ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

26 травня 2021 року Справа № 903/71/20

Суддя Господарського суду Волинської області Вороняк А. С., розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Самойліч Наталії Володимирівни б/н від 19.05.2021 про відстрочення виконання судового рішення від 05.08.2020 по справі № 903/71/20

за первісним позовом: Луцької міської ради

до відповідача за первісним позовом: Фізичної особи-підприємця Самойліч Наталії Володимирівни

про стягнення 414795,98 грн

та зустрічним позовом: фізичної особи-підприємця Самойліч Наталії Володимирівни

до відповідача за зустрічним позовом: Луцької міської ради

про внесення змін до договору,

за участю представників сторін:

від заявника: н/з;

від стягувача: н/з.

У зв`язку з неявкою сторін, запис розгляду судової справи не здійснювався, відповідно до ч.3 ст. 222 ГПК України.

В с т а н о в и в:

05.08.2020 Господарським судом Волинської області ухвалено рішення по справі № 903/71/20 яким первісний позов Луцької міської ради до фізичної особи-підприємця Самойліч Наталії Володимирівни про стягнення 414795,98 грн задоволено частково. Стягнуто із Фізичної особи-підприємця Самойліч Наталії Володимирівни на користь бюджету 264536,90 грн з них 239834 грн коштів пайової участі, 24702,90 грн інфляційних втрат. Стягнуто із Фізичної особи-підприємця Самойліч Наталії Володимирівни на користь Луцької міської ради в особі виконавчого комітету Луцької міської ради 3968,05 грн судового збору. У задоволенні первісного позову Луцької міської ради до Фізичної особи-підприємця Самойліч Наталії Володимирівни в частині стягнення 150259,08 грн пені - відмовлено. У задоволенні зустрічного позову фізичної особи-підприємця Самойліч Наталії Володимирівни до Луцької міської ради про внесення змін до договору - відмовлено.

16.10.2020 рішення Господарського суду Волинської області набрало законної сили.

30.10.2020 на виконання рішення Господарським судом Волинської області видано накази № 903/71/20-1 та 903/71/20-2.

19.05.2021 від Фізичної особи-підприємця Самойліч Н. В. надійшла заява про відстрочення виконання рішення в частині сплати 264536,90 грн, з них: 239834 грн коштів пайової участі, 24702,90 грн інфляційних втрат строком на 6 місяців.

Заявник зазначає, що обставинами, які впливають на виконання визначених судом зобов`язань, є загальновідомі факти, а саме: введені в Україні карантинні заходи, спрямовані на запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19. Наслідками поширення пандемії коронавірусної хвороби 2019, спричиненої SARS-CoV-2, стала неможливість повноцінно здійснювати підприємницьку діяльність та отримувати доходи від здійснення підприємницької діяльності. Обставини та факт поширення на території України пандемії коронавірусної хвороби COVID-19 є загальновідомими. Заявник стверджує, що як суб`єкт підприємницької діяльності, вона позбавлена додаткових доходів, а отримані грошові кошти спрямовуються на сплату податків. Інша частина коштів спрямовується на утримання сім`ї, до складу якої входять четверо малолітніх дітей. З огляду на вказане, виконання на даний час зобов`язань згідно договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Луцька № 07 від 13.02.2018 визнаного укладеним господарським судом є неможливим та призведе до неплатоспроможності відповідача як суб`єкта підприємницької діяльності. Відповідач вважає, що відстрочення виконання судового рішення в даному випадку є можливим в частині відтермінування строку виконання зобов`язання сплатити кошти пайової участі у розвитку інфраструктури міста Луцька в розмірі 264536,90 грн строком на 6 місяців.

Ухвалою суду від 20.05.2021 розгляд заяви про відстрочення виконання рішення Господарського суду Волинської області від 05.08.2020 у справі № 903/71/20 призначено на 26.05.2021.

Сторони в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до частини другої статті 331 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) заява про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

З урахуванням викладеного, встановленого законодавством десятиденного строку розгляду заяви про відстрочення виконання рішення суду, належного повідомлення заявника про дату, час і місце розгляду заяви, враховуючи, що неявка заявника у судове засідання, повідомленого належним чином не перешкоджає її розгляду, суд вважає за можливе розглянути заяву про відстрочення виконання рішення за відсутності представників сторін.

Розглянувши заяву про відстрочення виконання рішення суду, з врахуванням наведених в ній загальновідомих обставин, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви, з огляду на таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами 1, 2 статті 18 ГК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно із нормами ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Згідно з мотивувальною частиною рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30.06.2009, виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

За приписами ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року по справі "Шмалько проти України" зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 по справі "Чіжов проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

За таких обставин суд констатує, що відповідно до вимог Конституції України, рішення суду у справі №903/760/20, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та має бути виконане.

Водночас, згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, а відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні вказаної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення. Тобто, довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання, Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України №5-рп/2013 від 26 червня 2013 року, до обставин, що ускладнюють виконання судового рішення належать хвороба боржника або членів його сім`ї, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи - боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити та розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до статті 33 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. За заявою стягувача виконавець може відстрочити або розстрочити виконання рішення (крім судового рішення), за наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, про що виносить відповідну постанову.

