РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.03.2021Справа № 910/20753/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Рєпкіної Ю. Є., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Приватного підприємства "Укрелектробуд"

до Державного підприємства "Гарантований покупець"

про стягнення заборгованості в розмірі 1 164 476,49 грн,

Представники учасників процесу згідно протоколу від 25.03.2021,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2020 року Приватне підприємство "Укрелектробуд" (далі - позивач, Товариство) звернулась до Господарського суду міста Києва із позовом до Державного підприємства "Гарантований покупець" (далі - відповідач, Підприємство) про стягнення заборгованості в розмірі 1 164 476,49 грн, з якої 358 046,28 грн пені, 91 258,65 грн три проценти річних, 171 891,94 грн інфляційних втрат та 543 279,62 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача договірних обов`язків за договором № 6893/02 від 28.04.2011 та додаткової угоди № 210/01 від 30.06.2019 до нього.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.01.2021 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 27.01.2021, визначено сторонам строки для вчинення процесуальних дій.

У підготовчому засіданні 27.01.2021 оголошено перерву до 03.03.2021.

28.01.2021 до суду від відповідача надійшли відзив та клопотання про залучення третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Кабінету Міністрів України, Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

02.02.2021 від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду із застосуванням програмного забезпечення EasyCon.

04.02.2021 надійшла відповідь на відзив.

16.02.2021 представником відповідача подано клопотання про зменшення розміру неустойки.

17.02.2021 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

03.03.2021 від позивача надійшли заперечення проти клопотання про зменшення неустойки та проти клопотань про залучення третіх осіб.

У підготовче засідання 03.03.2021 відповідач представників не направив, проте 03.03.2021 подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з захворюванням уповноважених представників.

За наслідками судового засідання 03.03.2021 судом була постановлена ухвала, якою було відмовлено у задоволенні клопотань відповідача про залучення третіх осіб та клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, закрите підготовче провадження та призначений розгляд справи по суті в судовому засіданні 25.03.2021.

У призначеному судовому засіданні 25.03.2021 представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник Підприємства у свою чергу проти задоволення позовних вимог заперечував, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві та запереченнях.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.04.2011 між Державним підприємством "Енергоринок" та Товариством було укладено договір № 6893/02, відповідно до умов якого останнє зобов`язалося продавати, а Державне підприємство "Енергоринок" - купувати електроенергію, вироблену позивачем, та здійснювати її оплату відповідно до умов договору.

30.03.2019 між Товариством, Підприємством та Державним підприємством "Енергоринок" було укладено додаткову угоду № 210/01 до вищевказаного договору, в якій сторони дійшли згоди в преамбулі договору слова "Державне підприємство "Енергоринок" замінити на слова "Державне підприємство "Гарантований покупець" та замінити статті 1-10 даного правочину статтями 1-8 у новій редакції. Згідно з умовами даної угоди відбулася зміна покупця у вказаному зобов`язанні за договором - новим покупцем стало Підприємство.

Відповідно до пункту 1.1 договору виробник за "зеленим тарифом" зобов`язався продавати, а гарантований покупець - купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену виробником за "зеленим" тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього правочину та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641 (далі - Порядок).

Пунктом 5.1 договору передбачено право позивача вимагати від відповідача повну та своєчасну оплату товарної продукції відповідно до статті 4 цієї угоди.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 30 Закону України "Про ринок електричної енергії" Товариство має право на своєчасне та у повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів на ринку електричної енергії та за допоміжні послуги.

Згідно з пунктом 8 частини 9 статті 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" Підприємство зобов`язане сплачувати своєчасно та повному обсязі за електричну енергію, куплену у виробників, яким встановлено "зелений" тариф, а також у виробників, які за результатами аукціону набули право на підтримку.

Підпунктами 1, 2 пункту 4.5 додаткової угоди передбачено, що відповідач зобов`язаний купувати у позивача вироблену електричну енергію за винятком обсягів електричної енергії, необхідних для власних потреб, а також зобов`язаний у повному обсязі здійснювати своєчасні розрахунки за куплену у позивача електричну енергію.

За пунктом 3.3 додаткової угоди оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої Підприємством у Товариства за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії й актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку.

Згідно з пунктом 10.1 Порядку до 15 числа (включно) розрахункового місяця відповідач здійснює оплату платежу позивачу із забезпеченням йому пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої адміністратором комерційного обліку, підписаної кваліфікованим електронним підписом (далі - КЕП), за перші 10 днів розрахункового місяця, що зазначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями Товариства.

До 25 числа (включно) розрахункового місяця Підприємство здійснює оплату платежу позивачу із забезпеченням йому пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої адміністратором комерційного обліку, підписаної КЕП, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями позивача.

Відповідно до пункту 10.4 Порядку після отримання від Товариства акта купівлі-продажу протягом двох робочих днів з дати затвердження НКРЕКП вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, останній здійснює остаточний розрахунок з позивачем із забезпеченням йому 100 % оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів.

Отже Підприємство зобов`язане здійснювати оплату в кожному розрахунковому місяці за куплену електричну енергію у Товариства у три етапи. Перший - до 15 числа (включно) розрахункового місяця, другий - до 25 числа (включно) розрахункового місяця, третій (остаточний) - протягом двох робочих днів з дати затвердження НКРЕКП розміру вартості послуги.

НКРЕКП постановами від 29 квітня 2020 року № 902, від 27 травня 2020 року № 995, від 24 червня 2020 року № 1211, від 22 липня 2020 року № 1435, від 19 серпня 2020 року № 1600, від 23 вересня 2020 року № 1740, від 21 жовтня 2020 року № 1937, від 20 листопада 2020 року № 2138 та від 23 грудня 2020 року № 2682 затвердила розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої відповідачу в період з лютого 2020 року по жовтень 2020 року.

