ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2021 року м.Дніпро Справа № 904/174/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В. (доповідач),

судді: Кощеєв І.М., Орешкіна Е.В.

Розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сігало Ольги Миколаївни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.07.2020, повне рішення складено 03.07.2020, суддя Фещенко Ю.В., у справі № 904/174/20

за позовом Фізичної особи-підприємця Сігало Ольги Миколаївни (м. Нікополь, Дніпропетровської області)

до Корсуна Андрія Миколайовича (м. Нікополь, Дніпропетровської області)

про стягнення суми неустойки за несвоєчасне повернення приміщення з оренди у розмірі 188 067 грн. 00 коп.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У січні 2020 року Фізична особа-підприємець Сігало Ольга Миколаївна (далі - позивач) звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Корсуна Андрія Миколайовича (далі - відповідач) суму неустойки за несвоєчасне повернення приміщення з оренди у розмірі 188 067 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2018 у справі №904/3587/18, яке залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 10.10.2019, відмовлено у задоволенні первісних вимог Фізичної особи-підприємця Корсуна Андрія Миколайовича до Фізичної особи-підприємця Сігало Ольги Миколаївни про зобов`язання прийняти спірне майно з оренди; зустрічні позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Сігало Ольги Миколаївни задоволені у повному обсязі, а саме: стягнуто з Фізичної особи-підприємця Корсуна Андрія Миколайовича на користь Фізичної особи-підприємця Сігало Ольги Миколаївни суму основного боргу, суму пені, інфляційних втрат, судового збору та зобов`язано Фізичну особу-підприємця Корсуна Андрія Миколайовича повернути з оренди приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 Фізичній особі-підприємцю Сігало Ользі Миколаївні по акту прийому-передачі приміщення з оренди.

В порядку частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України вказаним рішенням по справі встановлені факт припинення договору найму (оренди) станом на 31.08.2018, який тягне за собою виникнення у відповідача зобов`язання повернути майно з моменту припинення договору найму (оренди).

Фактичне виконання вищевказаного рішення суду та повернення орендованого приміщення власникові відбулось лише під час примусового виконання наказу суду згідно з актом державного виконавця від 13.11.2019 та відповідного підписання сторонами акту приймання-передачі приміщення з оренди № 2 від 13.11.2019.

На підставі частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути неустойку у розмірі подвійної плати за користування річчю за весь час прострочення, а саме: з 01.09.2018 до 13.11.2019 у сумі 187 633 грн. 00 коп. При цьому, як було пояснено представником позивача у судовому засіданні, у прохальній частині позовної заяви позивачем помилково було заявлено до стягнення неустойку в сумі 188 067 грн. 00 коп., оскільки, як вбачається з долученого до позовної заяви розрахунку за період з 01.09.2018 до 13.11.2019 неустойка складає 187 633 грн. 00 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 01.07.2020 у справі №904/174/20 позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Сігало Ольги Миколаївни до Корсуна Андрія Миколайовича про стягнення суми неустойки за несвоєчасне повернення приміщення з оренди у розмірі 188 067 грн. 00 коп. - задоволено частково.

Стягнуто з Корсуна Андрія Миколайовича на користь Фізичної особи-підприємця Сігало Ольги Миколаївни 93 816 грн. 50 коп. - неустойки та 2 814 грн. 50 коп. - частину витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення мотивоване тим, що оскільки Відповідачем орендоване майно за Актом приймання-передачі не було своєчасно повернуто після закінчення Договору оренди, то існує наявність правових підстав для нарахування Відповідачу неустойки за неповернення орендованого майна після закінчення договору оренди на підставі ч.2 ст.785 ЦК України.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погодившись із вказаним рішенням, Фізична особа-підприємць Сігало Ольга Миколаївна звернулася до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.07.2020 у справі № 904/174/20, в якій, посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення частково, а саме в частині зменшення розміру неустойки за несвоєчасне повернення приміщення з оренди та винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Усі витрати покласти у даній справі на Відповідача.

Крім того просить, винести окрему ухвалу за матеріалами справи №904/174/20 згідно до заяви Позивача (Апелянта) вих.№8 від 26.05.2020, щодо наявності порушення законодавства передбаченого ст.ст. 358, 366 КК України стосовно підробки офіційних документів та направити до правоохоронних органів для вчинення дій передбачених чинним законодавством.

Зокрема, скаржник наголошує на тому, що судом під час ухвалення рішення було незаконно та безпідставно зменшено розмір заявлених позовних вимог, щодо стягнення неустойки на підставі ч.2 ст.785 ЦК України (на 50% від вказаного Позивачем розміру з суми 187 633,00 грн. до суми 93 816, 50 грн.).

