РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.05.2021Справа № 910/4466/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Торгівельна фірма «Агро-Діло»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мозир Україна»

про стягнення 600077,90 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

22.03.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Торгівельна фірма «Агро-Діло» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мозир Україна» про стягнення 600077,90 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору №3078 постачання нафтопродуктів від 02.07.2020 не поставив позивачу товар, вартість якого була оплачена позивачем шляхом попередньої оплати, у зв`язку з чим у відповідача виник обов`язок повернути позивачу суму попередньої оплати у розмірі 600077,90 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 відкрито провадження у справі №910/4466/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.04.2021, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

07.04.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що жодних заявок на постачання товару в порядку, передбаченому умовами договору, позивачем не подавалось. Крім того, відповідач зауважив, що під час підписання договору сторонами не була досягнута згода щодо всіх істотних його умов, що, на думку, відповідача свідчить про неукладеність Договору №3078 постачання нафтопродуктів від 02.07.2020.

У підготовчому засіданні 21.04.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 19.05.2021.

Представник позивача у судове засідання 19.05.2021 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 21.04.2021 та розпискою про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду справи по суті від 21.04.2021.

Представник відповідача у судове засідання 19.05.2021 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (02094, м. Київ, вул. Віскозна, буд. 3), що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з якої вбачається, що ухвала суду була вручена відповідачу 28.04.2021 (за ідентифікатором пошуку 943).

У судовому засіданні 19.05.2021 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

02.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Торгівельна фірма «Агро-Діло» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мозир Україна» (постачальник) укладено Договір №3078 постачання нафтопродуктів, відповідно до умова якого постачальник зобов`язується у відповідності з замовленням передавати у власність покупця наступні нафтопродукті (товар): бензин, А-92, бензин А-95, дизельне паливо, а покупець зобов`язується приймати товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору.

Відповідно до п. 1.3 Договору №3078 постачання нафтопродуктів від 02.07.2020 кількість, асортимент і ціна товару вказуються в накладних.

Загальна сума договору складає суму всіх підписаних обома сторонами накладних (п. 1.4 Договору №3078 постачання нафтопродуктів від 02.07.2020).

Відповідно до п. 3.1 Договору №3078 постачання нафтопродуктів від 02.07.2020 товар постачається погодженими партіями у відповідності з заявками покупця на постачання тої чи іншої партії товару. Заявка вважається оформленою покупцем належним чином, якщо в ній зазначено найменування, кількість, ціна товару та якщо вона була надіслана постачальнику письмово (факсом або електронною поштою). У разі вивезення товару транспортними засобами покупця в заявці також зазначається графік подачі транспортного засобу в рамках строку поставки, передбаченому п. 3.6 даного договору. В разі вивезення товару транспортними засобами постачальника у заявці вказується пункт розвантаження транспортного засобу. Належним чином оформлена заявка є підставою для оформлення постачальником рахунку-фактури. Постачання товару підтверджується первинними документами (видатковою накладною), які підписані уповноваженими особами представниками обох сторін.

У п. 3.2 Договору №3078 постачання нафтопродуктів від 02.07.2020 сторонами погоджено, що базис постачання тої чи іншої партії товару, а також дата поставки товару визначається згідно з заявкою на постачання товару, поданої покупцем в рамках дії даного договору.

Загальна ціна цього договору визначається кількістю отриманого та оплаченого товару покупцем протягом всього строку дії договору. Вартість кожної окремої парії товару визначається постачальником в рахунках-фактурах та видаткових накладних (п. 4.1 Договору №3078 постачання нафтопродуктів від 02.07.2020).

Відповідно до п. 4.2 Договору №3078 постачання нафтопродуктів від 02.07.2020 сплата покупцем вартості товару може здійснюватись на умовах попередньої оплати вартості товару або по факту поставки товару. Порядок розрахунків по кожній партії товару вказується в додатковій угоді на отримання товару.

Згідно з п. 4.5 Договору №3078 постачання нафтопродуктів від 02.07.2020 оплата здійснюється згідно з рахунком-фактури постачальника.

