ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2021м. ДніпроСправа № 904/3528/21

Суддя господарського суд Дніпропетровської області Панна С.П. при секретарі судового засідання Савенко О.О. розглянувши матеріали

за позовом Фізичної особи-підприємця Войтюк Олександра Вячеславовича, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний аеропорт "Дніпропетровськ", 49042, м.Дніпро, Аеропорт цивільної авіації,

про відшкодування збитків в порядку регресу

Представники сторін:

від позивача: Самойленко П.М.

від відповідача: Іщенко Ю.С.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Войтюк Олександр Вячеславович звернувся з позовом до господарського суду Дніпропетровської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний аеропорт "Дніпропетровськ", 49042, м.Дніпро, Аеропорт цивільної авіації, про відшкодування збитків в порядку регресу у розмірі 18 768,00грн.

Також в своїй позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2 270,00грн. та витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 12 485,00грн.

Ухвалою суду від 01.04.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 21.04.2021р.

Від позивача надійшло клопотання про долучення доказів та додаткові пояснення щодо залучення до участі третю особу - гр. ОСОБА_1

21.04.2021. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, обґрунтовуючи наступним. На адресу ТОВ «МА «ДНІПРОПЕТРОВСЬК» від ПрАТ «СК «ВУСО» не надходило жодних вимог щодо відшкодування в порядку регресу збитків у сумі 18 768,00 гри., Договір про відступлення права вимоги від 22.02.2021 № 22/02/2021 не містить жодного положення про відступлення права вимоги саме до ТОВ «МА «ДНІПРОПЕТРОВСЬК», а отже Відповідач у цій справі взагалі не є Боржником в розумінні ст.ст. 512 -519 ЦК України та Договору про відступлення права вимоги від 22.02.2021 №22/02/2021. Також зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів не вбачається, що між Позивачем та Відповідачем існують будь-які самостійні правовідносини та, що ТОВ «МА «ДНІПРОПЕТРОВСЬК» порушило будь-яке право Позивача. Також відповідач вважає, що заявлена сума витрат на правову (правничу) допомогу не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру у розумінні приписів частини п`ятої статті 129 ГПК України.

29.04.2021р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив, що на момент укладення договору відступлення № 20/02/2021 від 22.02.2021 року первинному кредитору не було відомо про наявність трудових правовідносин між гр. до ОСОБА_1 та ТОВ «МА «ДНІПРОПЕТРОВСЬК», а тому ним і не було зазначено в договорі інформацію щодо відступлення права вимоги до ТОВ «МА «ДНІПРОПЕТРОВСЬК» в силу дії вимог ч.1 ст. 1172 ЦК України.

19.05.2021р. до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що з умов Договору про відступлення права вимоги від 22.02.2021 № 22/02/2021 вбачається, що Сторони при його укладанні погодили, що у регресній справі 29511 Боржником є фізична особа ОСОБА_1 та Первісний кредитор відступив Новому кредитору право вимоги саме до Боржника - ОСОБА_1 . Також відповідач зазначає, що позивач був зобов`язаний відповідно до вимог ст.517 ЦК України надати докази переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Ухвалами суду від 21.04.2021р., 25.05.2021р. були відкладені засідання по справі на 25.05.2021, 01.06.2021р.

28.05.2021р. до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі в яких просить суд відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

01.06.2021р. до суду від відповідача надійшло клопотання про надання оцінки неспівмірності заявлених до стягнення витрат на правову допомогу заявлену позивачем на суму 12 485,00грн.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (надалі - ПрАТ «СК «ВУСО») та ОСОБА_2 (надалі - Страхувальник), було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 3823625 від 14.08.2017 року (надалі - Договір) предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням розпорядженням транспортним засобом "Mercedes-Benz" д.н.з. НОМЕР_2 .

У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.

12.04.2018 року о 10 год. 30 хв. на вул. Шмідта в районі будинку №3 в м. Дніпро мала місце дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортних засобів автобуса «Богдан» д.н.з НОМЕР_3 та автомобіля "Mercedes-Benz" д.н.з. НОМЕР_2 .

В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспорт "Mercedes-Benz" д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується Постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14.05.2018р. по справі № 201/4481/18.

