ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року Справа № 915/375/21

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОД МАЙСТЕР» (33024, м. Рівне, вул. Млинівська, 23)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕМБЄР ПЛЮС» (54028, м. Миколаїв, вул. Космонавтів, буд. 81/15)

про: стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

24.03.2021 позивач звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №37/1 від 19.03.2021 (вх. №4404/21 від 24.03.2021) про стягнення з відповідача заборгованості за договором дистрибуції №1950/20 від 26.08.2020: 181407,18 грн основного боргу, 4890,35 грн пені, 36281,43 грн штрафу, 1141,85 грн 3% річних та 5589,45 грн інфляційних витрат.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2021, справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/375/21 та визначено головуючим у справі суддю Ржепецького В.О.

Ухвалою суду від 29.03.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №915/375/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами, встановлено відповідачеві 5-денний строк від дня отримання даної ухвали для подання до суду заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено сторонам процесуальні строки для подання до суду заяв по суті справи.

Відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України, відзиву на позов не надав. Проте ухвала суду повернута без вручення адресатові з позначкою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання". Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на 30.03.2021 року, місцезнаходження відповідача - 54028, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Космонавтів, буд. 81/15.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України").

Відповідно до частин 5, 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від відповідача до суду не надходило.

Відповідач своїм правом у визначений судом строк на подання відзиву на позов, оформленого згідно вимог ст. 165 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з приписами ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Враховуючи, що відповідач не заперечив про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, не скористався своїм правом на подання відзиву по суті позовних вимог, жодних заяв або клопотань, в тому числі щодо неможливості захисту своїх прав та законних інтересів в умовах карантину, на розгляд суду не подав, суд, керуючись засадами рівності учасників судового процесу перед законом і судом, розумності строків розгляду справи, вважає обґрунтованим постановлення рішення в цій справі у строк, визначений ст. 248 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд встановив.

26.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОД МАЙСТЕР» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕМБЄР ПЛЮС» укладено договір дистрибуції № 1950/20, за умовами п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Дистриб`ютора товар для його подальшого розповсюдження на території, на умовах та в порядку, визначених даним Договором, а Дистриб`ютор зобов`язуються прийняти товар у власність та сплатити його вартість, а також здійснювати дії необхідні для розповсюдження та просування товару на території, на умовах та в порядку, визначених даним Договором та Додатком № Ідо даного Договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору визначено, що предметом Договору є товар, зазначений у специфікації/прайс-листі та/або видатковій накладній.

Відповідно до п. 1.5 Договору товар поставляється партіями. Партія товару - це визначена кількість товарів одного або кількох найменувань, відвантажених Постачальником та отриманих Дистриб`ютором одночасно за одним товаросупровідним документом (видатковою накладною та/або товаро-транспортною накладною).

Відповідно до п. 1.6 Договору Постачальник здійснюс поставку товару у місце (пункти) доставки Дистриб`ютора на умовах СРТ (відповідно до правил Інкотермс в редакції 2010 року) за адресою: м. Миколаїв, вул. Мала Морська, 106. Дистриб`ютор зобов`язаний вказати конкретне місце поставки у Замовленні, а також контактні дані (прізвище, імя, по-батькові та телефон) відповідальної за прийняття товару особи

Відповідно до п. 2.1 Договору, ассортимент і ціна товару встановлюються постачальником та зазначається у специфікації/прайс-листі, яка надається постачальником дистриб`ютору. При поставці партії товару ассортимент та ціна товару відображаються у видатковій накладній на товар.

Відповідно до п. 2.3 Договору, Дистриб`ютор оплачує товар протягом 25 календарного дня з моменту отримання товару. Днем отримання Дистриб`ютором товару є дата фактичної отримання товару та підписання Дистриб`ютором видаткової накладної згідно якої поставлений товар Товару, що була оплачена.

Відповідно до п. 2.4 Договору, всі розрахунки за цим Договором здійснюються в національній валюті України безготівково шляхом перерахування Дистриб`ютором коштів на банківський рахунок Постачальника або внесенням готівки в касу Постачальника.

Відповідно до п. 3.4 Договору, постачальник здійснює поставку товару Дистриб`ютору згідно логістичного графіку Постачальника.

Відповідно до п. 3.5 Договору, Дистриб`ютор зобов`язується надати Постачальнику постійне доручення па отримання товарно-матеріальних цінностей (надалі - ТМЦ). У разі зміни уповноважених на отримання ТМЦ осіб Дистриб`ютор зобов`язаний повідомити про це Постачальника до моменту поставки нової партії ТМЦ та видати нову довіреність.

Відповідно до п. 3.6 Договору, у разі, якщо Дистриб`ютор не надасть довіреності на отримання ТМЦ, Дистриб`ютор погоджується та підтверджує, шо ТМЦ будуть вважатись отриманими від імені Дистриб`ютора у разі наявності в документах, які засвідчують факт передапня ТМЦ (видаткові накладні товарно-транспортні накладні, Акт виявлення розбіжностей та інше). підпису будь-якої особи, завіреного печаткою/штампом Дистрзіб`ютора.