Відповідно до п. 10.1 Договору №3078 постачання нафтопродуктів від 02.07.2020 цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до 31.12.2020, а в частині розрахунків - до їх повного виконання.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору №3078 постачання нафтопродуктів від 02.07.2020 не поставив позивачу товар, вартість якого була оплачена позивачем шляхом попередньої оплати, у зв`язку з чим у відповідача виник обов`язок повернути позивачу суму попередньої оплати у розмірі 600077,90 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначив, що жодних заявок на постачання товару в порядку, передбаченому умовами договору, позивачем не подавалось. Крім того, відповідач зауважив, що під час підписання договору сторонами не була досягнута згода щодо всіх істотних його умов, що, на думку, відповідача свідчить про неукладеність Договору №3078 постачання нафтопродуктів від 02.07.2020.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст Договору №3078 постачання нафтопродуктів від 02.07.2020, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

З аналізу Договору №3078 постачання нафтопродуктів від 02.07.2020 вбачається, що він є рамковим договором, тобто таким, що укладений з метою багаторазового застосування, який містить загальні умови поставки товару постачальником, та при цьому погодження істотних умов (найменування товару, кількість, вартість, строк поставки, тощо) кожного окремого зобов`язання з поставки товару повинно здійснюватись шляхом укладення між сторонами, зокрема, відповідних заявок, на підтвердження отримання та погодження яких відповідач виставляє позивачу відповідний рахунок-фактуру.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві викладає зміст (предмет) і підставу позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача (відповідачів), стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Предмет повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, що тягнуть за собою певні правові наслідки. Поряд із цим, підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача (відповідачів). Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача (відповідачів) на захист проти позову.

Як вбачається з позовної заяви, предметом спору є стягнення з відповідача суми попередньої оплати за непоставлений відповідачем товар за заявкою від 28.07.2020 та за заявою від 29.07.2020, з огляду на що суд здійснює розгляд справи в межах заявлених позивачем позовних вимог.

Позивачем долучено до позовної заяви роздруківку листа з електронної пошти, датованого 28.07.2020, в якому позивач просить виставити рахунок на 25 тонн дизельного пального; дата поставки 31.07.2020.

Також, позивачем долучено до позовної заяви роздруківку листа з електронної пошти, датованого 29.07.2020, в якому позивач просить виставити рахунок на 25 тонн дизельного пального; дата поставки 31.07.2020.

Позивач зазначає, що вказані листи позивача є, по суті, заявками на поставку товару, передбаченими умовами Договору №3078 постачання нафтопродуктів від 02.07.2020, які направлялись на електронну адресу відповідача.

Також, позивачем долучено до позовної заяви копію рахунку на оплату №МУ000003428 від 29.07.2020, виставленого відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Мозир Україна», в якому міститься посилання на реквізити Договору №3078 постачання нафтопродуктів від 02.07.2020, вказано найменування товару - паливо дизельне ДП-Л-Євро5-В0, кількість - 60000 літрів, загальна вартість - 1050480,00 грн.

Суд зазначає, що у п. 3.1 Договору №3078 постачання нафтопродуктів від 02.07.2020 сторонами погоджено, що належним чином оформлена заявка є підставою для оформлення постачальником рахунку-фактури.

Крім того, відповідно до п. 3.4 Договору №3078 постачання нафтопродуктів від 02.07.2020 на основі наданої покупцем заявки постачальник до кінця робочого дня, наступного за днем надання заявки, оформляє і направляє покупцю рахунок-фактуру. Рахунок-фактура дійсний до сплати протягом 3-х банківських днів після його оформлення.

Таким чином, оскільки відповідачем було виставлено позивачу рахунок на оплату №МУ000003428 від 29.07.2020 на суму 1050480,00 грн, в якому зазначено той товар та його кількість, що вказано у заявках (листах) позивача, суд дійшов висновку, що подані позивачем заявки від 28.07.2020 та від 29.07.2020 були прийнятими та погодженими відповідачем (з урахуванням умов п.п. 3.1, 3.4 Договору №3078 постачання нафтопродуктів від 02.07.2020).

При цьому, позивачем 21.04.2021 долучено до матеріалів справи роздруківку з його електронної пошти, з якої вбачається, що відповідачем також в свою чергу рахунки виставлялись електронним способом - надсилались на електронну адресу позивача.

З огляду на викладене, суд вважає безпідставними доводи відповідача відносно того, що жодних заявок на постачання товару в порядку, передбаченому умовами договору, позивачем не подавалось, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача є необгрунтованими.

Оскільки відповідачем були прийняті та погоджені подані позивачем заявки від 28.07.2020 та від 29.07.2020, що підтверджується виставленим відповідачем рахунком на оплату №МУ000003428 від 29.07.2020 на суму 1050480,00 грн, наведені обставини свідчать про те, що сторонами було узгоджено (конкретизовано) умови поставки певної партії товару, зокрема:

найменування товару - дизельне пальне ДП-Л-Євро5-В0;

кількість - 60000,00 літрів;

строк поставки - 31.07.2020;

вартість - 1050480,00 грн.