Згідно Постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.05.2018р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 12 квітня 2018 року о 10 годині 30 хвилин, керуючи транспортним засобом «Богдан» д.н.з НОМЕР_3 , рухався в районі будинку № 3 по вул.Шмідта в м.Дніпрі, де, перед зміною напрямку руху ліворуч не переконався в безпечності свого маневру, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем "Mercedes-Benz" д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 . Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України, тобто скоїла правопорушення, за яке передбачена відповідальність згідно з ст. 124 КпАП України. Від чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Заподіяна потерпілому матеріальна шкода.

Згідно рахунків № 043 від 24.04.2018 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля "Mercedes-Benz" д.н.з. НОМЕР_2 склала 51 966,00 грн.

За заявою потерпілої особи ОСОБА_3 та виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору добровільного страхування на підставі страхового акту 04024-02 від 04.05.2018 року ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі: 51 966,00грн., що підтверджується платіжним дорученням № 9891 від 04.05.2018 року.

Факт ДТП 12.04.2018 року був визнаний ПрАТ СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховим актом. На підставі страхового акту, на виконання вимог ст.27 Закону України «Про страхування» (надали - ЗУ «Про страхування») та ст.993 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) співробітниками ПрАТ СК «ВУСО» було зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в сумі 51 966, 00 грн.

Право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування (04.05.2018р.), що підтверджується платіжними дорученнями.

Відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 51 966,00грн., заподіяну Відповідачем внаслідок ДТП 19 липня 2019 року, ПрАТ СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до Відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування на суму 51 966,00грн.

Відповідальність винуватця ДТП, як водія транспортного засобу «Богдан» д.н.з НОМЕР_3 була забезпечена договором (ГО) обов`язкового страхування цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів АС/5922095 на момент ДТП в ТДВ «СК «Кредо»

ТДВ «СК «Кредо» здійснили виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в межах ліміту передбаченого Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу деталей і франшизи, а саме в розмірі - 33 198,00грн.

Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням склала 18 768,00грн.

22.02.2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою підприємцем Войтюк Олександром Вячеславовичем (далі - ФОП Войтюк О.В., Новий кредитор) укладено Договір № 22/02/2021 про відступлення права вимоги (далі - Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимог відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування № 3-04 від 14.08.2017 року.

25.02.2021р. на адресу відповідача було направлено повідомлення № 04024-02 про відступлення права вимоги, в якому було зазначено, що ПАТ "СК "ВУСО" (первісний кредитор) повідомляє про відступлення своїх прав вимоги відшкодування у порядку регресу, збитків завданих за договором добровільного страхування № 3-04 від 14.08.2017р. СПД - ФОП Войтюк Олександру Вячеславовичу (новий кредитор) на підставі Договору № 22/02/2021 про відступлення права вимоги від 22.02.2021р. Внаслідок відступлення новий кредитор - ФОП Войтюк Олександру Вячеславовичу є єдиним власником прав вимоги відшкодування у порядку регресу, збитків завданих потерпілому за Договором № 22/02/2021 про відступлення права вимоги з 22.02.2021р.

Відповідач заперечує щодо заявлених позивачем позовних вимог, обґрунтовуючи наступним.

Відповідно до вимог ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно умов Договору про відступлення права вимоги від 22.02.2021 №22/02/2021 між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та ФОП Войтюк О.В. боржники - особи, які винні/відповідальні за завдання матеріальних збитків, за фактом настання яких Первісний кредитор визнав завдані матеріальні збитки страховими випадками та здійснив страхові виплати/страхові відшкодування на користь страхувальників або третіх осіб по укладеним договорам добровільного страхування кредитів, договорам добровільного страхування наземного транспортного засобу та договорам обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, перелік яких зазначено в Реєстрі прав вимог, що наведений у Додатку № 1 до цього Договору (п.п. 1.1.1.).

За умовами пп. 1.1.5. Договору про відступлення права вимоги від 22.02.2021 № 22/02/2021 заборгованість - невиконані Боржником грошові зобов`язання перед Первісним кредитором, які виникли в порядку, передбаченому чинним законодавством, зокрема але невиключно, у зв`язку з настанням страхових випадків, які пов`язані із завданням матеріальних збитків, під час яких було заподіяно збиток страхувальникам Первісного кредитора або третім особам, внаслідок чого Первісним кредитором були здійснені страхові виплати/страхові відшкодування по укладеним Договорам страхування за якими, відповідно до чинного законодавства Первісний кредитор набув права вимоги до заподіювача/ів збитку.