Апелянт (Позивач) не погоджується з незаконним рішенням господарського суду в частині зменшення заявленого позивачем розміру неустойки на підставі ч.2 ст.785 ЦК України.

Оскільки неустойка, заявлена на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення і не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою ст. 549 ЦК України та ст. 230 ГК України, до якої застосовуються приписи ч.3 ст.551 ЦК України, то до неустойки у розмірі подвійної орендної плати передбаченої ч.2 ст.785 ЦК України приписи ч.3 ст.551 ЦК України та ст. 233 ГК України щодо можливості зменшення її розміру не застосовуються.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду у складі колегії судців Касаційного господарського суду від 29 березня 2018 року у справі № 914/730/17, від 30 жовтня 2019 року у справі №924/80/19, від 07 квітня 2020 року у справі №.924/599/19, в яких зазначено, що у чинному законодавстві України відсутній правовий механізм зменшення неустойки у вигляді подвійного розміру плати за користування річчю, нарахованої на підставі ч.2 ст.785 ЦК України.

Таким чином, судом першої інстанції не враховано та не застосовано наведених висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у аналогічних правовідносинах, чим грубо порушено приписи процесуального права ч.4 ст. 236 ГПК України.

Одночасно, скаржником заявлено клопотання про поновлення процесуального строку на подання апеляційної скарги, яке мотивовано отриманням копії оскаржуваного рішення 09.07.2020, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції, витяг з сайту Укрпошти. Вказане унеможливило подання апеляційної скарги у визначений Господарським процесуальним кодексом України строк.

Узагальнені доводи інших учасників справи.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначено, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено матеріали справи, прийнято вірне рішення у відповідності до норм чинного законодавства, доводи скаржника, в свою чергу, які зазначені в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими. Просить залишити оскаржуване рішення - без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Так, відповідач зазначає, що апелянтом наводяться різноманітна судова практика, в тому числі Вищих судів, проте ігнорується протилежна практика на яку посилався суд при прийнятті рішення та застосовані судом підхід до вирішення спору. Більш того посилання Позивача на судову практику, викладену в постановах Верховного суду у справах 914/730/17, 924/80/19, 924/599/19 є безпідставним, оскільки зазначені рішення стосувались правовідносин, які є дещо східними, але не тотожними ситуації, що виникла між Позивачем та Відповідачем, а тому посилання на вказану судову практику є недоречне. Більш того вказані справи не стосувались питання права суду на зменшення неустойки відповідно до положень ст. 233 ГК України.

Відповідач також зауважує, що застосований судом підхід щодо зменшення розміру неустойки повністю відповідає висновкам викладеним в рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 з якого вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Крім того, під час судового розгляду вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки суд об`єктивно оцінив майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, ступень виконання зобов`язання, дійсних та реальних причин неповернення орендного приміщення, невідповідності розміру стягуваної неустойки.

А такими обставинами зокрема є майновий стан Відповідача, який є безробітним і починаючи з початку 2019 року не здійснював будь-яку підприємницьку діяльність в тому числі і в приміщенні, що належить Позивачу, тобто він не користувався зазначеним приміщенням.

Відносно винесення окремої ухвали, то суд приймаючи рішення правомірно вказав на обставини та правомірно вказав, що Позивач не позбавлений права звертатись до правоохоронних органів, якщо він вважає, що є потреба у відповідному зверненні.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.08.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Сігало Ольги Миколаївни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.07.2020 у справі № 904/174/20 у порядку письмового провадження.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.09.2020 було зупинено провадження у вказаній справі до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 916/1319/19.

20.11.2020 Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду ухвалено постанову у справі № 916/1319/19, яку було оприлюднено в Єдиному Державному реєстрі судових рішень 30.11.2020.

В той же час, під час розгляду матеріалів апеляційної скарги колегією суддів з`ясовано, що ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.12.2020 передано справу № 910/11131/19 на розгляд Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у зв`язку з відсутністю єдиного підходу щодо стягнення неустойки на підставі частини другої статті 785 Цивільного кодексу України, яка є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин за порушення наймачем обов`язку з повернення речі, у вирішенні подібних категорій спорів у Касаційного господарського суду немає.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.02.2021 одночасно поновлено та зупинено провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Сігало Ольги Миколаївни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.07.2020 у справі № 904/174/20 до перегляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 910/11131/19.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.05.2021 провадження у справі №904/174/20 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Сігало Ольги Миколаївни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.07.2020 у справі № 904/174/20 поновлено для розгляду у порядку письмового провадження.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами.