Відповідно до п. 3.7 Договору, разом з партією товару, що поставляється, Постачальник надає всі необхідні супровідні документи на товар.

Пунктом 5.2 Договору, передбачено у випадку несвоєчасної оплати Дистриб`ютором коштів за поставлений товар згідно п. 2.5. даного Договору, Дистриб`ютор сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. Начислення пені проводиться в продовж всього терміну (періоду) прострочення виконання зобов`язання незалежно від його тривалості.

Відповідно до п. 5.3. Договору, при простроченні Дистриб`ютором оплати товару більше ніж на 20 (двадцять) календарних днів з дня настання строку оплати товару , Дистриб`ютор сплачує Постачальнику штраф в розмірі (двадцять) % від суми простроченого платежу.

Відповідно до п. 5.4. Договору, строк позовної давності для стягнення неустойки встановлюється в три роки.

Відповідно до п. 6.1. Договору, встановлено, що даний Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020 року.

Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками цих юридичних осіб.

На виконання умов договору ТОВ «ПРОД МАЙСТЕР» в період з вересня по грудень 2020 року поставило Товар (кондитерські вироби), а ТОВ «ЕМБЄР ПЛЮС» прийняло Товар на загальну суму 400578,64 гривень, що підтверджується підписаними Сторонами наступними видатковими накладними (а.с. 15-21):

- ПМ -0005133 від 28.09.2020 на суму 36839,30 грн.,

- ПМ -0005587 від 21.10.2020 на суму 102332,16 грн.,

- ПМ - 0005881 від 04.11.2020 на суму 104986,16 грн.,

- ПМ -0005888 від 04.11.2020 на суму 2244,16 грн.,

- ПМ - 0006372 від 27.11.2020 на суму 76498,07 грн.,

- ПМ - 0006911 від 22 грудня 2020 на суму 65757,37 грн.,

- ПМ- 0006975 від 22 грудня 2020 на суму 11921,42 грн.

06.11.2020 року ТОВ «ЕМБЄР ПЛЮС» здійснено повну оплату за поставлений товар згідно накладної № ПМ -0005133 від 28.09.2020 р на суму 36839,30 грн., що підтверджується банківською випискою від 06.11.2020 (а.с. 24) та згідно накладної № ПМ 0005587 від 21 жовтня 2020 року на суму 102332,16 грн., що підтверджусться банківськими виписками від 27.11.2020 на суму 30000,00 грн.. 14.12.2020 на суму 20000,00 грн., 18.12.2020 на суму 20000,00 грн. 24.12.2020 на суму 12332,16. грн. (а.с. 25-29).

Згідно накладної № ПМ 0005881 від 04.11.2020 на суму 104986,16 грн. відповідачем частково здійснено оплату за поставлений товар в сумі 80 000 грн. що підтверджується банківськими виписками від 26.01.2021, 09.02.2021, 16.02.2021 (а.с.30-33) . Залишок боргу за накладною становить 24986,16 грн.

Неоплаченими залишились поставки згідно видаткових накладних : №ПМ -0005888 від 04.11.2020 р на суму 2244,16 грн., № ПМ - 0006372 від 27.11.2020 р на суму 76498,07 грн., №ПМ 0006911 від 22 грудня 2020 р на суму 65757,37 грн., № ПМ 0006975 від 22 грудня 2020 р на суму 11921,42.

Всього на загальну суму 181407,18 грн.

29 січня 2021 року ТОВ «ЕМБЄР ПЛЮС» надав гарантійний лист, яким гарантував сплату заборгованості. Однак в порушення гарантійних зобов`язань, в березні 2021 року оплати за поставлений Товар відповідачем здійснені не були. (а.с. 34)

Таким чином, ГОВ «ПРОД МАЙСТЕР» в період з вересня по грудень 2020 року поставило Товар (кондитерські вироби) загальну суму400578,64 грн., ТОВ «ЕМБСР ПЛЮС» бую частково здійснено оплату за поставлений товар в сумі 219171,46 гривень, залишок заборгованості, що не погашена становить 181407,18 грн.

Зважаючи на те, що відповідач не скористався своїм правом на спростування викладених позивачем обставин, суд приходить до висновку, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання з поставки відповідачу товару за Договором.

Несплата відповідачем наявного боргу стала підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Вказаний Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 165, 173, 174, 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст. ст. 11, 202, 662, 692, 712 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов та не спростував твердження позивача про наявність у нього заборгованості з оплати поставленого за Договором товару та її обсяги, у зв`язку з чим суд, керуючись приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України, приходить до висновку, що покупець взятих на себе зобов`язань за Договором в повному обсязі не виконав, вартість переданого йому товару у визначений Договором строк не сплатив, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 181407,18 грн.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

Частинами 1 та 2 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 ГПК України.

Доказів сплати коштів у сумі 181407,18 грн. станом на дату розгляду справи в суді відповідачем суду не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність у ТОВ «ЕМБЄР ПЛЮС» заборгованості за Договором у розмірі 181407,00 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги ТОВ «ПРОД МАЙСТЕР» в частині стягнення з ТОВ «ЕМБЄР ПЛЮС» основного боргу в сумі 181407,18 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того позивачем відповідно до умов Договору заявлено вимогу про стягнення з відповідача за період з 29.11.2020 р. по 19.03.2021 р. пені у розмірі 4888,89 грн. та штрафу у розмірі 20% від суми простроченого платежу в сумі 36281,43 грн.

