Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

"31" травня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/524/21

Господарський суд Житомирської області у складі судді Сікорської Н.А.,

розглядаючи заяву Керівника Житомирської окружної прокуратури про забезпечення позову у справі

за позовом: Керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області

до 1. Житомирської міської ради

2. Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про визнання незаконними та скасування рішень, скасування записів про реєстрацію прав, визнання недійсним договору сервітуту, знесення самочинного будівництва,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Житомирської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області до Житомирської міської ради та ФОП ОСОБА_1 , в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати п.2 рішення сесії Житомирської міської ради №1857 від 03.04.2020р. "Про затвердження документацій із землеустрою та надання права користування земельними ділянками суб`єктам земельних відносин" в частині погодження ФОП ОСОБА_1 технічної документації із землеустрою для встановлення меж частини земельної ділянки кадастровий номер :03:009:0052, на яку поширюється право сервітуту;

- визнати недійсним договір про встановлення земельного сервітуту №71 від 22.05.2020р. на земельну ділянку кадастровий номер :03:009:0052, що укладений між Житомирською міською радою та ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );

- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про інше речове право №36873503 - право користування (сервітут) земельною ділянкою кадастровий номер :03:009:0052;

- зобов`язати фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) звільнити земельну ділянку кадастровий номер :03:009:0052, шляхом знесення самочинного будівництва - об`єкту нерухомого майна за реєстраційним номером 101, а саме павільйону за літерою "Б" загальною площею 57,6 кв.м., що по АДРЕСА_1 ;

- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №38168924 на об`єкт нерухомості за реєстраційним номером 101;

- визнати незаконним та скасувати п.3 рішення Житомирської міської ради №2041 від 09.10.2020р. "Про затвердження документацій із землеустрою та надання права користування земельними ділянками юридичним особам та фізичним особам - підприємцям" в частині надання ФОП ОСОБА_1 права користування земельною ділянкою кадастровий номер :03:009:0052.

Ухвалою суду від 24.05.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 22 червня 2020р.

27.05.2021р. від прокурора надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер :03:009:0052.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову прокурор зазначає, що такі заходи слід вжити з метою недопущення прийняття Житомирською міською радою рішення про продаж земельної ділянки ФОП ОСОБА_1 без проведення аукціону.

Дослідивши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд вважає, що заява не може бути задоволена з таких підстав.

Відповідно до ст.136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно до статті 137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача або інших осіб з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників справи; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даної справи.

Одним із принципів господарського судочинства є диспозитивність, суть якого визначена у ст. 14 ГПК України та полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, враховуючи загальні вимоги, передбачені статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову та їх оцінка судами з належним відображенням у судових рішеннях висновків здійсненої оцінки.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77, 78 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відтак, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, вищенаведене свідчить, що в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Подібна правова позиція висловлена, зокрема, у Постанові Верховного Суду від 13.01.2020р. по справі № 922/2163/17, від 03.04.2020 у справі № 904/4511/19.

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що вона ґрунтується на припущенні прокурора щодо можливості продажу Житомирською міською радою спірної земельної ділянки ФОП ОСОБА_1 без проведення аукціону, оскільки на ділянці розташований самочинно збудований об`єкт нерухомості, який належить останньому.

При цьому заявником не надано жодного доказу, в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України, на підтвердження того, що Житомирська міська рада має намір реалізувати спірну земельну ділянку, тобто, заява ґрунтується лише на особистому припущенні заявника щодо неможливості або суттєвого ускладнення виконання судового рішення.

Суд зазначає, що самі лише припущення заявника про можливість продажу земельної ділянки не свідчить про те, що невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення у даній справі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову та відмовляє в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ст.129 ГПК України, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 74, 129, 136, 137, 140, 234 ГПК України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити Житомирській окружній прокуратурі у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала господарського суду набирає законної сили у відповідності до ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена у порядку та строки, визначені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Сікорська Н.А.

Друк:

1 - в справу

2 - Житомирська окружна прокуратура (рек. з повідомл)