01.03.2011 між Фізичною особою-підприємцем Сігало Ольгою Миколаївною (далі - орендодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Корсуном Андрієм Миколайовичем (далі - орендар, відповідач) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 02/02-11 (а.с. 19-22 в томі 1).

Відповідно до умов пункту 1.1. якого орендодавець зобов`язується надати, а орендар прийняти в оренду (користування) нежитлове вбудоване приміщення, розташоване на першому поверсі будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 57,0 квадратних метрів, що належить орендодавцеві на праві власності (об`єкт оренди), що підтверджується Свідоцтвом серії ССА № 467476 від 23.03.2006.

Відповідно до умов пункту 1.2. договору об`єкт оренди передається в оренду з метою розміщення орендарем об`єкта аптечної роздрібної торгівлі, іншої діяльності та надання послуг населенню відповідно до діяльності орендаря.

Об`єкт оренди передається в оренду орендодавцем строком на 15 місяців без можливості дострокового розірвання, з можливістю пролонгації строку дії договору згідно умов чинного договору (пункт 1.3. договору).

В пункті 1.6. договору сторони встановили, що вартість об`єкта оренди на дату укладання договору становить у ринкових цінах 1 000 000 грн. (один мільйон гривень).

Відповідно до пункту 2.1. договору орендодавець передає орендареві об`єкт оренди не пізніше 01.03.2011.

У пункті 6.2. договору оренди нежитлового приміщення № 02/02-11 від 01.03.2011 сторони погодили, що зобов`язання по сплаті орендної плати починається за договором з моменту підписання акту прийому-передачі № 1, а закінчується з моменту підписання акту прийому-передачі № 2.

У пунктах 9.1. та 9.2. договору сторони визначили, що:

- термін дії даного договору визначений сторонами з 01.03.2011 по 31.05.2012;

- дія договору може бути продовжена за згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди або переукладення договору оренди на інший або черговий строк, або шляхом пролонгації строку дії договору, якщо сторони досягли згоди та в письмовому вигляді підтвердили свої наміри щодо продовження дії договору, попередивши одна одну за 2 місяці до закінчення терміну дії договору.

02.03.2011 сторони уклали Додаткову угоду до договору № 02/02-11, якою змінили наступні пункти договору та визначили їх в наступній редакції:

- "п. 6.1. За користування об`єктом оренди орендар сплачує орендодавцеві або особі, що діє на підставі довіреності, виданої орендодавцем, орендну плату в національній грошовій одиниці України, виходячи з орендної ставки, обумовленої сторонами на день оплати. Орендна плата за об`єкт оренди становить 6 500 грн. 00 коп. за один календарний місяць за все приміщення";

- "п. 6.2. Зобов`язання по сплаті укладеної сторонами орендної плати, згідно з пунктом 6.1. за чинним договором починається з моменту підписання даної додаткової угоди" (а.с. 39 у томі 1).

На підтвердження передачі вказаного у пункті 1.1. договору майна в оренду між позивачем та відповідачем складено акт приймання-передачі нежитлового приміщення №1 від 01.03.2011. Відповідно до зазначеного акту орендодавець передав орендарю нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 стан стін, стелі, вхідної двері, підлоги, вікон - задовільний; стан освітлення, розеток та вимикачів електропостачання, електричного щиту з опломбованим приладом УЗО - робочий; стан ґанку - хороший (а.с.23-24 у томі 1).

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, в провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебувала справа № 904/3587/18, предметом спору в якій був спірний договір оренди від 01.03.2011, за результатами розгляду якої прийнято рішення від 12.12.2018, яким:

- у задоволенні позовних вимог за первісним позовом Фізичної особи-підприємця Корсуна Андрія Миколайовича до Фізичної особи-підприємця Сігало Ольги Миколаївни про зобов`язання прийняти майно з оренди - відмовлено;

- позовні вимоги за зустрічним позовом задоволено в повному обсязі;

- стягнуто з Фізичної особи-підприємця Корсуна Андрія Миколайовича на користь Фізичної особи-підприємця Сігало Ольги Миколаївни 84 627 грн. 64 коп. основного боргу, 6 846 грн. 36 коп. пені, 2 897 грн. 01 коп. річних, 7 986 грн. 02 коп. інфляції, 3 524 грн. 00 коп. судового збору;

- зобов`язано Фізичну особу-підприємця Корсуна Андрія Миколайовича повернути з оренди приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 Фізичній особі-підприємцю Сігало Ользі Миколаївні по акту прийому-передачі приміщення з оренди (а.с.146-151 у томі 1). Вказане рішення суду залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 10.10.2019 (а.с.25-35, 152-162 у томі 1).