Частиною 5 ст. 331 ГПК України встановлено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Положення ч. 3 ст. 331 ГПК України передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо (ч. 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України).

Відстрочка за своєю суттю є відкладенням (перенесенням) виконання рішення на новий строк, який визначається судом, та не є підставою для звільнення від його виконання (від відповідальності за його невиконання).

Підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є конкретні обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Господарський процесуальний кодекс не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому, суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини за правилами статті 86 ГПК України.

Питання задоволення заяви сторони у справі про відстрочення виконання рішення суду вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення та із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача.

Тобто, господарський суд повинен врахувати можливі негативні наслідки як для відповідача (боржника) при виконанні рішення у встановлений строк, так і для позивача (стягувача) при затримці виконання рішення.

При цьому, обов`язковими умовами відстрочення виконання рішення суду мають бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

Відстрочення виконання рішення суду має здійснюватися з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора. Тобто, важливим є досягти балансу інтересів сторін.

При цьому, норми статті 331 ГПК України не містять конкретного переліку обставин для відстрочення виконання судового рішення, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку можливість вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. Підставою для застосування правил цієї норми є виняткові обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в господарській справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення виконання рішення суду суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Таким чином, питання про відстрочення виконання рішення повинно вирішуватися судом із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін. А тому під час розгляду заяви про розстрочення рішення мають бути досліджені та оцінені доводи та заперечення як боржника, так і стягувача. Важливо також дотримуватися розумного строку відстрочення.

За наслідками розгляду заяви ФОП Самойліч Н. В. судом встановлено наявність двох малолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Однак, з`ясовуючи питання щодо дотримання балансу інтересів сторін в даному випадку суд, серед іншого, вказує, що підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

При цьому, суд частково погоджується із доводами заявника, що основними причинами складного фінансового стану є такі об`єктивні причини, як неможливість повноцінно здійснювати підприємницьку діяльність та отримувати доходи від її здійснення, оскільки потенційні клієнти, також потерпають від карантину, пандемія COVID-19, яка негативно впливає на економічну активність в Україні, необхідністю у догляді за малолітніми дітьми.

Аналізуючи питання ступеню вини відповідача необґрунтовано вказувати, що такий є високим, чи наявний умисел у діях останнього щодо не виконання своїх грошових зобов`язань перед стягувачем.

Зважаючи на викладене, відсутність заперечень стягувача, беручи до уваги фінансовий стан боржника, через необхідність у догляді за малолітніми дітьми та ступінь його вини у виникненні спору, інтереси кожної із сторін, в тому числі і матеріальні, загальний строк невиконання судового рішення, який є складовою права на справедливий судовий захист, суд вважає, що наведені заявником у цій справі обставини є такими, що підтверджують ускладненість або і неможливість негайного виконання рішення Господарського суду Волинської області від 05.08.2020.

Суд також враховує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України", заява 36575/02, ухвала від 07.10.2003). І навіть строк у два роки та сім місяців не був визнаний надмірним і не вважався таким, що суперечить вимозі стосовно його розумної тривалості, передбаченої у статті 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі "Крапивницький та інші проти України", заява 60858/00).

У відповідності до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами (ч. 2 ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Тобто, суд обмежений терміном відстрочення рішення - 1 рік.

Як вбачається з матеріалів справи рішення у справі № 903/71/20 було ухвалено 05.08.2020 та вступило в законну силу з 16.10.2020, про що зазначено в наказі № 903/71/20-1 від 30.10.2020, заявник просить суд відстрочити виконання рішення суду до 6 місяців, що перевищує визначений законом термін.

З огляду на викладене, з урахуванням балансу інтересів сторін та права на справедливий судовий розгляд, яке може бути порушене у випадку довготривалого невиконання рішення суду, заява підприємця Самойліч Наталії Володимирівни б/н від 11.12.2020 про відстрочення виконання судового рішення від 05.08.2020 по справі № 903/71/20 підлягає частковому задоволенню, а саме, суд відстрочує виконання рішення до 05.08.2021, в межах одного року з дня ухвалення рішення, а в іншій частині відхиленню через безпідставність.

Керуючись статтями 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ухвалив:

1. Заяву Фізичної особи-підприємця Самойліч Наталії Володимирівни про відстрочку виконання рішення задоволити частково.

2. Відстрочити виконання рішення від 05.08.2020 у справі № 903/71/20 про стягнення з Фізичної особи-підприємця Самойліч Наталії Володимирівни 264536,90 грн в користь Луцької міської ради до 05 серпня 2021 року.

3. В іншій частині у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Самойліч Наталії Володимирівни про відстрочку виконання рішення - відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст.235 Господарського процесуального кодексу ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до апеляційної інстанції протягом 10 днів з дня її проголошення (ст.256 ГПК України).

Повний текст ухвали складено та підписано 31.05.2021.

Суддя А. С. Вороняк