За умовами п.п. 1.1.6. Договору про відступлення права вимоги від 22.02.2021 № 22/02/2021 права вимоги - права грошової вимоги Первісного кредитора до Боржників, які виникли внаслідок заподіяння збитків страхувальникам Первісного кредитора, які уклади Договір страхування із Первісним кредитором, або третім особам (вимога відшкодування у порядку регресу заподіяного збитку в межах виплачених сум страхових виплат/ страхових відшкодувань).

Відповідно до п.п. 1.1.7. Договору про відступлення права вимоги від 22.02.2021 № 22/02/2021 Реєстр прав вимог - погоджена Сторонами форма реєстру прав вимог, що передаються за цим Договором з переліком Договорів страхування, інформації щодо Боржників, розміру зобов`язань кожного з Боржників із зазначенням сум Заборгованостей. Форма реєстру наведена в Додатку №1 до цього Договору.

Згідно п.2.1. Договору про відступлення права вимоги від 22.02.2021 № 22/02/2021 у відповідності до умов цього Договору Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору, свої Права вимоги до Боржників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за укладеними Договорами страхування та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором.

За приписами пп. 3.1.1. Договору про відступлення права вимоги від 22.02.2021 №22/02/2021 права вимоги відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Божників перед Первісним кредитором.

Так, до Додатку 1 до Договору про відступлення права вимоги від 22.02.2021 № 22/02/2021 включено № з/п 2, за умовами якого:

1. Номер договору - 3-04;

2. Номер регресної справи - 29511.

3. Страхувальник - ОСОБА_2 .

4. Боржник - ОСОБА_4 .

5. Сума відшкодування - 51 966,00.

Залишок боргу - 18 768,00грн.

Відповідач посилається на постанову Вищого господарського суду України від 02.07.2013р. по справі № 5015/5087/12 в якій зазначено, що "при цьому, враховуючи, що відступлення права вимоги завжди є похідним від інших зобов`язань, тому, укладаючи договір цесії, сторони повинні чітко визначити його предмет, а саме право, що відступається".

Відповідно до ст.517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Отже, оскільки на адресу відповідача від ПрАТ «СК «ВУСО» не надходило жодних вимог щодо відшкодування в порядку регресу збитків у сумі 18 768,00 грн., Договір про відступлення права вимоги від 22.02.2021 № 22/02/2021 не містить жодного положення про відступлення права вимоги саме до ТОВ «МА «ДНІПРОПЕТРОВСЬК», відповідач вважає що він не є боржником в розумінні ст.ст. 512-519 ЦК України та Договору про відступлення права вимоги від 22.02.2021 №22/02/2021.

Позивач заперечує щодо доводів викладених відповідачем у відповіді на відзив, обґрунтовуючи наступним.

Згідно умов Договору відступлення права вимоги №20/02/2021 від 22.02.2021 року відбулося відступлення права вимоги на різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою саме до особи, що завдала збитків - гр. ОСОБА_1 .

Після переходу права вимоги представником позивача на адресу гр. ОСОБА_1 було направлено Акт/Вимогу з проханням відшкодувати завдані збитки котрі не були відшкодовані ТДВ «СК «Кредо» згідно умов договору АС/5922095 із зазначених в позовній заяві підстав.

Оскільки на момент укладення договору відступлення №20/02/2021 від 22.02.2021 року первинному кредитору не було відомо про наявність трудових правовідносин між гр. ОСОБА_1 та ТОВ «МА «ДНІПРОПЕТРОВСЬК», а тому ним і не було зазначено в договорі інформацію щодо відступлення права вимоги до ТОВ «МА «ДНІПРОПЕТРОВСЬК» в силу дії вимог ч.1 ст. 1172 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебував з ТОВ "Міжнародний аеропорт "Дніпропетровськ" у трудових відносинах та виконував службові обов`язки на службовому авто.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України визначає, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Системний аналіз положень цього Закону дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов`язкового страхування страховик приймає на себе зобов`язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом (ч.ч.1, 2 ст.512 Цивільного кодексу України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.514 Цивільного кодексу України).

Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

З аналізу змісту глави 82 Цивільного кодексу України убачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 05.05.2018 по справі № 910/14685/17.