Отже, рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/3587/18 набрало законної сили 10.10.2019.

При цьому, під час розгляду справи № 904/3587/18 встановлено, що спірний договір оренди неодноразово було поновлено на 15 місяців, дія якого остаточно припинилась 31.08.2018, оскільки, 27.08.2018 орендодавець направив орендарю лист-вимогу про припинення дії спірного договору оренди та повернення об`єкта оренди.

Більше того, факт закінчення договору оренди № 02/02-11 від 01.03.2011 саме 31.08.2018 визнається як позивачем так і відповідачем.

В той же час, як вбачається з рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/3587/18 від 12.12.2018 ним було стягнуто заборгованість з орендної плати за період з 01.01.2017 по 31.08.2018.

До тогого ж, з матеріалів справи вбачається, що орендоване за договором № 02/02-11 від 01.03.2011 майно було повернуто орендарем (відповідачем) орендодавцю (позивачу) в процесі примусового виконання рішення суду у справі № 904/3587/18 - 13.11.2019, що підтверджується: - актом приймання-передачі нежитлового приміщення № 2 від 13.11.2019 (а.с.67 у томі 1); - актом державного виконавця від 13.11.2019 (а.с.36-37 у томі 1); - постановою державного виконавця у виконавчому провадженні № 58389558 (а.с.38 у томі 1).

Таким чином, позивач на підставі частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України нарахував та просить суд стягнути неустойку у розмірі подвійної плати за користування річчю за весь час прострочення, а саме: з 01.09.2018 до 13.11.2019 у сумі 187 633 грн. 00 коп. При цьому, у прохальній частині позовної заяви позивачем помилково було заявлено до стягнення неустойку в сумі 188 067 грн. 00 коп., оскільки, як вбачається з долученого до позовної заяви розрахунку за період з 01.09.2018 до 13.11.2019 неустойка складає 187 633 грн. 00 коп. (а.с.11-12 у томі 1).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Предметом спору в даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за весь час прострочення, а саме: з 01.09.2018 до 13.11.2019 у сумі 187 633 грн. 00 коп.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положенням ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, згідно ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, на підставі ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України.

Внаслідок укладання договору №02/02-11 від 01.03.2011, виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, параграфу 5 Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір оренди є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно зі статтями 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статтями 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, а відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічні положення містяться в статті 759 Цивільного кодексу України.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (частина 1 статті 760 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Повернення наймачем предмета договору найма оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Як вже зазначалось, в провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебувала справа № 904/3587/18, предметом спору в якій був спірний договір оренди від 01.03.2011, за результатами розгляду якої прийнято рішення від 12.12.2018, яким - у задоволенні позовних вимог за первісним позовом Фізичної особи-підприємця Корсуна Андрія Миколайовича до Фізичної особи-підприємця Сігало Ольги Миколаївни про зобов`язання прийняти майно з оренди - відмовлено; - позовні вимоги за зустрічним позовом задоволено в повному обсязі; - стягнуто з Фізичної особи-підприємця Корсуна Андрія Миколайовича на користь Фізичної особи-підприємця Сігало Ольги Миколаївни 84 627 грн. 64 коп. основного боргу, 6 846 грн. 36 коп. пені, 2 897 грн. 01 коп. річних, 7 986 грн. 02 коп. інфляції, 3 524 грн. 00 коп. судового збору; - зобов`язано Фізичну особу-підприємця Корсуна Андрія Миколайовича повернути з оренди приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 Фізичній особі-підприємцю Сігало Ользі Миколаївні по акту прийому-передачі приміщення з оренди (а.с.146-151 у томі 1). Вказане рішення суду залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 10.10.2019 (а.с.25-35, 152-162 у томі 1).

Заначене рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/3587/18 набрало законної сили 10.10.2019.

Відповідно до матеріалів справи, факт закінчення договору оренди № 02/02-11 від 01.03.2011 саме 31.08.2018 визнається як позивачем так і відповідачем, в силу статті 75 Господарського процесуального кодексу України вказана обставина не підлягає доказуванню у даній справі.

В той же час, як вбачається з рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/3587/18 від 12.12.2018 ним було стягнуто заборгованість з орендної плати за період з 01.01.2017 по 31.08.2018.

Матеріали справи свідчать також і про те, що орендоване за договором № 02/02-11 від 01.03.2011 майно було повернуто орендарем (відповідачем) орендодавцю (позивачу) в процесі примусового виконання рішення суду у справі № 904/3587/18 - 13.11.2019, що підтверджується: - актом приймання-передачі нежитлового приміщення № 2 від 13.11.2019 (а.с.67 у томі 1); - актом державного виконавця від 13.11.2019 (а.с.36-37 у томі 1); - постановою державного виконавця у виконавчому провадженні № 58389558 (а.с.38 у томі 1).