Судом встановлено, що відповідач свого грошового зобов`язання у визначений строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 ЦК України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 ЦК України), а відтак є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ч. 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені суд встановив, що позивачем не вірно визначений період та сума нарахованої пені:

- за видатковими накладними № ПМ - 0005881 від 04.11.2020 на суму 24986,16 грн. та № ПМ -0005888 від 04.11.2020 на суму 2244,16 грн. за період з 30.11.2020 по 19.03.2021 пеня в розмірі 995,18 грн.,

- за видатковою накладною № ПМ - 0006372 від 27.11.2020 на суму 76498,07 грн. за період з 23.12.2020 по 19.03.2021 пеня в розмірі 2218,87 грн,

- за видатковими накладними № ПМ - 0006911 від 22 грудня 2020 на суму 65757,37 грн. та № ПМ- 0006975 від 22 грудня 2020 на суму 11921,42 грн. з період з 17.01.2021 по 19.03.2021 пеня в розмірі 1615,30 грн.

Відтак суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково в загальній сумі 4829,35 грн, в задоволенні решті позовних вимог в сумі (4890,35 -4829,35) 61,00 грн., слід відмовити.

На підставі наведених правових норм та умов Договору позивач також правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача штраф.

Перевіривши розрахунок позивача, судом встановлено, що позивачем розмір заявленого до стягнення штрафу в сумі 36281,43 грн визначено правильно.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення штрафу в сумі 36281,43 грн законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з грудня 2020 по лютий 2021 у сумі 5859,45 грн.

Суд перевіривши розрахунок інфляційних втрат встановив, що позивачем не вірно визначений період та сума нарахованих інфляційних втрат:

- за видатковими накладними № ПМ - 0005881 від 04.11.2020 на суму 24986,16 грн. та № ПМ -0005888 від 04.11.2020 на суму 2244,16 грн., всього на суму 27230, 32 грн. за період з грудня 2020 по лютий 2021 інфляційні втрати складають 880,58 грн.,

- за видатковою накладною № ПМ - 0006372 від 27.11.2020 на суму 76498,07 грн. за період з 23.12.2020 по 19.03.2021 за період з січня 2020 по лютий 2021 інфляційні втрати складають 1769,40 грн.,

- за видатковими накладними № ПМ - 0006911 від 22 грудня 2020 на суму 65757,37 грн. та № ПМ- 0006975 від 22 грудня 2020 на суму 11921,42 грн., всього на суму 77678,79 грн. за лютий 2021 інфляційні втрати складають 776,79 грн.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню частково в загальній сумі 3426,77 грн. У решті позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 2432,68 грн. (5859,45- 3426,77) слід відмовити.

Суд перевіривши розрахунок 3% річних у сумі 1141,85 грн. за період з 29.11.2020 по 19.03.2021. встановив, що позивачем не вірно визначений період та сума нарахованих 3% річних:

- за видатковими накладними № ПМ - 0005881 від 04.11.2020 на суму 24986,16 грн. та № ПМ -0005888 від 04.11.2020 на суму 2244,16 грн. за період з 30.11.2020 по 19.03.2021 3% річних в розмірі 245,99 грн.,

- за видатковою накладною № ПМ - 0006372 від 27.11.2020 на суму 76498,07 грн. за період з 23.12.2020 по 19.03.2021 3% річних в розмірі 546,86 грн,

- за видатковою накладною № ПМ - 0006911 від 22 грудня 2020 на суму 65757,37 грн. за період з 17.01.2021 по 19.03.2021 3% річних в розмірі 335,09 грн.

За таких обставин, вимога позивача до відповідача про стягнення 3% відсотків річних в сумі 1141,85 коп. підлягає частковому задоволенню в розмірі 1127,94 грн У решті позовних вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 13,91 грн. (1141,85-1127,97). слід відмовити.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 14, 73, 74, 77, 79, 86, 129, 130, 201, 219, 220, 233, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕМБЄР ПЛЮС» (54028, м. Миколаїв, вул. Космонавтів, буд. 81/15, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОД МАЙСТЕР» (33024, м. Рівне, вул. Млинівська, 23, ) 181407,18 грн. - основного боргу, 4829,25 грн - пені, 1127,94 грн. - 3% річних, та 3426,77 грн. інфляційних втрат, 36281,43 грн. штрафу та 3402,08 грн. судового збору.

3. Відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 61,00 грн., інфляційних втрат в сумі 2432,68 грн., 3% річних в сумі 13,91 грн.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

6. Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони у справі:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОД МАЙСТЕР» (33024, м. Рівне, вул. Млинівська, 23, ),

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕМБЄР ПЛЮС» (54028, м. Миколаїв, вул. Космонавтів, буд. 81/15, ).

Судове рішення складено та підписано судом 28.05.2021.

Суддя В.О. Ржепецький