Так, згідно з вищевказаними постановам НКРЕКП, розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Підприємству: у лютому 2020 року складає 1 389 571,27 грн, у березні 2020 року складає 2 063 129,72 грн, у квітні 2020 року - 1 209 459,47 грн, у травні 2020 року - 1 411 858,67 грн, у червні 2020 року - 2 118 639,60 грн, у липні 2020 року - 1 229 096,14 грн, у серпні 2020 року - 632 710,79 грн, у вересні 2020 року - 380 356,67 грн, у жовтні 2020 року - 1 542 733,98 грн.

Відповідачем було частково сплачено суму основної заборгованості за вищевказані періоди, що підтверджується відповідними виписками по рахунках, які наявні у матеріалах справи.

Судом встановлено, що станом на 30.11.2020 загальна сума основного боргу дорівнює 7 483 099,23 грн, яка виникла у зв`язку з неповною оплатою Підприємством вартості електроенергії за період з лютого 2020 року по жовтень 2020 року.

Вищевказані обставини стали підставою звернення із даним позовом до суду, в межах якого Товариство просить суд стягнути з відповідача 358 046,28 грн пені, 91 258,65 грн три проценти річних, 171 891,94 грн інфляційних втрат та 543 279,62 грн штрафу.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, щодо позову господарський суд дійшов висновку про наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних на заборгованість за лютий-жовтень 2020 року, розраховані станом на 30.11.2020, є вірним та до стягнення з Підприємства на користь позивача 91 258,65 грн три проценти річних та 171 891,94 грн інфляційних втрат.

Клопотання відповідача про зменшення розміру трьох процентів річних та інфляційних втрат до 1 грн не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі № 703/2718/16-ц.

З огляду на зазначене, інфляційні втрати та три проценти річних не відносяться до неустойки, а тому до цих компенсаційних виплат не застосовуються положення статі 233 ГК України та статті 551 ЦК України.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 543 279,62 грн штрафу та 358 046,28 грн пені за вищевказаний період прострочки, визначений позивачем у його розрахунках, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 2 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.6 додаткової угоди передбачено, що гарантований покупець несе відповідальність за порушення порядку оплати виробникам за "зеленим" тарифом, що визначений у главі 10 Порядку або глав 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами. Гарантованому покупцю нараховується пеня в розмірі 0,1 % від неоплаченої згідно з порядком суми (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє на день розрахунку) за кожен день прострочення оплати. З гарантованого покупця може стягуватися додатково штраф у розмірі 7 % від неоплаченої згідно з Порядком суми за ненадходження понад 30 днів на рахунок виробника за "зеленим" тарифом належних коштів відповідно до порядку оплати.

Здійснивши власний розрахунок вказаних штрафних санкції, суд дійшов висновку про те, що вірною сумою пені і штрафу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, є 543 279,62 грн штрафу та 358 046,28 грн пені. У зв`язку з чим вищезазначені вимоги підлягають повному задоволенню.

Заперечуючи проти задоволення вимог позивача, відповідач посилався, зокрема, на те, що оплата вартості електричної енергії за "зеленим" тарифом залежить від надходження коштів від НЕК «Укренерго», яке неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання.

Проте суд зазначає, що укладеним між сторонами договором у редакції додаткової угоди саме відповідач взяв на себе обов`язок купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену виробником за "зеленим" тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов договору та законодавства України, у тому числі Порядку.

Саме лише посилання відповідача на те, що порушення грошового зобов`язання сталося не з його вини, не може бути прийнято судом, оскільки недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника не є підставою для звільнення відповідача у даній справі від виконання своїх договірних зобов`язань, у тому числі в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості обсягу електричної енергії за "зеленим тарифом", отриманої в період з лютого 2020 року по жовтень 2020 року.

Що стосується заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до 1 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом наведених норм зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе її зменшення.

Тобто, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

При цьому, вирішуючи таке питання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, ступеню виконання зобов`язання, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Оскільки відповідач не довів належними і допустимими доказами наявності передбачених законом виняткових обставин для зменшення розміру нарахованих позивачем штрафних санкцій, беручи до уваги інтереси обох сторін, а також зважаючи на спричинення позивачу негативних наслідків, які полягали у несвоєчасній оплаті Товариству заборгованості за поставлену електроенергію, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вищенаведеного клопотання Підприємства.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин вимоги Товариства підлягають задоволенню в заявлених розмірах.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 73-80, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного підприємства "Укрелектробуд" до Державного підприємства "Гарантований покупець" про стягнення заборгованості в розмірі 1 164 476,49 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Гарантований покупець" (01032, місто Київ, ВУЛИЦЯ СИМОНА ПЕТЛЮРИ, будинок 27; ідентифікаційний код 43068454) на користь Приватного підприємства "Укрелектробуд" (88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, ВУЛИЦЯ ТИХА, будинок 16, квартира 2; ідентифікаційний код 34022645) 358 046,28 грн (триста п`ятдесят вісім тисяч сорок шість гривень 28 копійок) пені, 543 279,62 грн (п`ятсот сорок три тисячі двісті сімдесят дев`ять гривень 62 копійки) штрафу, 91 258,65 грн (дев`яносто одну тисячу двісті п`ятдесят вісім гривень 65 копійок) три проценти річних, інфляційні втрати у розмірі 171 891,94 грн (сто сімдесят одну тисячу вісімсот дев`яносто одну гривню 94 копійки) та 17 467,15 грн (сімнадцять тисяч чотириста шістдесят сім гривень 15 копійок) судового збору.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 18.05.2021.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