Так, на підставі частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України позивач нарахував неустойку у розмірі подвійної плати за користування річчю за весь час прострочення, а саме: з 01.09.2018 до 13.11.2019 у сумі 187 633 грн. 00 коп. (13 000 грн. х 14 + 5 633 грн. (неповний листопад 2019 року) = 187 633 грн. 00 коп.)

Згідно зі статтею 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1, частини 4 статті 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Як вірно встановлено судом та вбачається з судових рішень справи № 904/3587/18 - 05.12.2017 ФОП Корсун А.М. направив на адресу ФОП Сігало О.М. лист, в якому просив розірвати договір оренди № 02/02-11 від 01.03.2011 з Корсун А.М. та укласти договір оренди з Давидчук А.Ю. на тих самих умовах з 01.01.2018., підставу розірвання зазначив - перехід роботи аптеки за адресою АДРЕСА_1 з ПП Корсун на ПП Давидчук.;

- 13.12.2017 ФОП Сігало О.М. направила відповідь на лист Корсуна А.М. (від 05.12.2017 щодо дострокового розірвання договору оренди № 02/02-11 від 01.03.2011), в якому зазначила про недоречність його дострокового розірвання, у зв`язку з тим, що умовами договору оренди здавати об`єкт оренди або його частину в суборенду або іншим способом передавати їх у користування третім особам, можливо тільки з письмової згоди орендодавця, проте таку згоду вона не надавала;

- 30.03.2018 ФОП Корсун А.М. на адресу ФОП Сігало О.М. направлено заяву-повідомлення про припинення договору оренди нежитлового вбудованого приміщення, про відмову від продовження договору оренди нежитлового вбудованого приміщення, про відмову від переукладення та пролонгації договору оренди нежитлового приміщення. В зазначеній заяві ФОП Корсун А.М. повідомив про небажання пролонгації після 31.05.2018 договору № 02/02-11 оренди нежитлового вбудованого приміщення (спірного приміщення), про відмову від продовження після 31.05.2018 даного договору оренди нежитлового вбудованого приміщення та про відмову після 31.05.2018 від переукладення даного договору оренди нежитлового вбудованого приміщення на інший черговий строк (а.с. 86 у томі 1);

- 25.05.2018 ФОП Сігало О.М. направила на адресу ФОП Корсуна А.М. лист, відповідно до якого просила терміново погасити виниклу заборгованість з орендної плати та інших платежів та зазначила, що договір є діючим, неодноразово пролонгований, у судовому порядку не розірваний, що Корсуном А.М. проводиться безперервна господарська діяльність у даному приміщенні, починаючи з 01.03.2011. Термін періоду дії даного договору становить 1 рік 3 місяці, дія періоду даного договору закінчується у листопаді 2018 року (а.с.87 у томі 1);

- 29.05.2018 ФОП Корсун А.М. направив на адресу ФОП Сігало О.М. повідомлення-запрошення, відповідно до якого запрошував останню прибути 02.06.2018 о 16:00 год. За адресою: АДРЕСА_1 для повернення (передання) ФОП Сігало О.М. як орендованого приміщення, так і підписання сторонами акту прийому-передачі № 2 про фактичний стан приміщення і його повернення орендодавцю та передання ключів від об`єкта оренди.;

- 06.06.2018 ФОП Корсун А.М. направив на адресу ФОП Сігало О.М. заяву-намір про негайне (термінове) дострокове розірвання договору № 02/02-11 оренди нежитлового вбудованого приміщення від 01.03.2011 (а.с. 53 т.1), відповідно до якої зазначив про те, що об`єкт оренди не відповідає та виявився в стані, не придатному для використання для об`єкта аптечної роздрібної торгівлі (аптеки), іншої діяльності та надання послуг населенню, а саме розміщення об`єкта аптечної роздрібної торгівлі (апетеки) у орендованому на підставі договору № 02/02-11приміщенні, суперечить п.п. 46, 54, 165, 169 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва лікарських засобів, оптової та роздрібної торгівлі лікарськими засобами, імпорту лікарських засобів (крім активних фармацевтичних інгрідієнтів), затверджених постановою КМУ від 30.11.2016 №929. Оскільки об`єкт оренди не вентилюється, не обладнаний приладами центрального опалення, не обладнаний автономними системами опалення, то він одночасно не відповідає та знаходиться в стані не придатному для використання згідно п. 1.2 договору № 02/02-11 оренди нежитлового вбудованого приміщення від 01.03.2011, у зв`язку з чим подальше користування об`єктом оренди неможливе, недоцільне як таке, що суперечить нормативно-правовим актам України. Також, ФОП Корсун А.М. в зазначеній заяві посилався і на те, що відсутні умови для доступу осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення до приміщень відповідно до державних будівельних норм, правил та стандартів, не відповідає вимогам нормативно-технічних документів, що фактично зі сторони орендодавця є перешкоджання використанню об`єкта оренди відповідно до п. 1.2. договору № 02/02-11 оренди нежитлового вбудованого приміщення від 01.03.2011. ФОП Корсун А.М. в зазначеному листі запрошував ФОП Сігало О.М. прибути 12.06.2018 о 11:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 для повернення (передання) ФОП Сігало О.М. як орендодавцю нежитлового вбудованого приміщення. (а.с.91-95 у томі 1);