Таким чином, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності необхідною є наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправної поведінки працівника, завданої шкоди, причинного зв`язку та вини), так і певних спеціальних умов, лише за наявності яких може бути застосована зазначена стаття. До таких спеціальних умов відносяться: перебування завдавача шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною або фізичною особою - роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин: постійні, тимчасові, сезонні тощо та завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків треба розуміти виконання роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого часу. Якщо шкода завдана працівником в робочий час, але діями, які не пов`язані з виконанням трудових (службових) обов`язків, роботодавець відповідальності нести не буде. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 28.01.2015 у справі № 6-229цс14 та від 21.09.2016 у справі № 6-933цс16.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі зі стягненням з відповідача заборгованості у розмірі 18 768,00грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 485,00грн., суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За приписами ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно ч. 1-4 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Позивач заявив до стягнення 12 485,00грн. витрат на професійну правничу допомогу. Згідно акту приймання-передачі правової (правничої) допомоги від 19.03.2021р. до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 1 від 10.12.2019р. вказані витрати складаються з:

- 4 086,00грн. вивчення матеріалів страхової справи, формування правової позиції (3 год., 2 270,00грн. * 60 % = 1 362,00грн.);

- 1 362,00грн. підготовка та відправка запитів до поліції та суду про отримання адмін.матеріалів по ДТП (довідка про ДТП, постанова про адм.правопорушення) (1 год., 2 270,00грн.*60 %= 1362,00грн.);

- 4 086,00грн. підготовка позовної заяви для подачі позову до господарського суду Дніпропетровської області (3 год., 2 270,00грн.*60 %= 1362,00грн.);

- 908,00грн. підготовка процесуальних документів у кількості необхідних для подачі позову до господарського суду Дніпропетровської області (1 год., 2 270,00грн.*40 %= 908,00грн.);

- 681,00грн. підготовка заяв, клопотання до господарського суду Дніпропетровської області (0,5 год., 2 270,00грн.*60 %= 1362,00грн.);

- 1 362,00грн. представництво інтересів позивача у господарському суді Дніпропетровської області (1 год., 2 270,00грн.*60 %= 1362,00грн.).

Суд встановив, що надання АО "Адвокатус" адвокатських послуг в господарському суді Дніпропетровської області у справі № 904/3528/21 підтверджується Договором № 1 про надання правової (правничої) допомоги від 10.12.2019р., укладеним між ФОП Войтюк О.В. та АО "Адвокатус", додатковою угодою № 2 - Акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги від 19.03.2021р. до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 1 від 10.12.2019р. на суму 12 485,00грн. та платіжним дорученням № 56 від 19.03.2021р. у відповідності до якого позивач сплатив адвокату 12 485,00грн. в якості оплати за юридичні послуги згідно акту виконаних робіт від 19.03.2021р.

Таким чином, позивач згідно з вимогами ст. 74 ГПК України довів надання йому послуг професійної правничої допомоги під час розгляду справи № 904/5198/20 у господарському суді Дніпропетровської області.

Проаналізувавши всі послуги суд зазначає, що не відповідає принципу розумності й співмірності визначена адвокатом вартість таких послуг, як: вивчення матеріалів страхової справи, формування правової позиції, вартість якої складає 4 086,00грн. та підготовка процесуальних документів у кількості необхідних для подачі позову до господарського суду Дніпропетровської області, вартість якої складає 908,00грн., оскільки такі послуги входять до складу такої послуги як підготовка позовної заяви для подачі позову до господарського суду Дніпропетровської області, вартість якої складає 4 086,00грн.

За таких обставин суд приходить до висновку, що розподілу між сторонами та стягненню з відповідача підлягають витрати позивача на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 7 491,00грн.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд, відповідно до статті 237 ГПК України під час розгляду справи з`ясував чи мали місце обставини (факти) якими обґрунтовувались позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у сумі 2 270,00грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 491,00грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний аеропорт "Дніпропетровськ", 49042, м.Дніпро, Аеропорт цивільної авіації, на користь Фізичної особи-підприємця Войтюк Олександра Вячеславовича, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 збитки в порядку регресу у розмірі 18 768,00грн., судовий збір у розмірі 2 270,00грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 491,00грн.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 03.06.2021

Суддя С.П. Панна