Судом встановлено, що на підставі виставленого відповідачем рахунку на оплату №МУ000003428 від 29.07.2020 на суму 1050480,00 грн, позивач 30.07.2020 сплатив на користь відповідача грошові кошти у розмірі 1050480,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №3022 від 30.07.2020.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Згідно з п. 3.5 Договору №3078 постачання нафтопродуктів від 02.07.2020 перехід права власності на товар відбувається в момент передачі. Моментом передачі товару вважається дата фактичного переходу товару, що підтверджується підписанням накладних на отримання товару покупцем.

Судом встановлено, що 03.08.2020 відповідач поставив позивачу товар на суму 210306,10 грн, що підтверджується видатковою накладною №4481 від 03.08.2020 (міститься посилання на рахунок на оплату №МУ000003428 від 29.07.2020), та 03.08.2020 відповідач поставив позивачу товар на суму 210096,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №4480 від 03.08.2020 (міститься посилання на рахунок на оплату №МУ000003428 від 29.07.2020).

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується поставки відповідачем позивачу товару за заявками від 28.07.2020 та від 29.07.2020 (за рахунком на оплату №МУ000003428 від 29.07.2020) на суму 420402,10 грн.

Доказів виконання відповідачем обов`язку з поставки товару на суму 630077,90 грн (1050480,00 грн - «мінус» 420402,10 грн) відповідачем суду не надано.

Судом встановлено, що 24.11.2020 позивач направив на електронну адресу відповідача листа про розірвання Договору №3078 постачання нафтопродуктів від 02.07.2020, в якому також просив повернути попередню оплату за непоставлений товар протягом 2-х днів.

Крім того, повідомлення про розірвання Договору №3078 постачання нафтопродуктів від 02.07.2020 та лист про повернення попередньої оплати у сумі 630077,90 грн були направлені на адресу відповідача, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 24.11.2020, що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення у цінний лист.

Відповідно до ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України, у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Згідно ч.1, ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" №475/97- ВР від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" від 23.10.1991, "Федоренко проти України" від 01.06.2006 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого "права власності".

Статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Отже, за висновками суду, відсутність дій відповідача щодо поставки товару, надає позивачу право на "законне очікування", що йому будуть повернуті кошти попередньої оплати. Не повернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Брумареску проти Румунії", "Пономарьов проти України", "Агрокомплекс проти України").

Покупець має право на односторонню відмову від договору купівлі-продажу, зокрема, у випадку здійснення покупцем попередньої оплати та непередання продавцем товару після її отримання у встановлені договором строки, у такому випадку покупець має право на повернення попередньої оплати, водночас, з моменту відмови покупця від договору та вимоги повернути попередню оплату - обов`язок продавця поставити товар припиняється.

Отже, відповідне право передбачає собою відмову від договору купівлі-продажу та припинення зобов`язань сторін за договором, в тому числі припинення обов`язку продавця поставити погоджений товар (в межах зобов`язання, яке виникло з конкретної погодженої поставки).

Як зазначає позивач у позовній заяві та це зазначено в акті звірки взаємних розрахунків, складеному позивачем, 26.11.2020 відповідач повернув позивачу грошові кошти у сумі 30000,00 грн.

Доказів повернення грошових коштів у сумі 600077,90 грн станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Обов`язок Товариства з обмеженою відповідальністю «Мозир Україна» з повернення суми попередньої оплати у розмірі 600077,90 грн підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не був спростований, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Торгівельна фірма «Агро-Діло» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мозир Україна» про стягнення попередньої оплати у розмірі 600077,90 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Що стосується доводів відповідача про те, що Договір №3078 постачання нафтопродуктів від 02.07.2020 є неукладеним, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За положенням частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з вимогами частин першої, восьмої статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Суд зазначає, що, якщо буде доведено, що спірний договір його сторонами виконується, це виключає кваліфікацію договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин частини восьмої статті 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладання господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов, а не за наслідками виконання договору сторонами.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 11.10.2018 у справі № 922/189/18, від 29.10.2019 у справі №904/3713/18.

Отже, оскільки сторонами в будь-якому випадку виконувався Договір №3078 постачання нафтопродуктів від 02.07.2020, доводи відповідача щодо неукладеності вказаного договору є необгрунтованими.

Судовий збір покладається на відповідача у зв`язку з задоволенням позову у повному обсязі (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мозир Україна» (02094, м. Київ, вул. Віскозна, буд. 3; ідентифікаційний код: 41692853) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Торгівельна фірма «Агро-Діло» (57232, Миколаївська обл., Вітовський р-н, смт. Первомайське, вул. Заводська, буд. 2; ідентифікаційний код: 36384300) грошові кошти у розмірі 600077 (шістсот тисяч сімдесят сім) грн 90 коп. та судовий збір у розмірі 9001 (дев`ять тисяч одна) грн 17 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено та підписано 31.05.2021.

Суддя О.М. Спичак