- 07.06.2018 листом за вих. № 2 ФОП Сігало О.М. направила на адресу ФОП Корсуна А.М. відповідь на лист ФОП Корсуна А.М. (від 29.05.2018), в якому повідомила, що договір оренди є діючим, дія його закінчується у листопаді 2018 року. Також у зазначеному листі ФОП Сігало О.М. зазначила і про те, що підписання сторонами запропонованого ФОП Корсуном А.М. акту прийому-передачі № 2 про фактичний стан приміщення і його повернення орендодавцю та передання ключів від об`єкта оренди під час діючого договору ні умовами вищезазначеного договору оренди, ні приписами чинного законодавства - не передбачено. При цьому, ФОП Сігало О.М. зазначила, що повернення приміщення з оренди згідно чинного законодавства України та умов договору оренди здійснюється тільки за наслідками припинення відповідного договору оренди, а не під час його дії. Крім того, в листі, також зазначено і про те, що ФОП Корсун А.М. безпідставно припинено сплату орендних платежів, а чинне законодавство не передбачає безоплатне використання чужого майна та відмови від виконання договору в односторонньому порядку (а.с.96 у томі 1);

- 11.06.2018 ФОП Сігало О.М. направила на адресу ФОП Корсун А.М. лист за вих. № 3, в якому повідомила про те, що заперечує проти безпідставного дострокового розірвання договору оренди № 02/02-11 від 01.03.2011, жодних перешкод у користуванні орендарем орендованим приміщенням з боку орендодавця не існує, ФОП Корсуном А.М. безпідставно припинено сплату орендних платежів за користування нежитловим вбудованим приміщенням всупереч чинному законодавству України, яким не передбачено безоплатне використання чужого майна, а також зазначено про те, що положеннями чинного законодавства України не передбачено письмовий намір-заяву ФОП Корсуна А.М. з відмовою від виконання договору в односторонньому порядку за надуманих штучних обставин. Також ФОП Сігало О.М. зазначила, що дія договору оренди закінчується у листопаді 2018 року (а.с.97 у томі 1);

- 17.06.2018 ФОП Корсун А.М. направив на адресу ФОП Сігало О.М. заяву про негайне (термінове) дострокове розірвання договору № 02/02-11 оренди нежитлового приміщення від 01.03.2011, посилаючись в листі на те, що об`єкт оренди виявився в стані, не придатному для використання (а.с.98-102 у томі 1);

- 27.06.2018 (вих. № 5) ФОП Сігало О.М. направила на адресу ФОП Корсун А.М. лист, в якому повідомила про те, що Корсун А.М. безпідставно припинено сплату орендних платежів, а чинне законодавство України не передбачає безоплатне використання чужого майна та відмови від виконання договору в односторонньому порядку. Також, ФОП Сігало О.М. зазначила і про те, що нею неодноразово направлялись на адресу ФОП Корсун А.М. поштові листи, відповідно до яких орендодавець не надавав згоди та категорично заперечував проти дострокового безпідставного розірвання договору оренди № 02/02-11 від 01.03.2011 (з Додатковою угодою від 02.03.2011) нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Також, в листі ФОП Сігало О.М, зазначила і про те, що жодних перешкод протягом тривалого часу у користуванні ФОП Корсун А.М. орендованим приміщенням з боку орендодавця, починаючи з 2011 року не існувало і не існує, як не існує і законних підстав повернення орендодавцю приміщення та передання ключів від об`єкта оренди під час діючого договору оренди.;

- 27.07.2018 ФОП Корсуном А.М. надіслано на адресу ФОП Сігало О.М. повідомлення про направлення ключів від приміщення, в якому він посилався на те, що орендодавець ухиляється від прийняття за актом приймання-передачі об`єкта оренди - нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 57,0 кв.м., у зв`язку з чим ФОП Корсун А.М. цінним листом направляє 27.07.2018 ключі від зазначеного приміщення (а.с.103-108 у томі 1). Від отримання вказаного відправлення ФОП Сігало О.М. відмовилась, зазначивши таке: "у пакеті міститься невідомий важкий предмет; працівник доставки походження даного предмета пояснити не може; отримувати даний пакет з важким предметом відмовляюсь" (а.с.109 у томі 1);

- 27.08.2018 ФОП Сігало О.М. направила на адресу ФОП Корсуна А.М. лист-вимогу про припинення договору оренди та повернення нежитлового приміщення з оренди за вих. №7, в якому зазначила про те, що ФОП Корсуном А.М. було безпідставно припинено сплату орендних платежів згідно умов договору оренди № 02/02-11 від 01.03.2011 з додатковою угодою до договору від 02.03.2011, у зв`язку з чим орендодавець неодноразово звертався з листами до ФОП Корсун А.М. про негайне погашення заборгованості, та повідомила останнього про те, що строк терміну дії договору спливає 31.08.2018, а тому орендодавець більше не має намірів продовжувати дію даного договору. В зазначеному листі ФОП Сігало О.М. також пропонувала ФОП Корсун А.М. визначити дату та час передачі нежитлового приміщення з оренди та оформлення сторонами відповідних актів № 2, а також просила негайно самостійно погасити виниклу заборгованість з орендних та інших платежів (а.с.136 у томі 1);

- 02.10.2018 ФОП Корсуном А.М. було надано лист-відповідь за вих. № 18, в якому він послався на те, що спірний договір оренди є продовженим на новий строк на тих самих умовах, а 31.08.2018 не є кінцевим моментом строку оренди, отже обов`язок негайного повернення об`єкта з оренди у ФОП Курсуна А.М. не виник (а.с.137-138 у томі 1).

Також колегія суддів дослідила, що відповідачем було долучено до матеріалів справи повідомлення про передачу приміщення за договором оренди № 02/02-11 від 01.03.2011, в якому ФОП Корсун А.М. пропонував 20.01.2019 о 12:00 здійснити передачу орендованого приміщення орендодавцю - ФОП Сігало О.М., до якого долучив два примірники акту № 2 приймання-передачі нежитлового приміщення (а.с.173 у томі 1). На підтвердження направлення вказаного повідомлення позивачу було долучено до матеріалів справи поштовий опис вкладення № 303, поштове повідомлення №303 про вручення поштового відправлення ФОП Сігало О.М - 18.01.2019, а також поштову квитанцію від 09.01.2019 (а.с. 174 у томі 1).

З матеріалів справи також вбачається, що 11.10.2019 ФОП Корсуном А.М. було направлено ФОП Сігало О.М. повідомлення про негайну передачу приміщення за договором оренди № 02/02-11 від 01.03.2011, в якому він просив прибути 17.10.2019 за адресою АДРЕСА_1 для повернення (передачі) орендованого приміщення. До вказаного повідомлення було долучено проект акту № 2 приймання-передачі нежитлового приміщення (а.с.111 у томі 1).

На вказане звернення 16.10.2019 ФОП Сігало О.М. було надано відповідь, в якій вона послалась на необхідність повернення орендованого приміщення в рамках виконавчого провадження з примусового виконання наказу суду по справі № 904/3587/18 (а.с.112 у томі 1).

Матеріалами справи підтверджується, що в період з 01.09.2018 до 13.11.2019 ФОП Корсуном А.М. орендоване приміщення не було повернуто орендодавцю - ФОП Сігало О.М, при цьому, з наявного у справі листування між сторонами вбачається, що відповідач неправомірно вважав такий його обов`язок відсутнім, що є підставою для застосування до відповідача-орендаря спеціального виду майнової відповідальності у вигляді неустойки в розмірі подвійної орендної плати за час користування орендованим майном з 01.09.2018 до 13.11.2019.

Відповідно до статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Разом з тим за частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до встановлених обставин справи, неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за весь час прострочення, а саме: з 01.09.2018 до 13.11.2019 у сумі 187 633 грн. 00 коп., розрахована на підставі частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного правового висновку про те, що неповернення майна з орендного користування є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене та встановлені обставин справи, в даному випадку господарський суд обґрунтовано застосував новий підхід до визначення розміру та оцінки адекватності міри відповідальності за порушення господарського зобов`язання через її узгодження і відповідність засадам добросовісності, розумності, пропорційності та справедливості, а також виконання дійсного призначення будь-якої міри відповідальності - її компенсаційний характер. Вказаний підхід було започатковано постановою Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 по справі № 902/417/18. При цьому судова колегія зауважує, що суд застосовуючи зазначений новий підхід як раз і дотримався положень, щодо врахування постанов Верховного суду, а отже посилання Позивача (апелянта) на неправомірність їх застосування є його власною оцінкою

Відтак, з огляду на неспівмірність заявленої до стягнення суми неустойки, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, апеляційна інстанція погоджується з висновком господарського суду щодо обмеження розміру неустойки, заявленого до стягнення позивачем, одним розміром плати за користування річчю (орендної плати), оскільки саме такий розмір неустойки є розумним, пропорційним та справедливим.

В постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.12.2019 по справі № 910/20370/17, предметом спору у якій були аналогічні вимоги, а саме: неустойка, передбачена частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України; більше того, ключове значення Верховним Судом було надано умові договору, яка аналогічна за змістом умові, передбаченій у пункті 6.2. договору оренди нежитлового приміщення № 02/02-11 від 01.03.2011, Верховним Судом було наведено такі правові висновки, які господарський суд вважає за необхідне прийняти до уваги та застосувати під час вирішення даного спору.

Законодавство у сфері орендних правовідносин пов`язує припинення обов`язків орендаря з фактом повернення об`єкта договору оренди, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі орендованого майна; зобов`язання орендаря сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування майном, яке виникло з договору оренди, не припиняється зі спливом строку дії договору оренди, оскільки таке припинення пов`язане не із закінченням строку, на який було укладено договір, а з моментом підписання сторонами акта приймання-передачі об`єкта оренди. Таких правових висновків дійшов Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах 14.11.2018 у справі № 924/195/16 та 11.05.2018 у справі № 926/2119/17, від яких колегія суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачала за необхідне відступати при розгляді справи № 910/20370/17.

До того ж, у пункті 6.2. договору оренди нежитлового приміщення № 02/02-11 від 01.03.2011 сторони погодили, що зобов`язання по сплаті орендної плати починається за договором з моменту підписання акту прийому-передачі № 1, а закінчується з моменту підписання акту прийому-передачі № 2.

Разом з тим, як зазначено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.12.2019 по справі № 910/20370/17, основне зобов`язання відповідача сплачувати орендну плату на користь позивача за весь час фактичного користування орендованим майном, яке виникло з договору оренди, зберігається до моменту повернення об`єкта оренди позивачу, що пов`язується з фактом підписання акта приймання-передачі між сторонами договору оренди (позивачем і відповідачем).

Верховний Суд зазначив, що на відміну від неустойки, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, що є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин, і для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до якої необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України, обов`язок щодо сплати орендарем орендної плати за користування орендованим майном, в тому числі після спливу строку дії договору оренди, не залежить від встановлення вини у діях орендаря щодо несвоєчасного повернення об`єкта оренди за наслідком розірвання договору оренди. Орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

Одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за один і той же період користування наймачем орендованим майном (за період з дня припинення дії договору оренди до дня повернення орендованого майна за актом) є неможливим, оскільки є притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне і те ж саме правопорушення, що суперечить статті 61 Конституції України. Такого правового висновку дійшов Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові 13.02.2018 у справі № 910/12949/16 та у постанові 17.12.2018 у справі № 906/1037/16, від якого колегія суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачала за необхідне відступати при розгляді справи № 910/20370/17.

Отже, в даному випадку господарським судом обґрунтовано стягненно з відповідача на користь позивача 93 816 грн. 50 коп. неустойки, яка відповідає одному розміру орендної плати за користування річчю.

Підсумовуючи викладене та розглянувши доводи апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що посилання Позивача на судову практику, викладену в постановах Верховного суду у справах 914/730/17, 924/80/19, 924/599/19 є безпідставним, оскільки зазначені рішення стосувались правовідносин, які є дещо східними, але не тотожними ситуації, що виникла між Позивачем та Відповідачем, а тому посилання на вказану судову практику є передчасною.

Застосований судом першої інстанції підхід щодо зменшення розміру неустойки відповідає висновкам викладеним в рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 з якого вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки суд об`єктивно оцінив майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, ступень виконання зобов`язання, дійсних та реальних причин неповернення орендного приміщення, невідповідності розміру стягуваної неустойки.

Відносно винесення окремої ухвали, апеляційна інстанція зазначає, що приймаючи рішення Господарський суд правомірно вказав, що Позивач не позбавлений права звертатись до правоохоронних органів, якщо він вважає, що є потреба у відповідному зверненні.

Колегія суддів зауважує, що місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги та вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржника у справі.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269-270, 275, 276, 281-282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сігало Ольги Миколаївни - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.07.2020 у справі 904/174/20 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя Е.В. Орєшкіна