УХВАЛА

27 травня 2021 року

м. Київ

Справа № 904/5565/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н.Г. - головуючого, Жукова С.В., Огородніка К.М.,

перевіривши касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" та додані до неї матеріали

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.04.2021

та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2020 в частині призначення розпорядника майна боржника

у справі № 904/5565/20

за заявою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКАБУДСЕРВІС"

про визнання банкрутом,-

ВСТАНОВИВ:

До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга AT КБ «ПриватБанк» на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.04.2021 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2020 в частині призначення розпорядника майна боржника у справі № 904/5565/20.

Перевіривши матеріали справи № 904/5565/20 та наведені у касаційній скарзі AT КБ «ПриватБанк» доводи, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2020 у справі №904/5565/20 відкрито провадження у справі за заявою AT КБ «ПриватБанк» про визнання банкрутом ТОВ «НІКАБУДСЕРВІС», ведено процедуру розпорядження майном банкрута та призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Чичву О.С.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 06.04.2021 у справі № 904/5565/20 відмовлено у задоволенні апеляційної скарги AT КБ «ПриватБанк» та залишено без змін ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2020 у справі №904/5565/20 в частині призначення розпорядником майна ТОВ «НІКАБУДСЕРВІС» арбітражного керуючого Чичви О.С.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Пункт 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція ЄСПЛ) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Суд зазначає, що право на доступ до суду є одним із аспектів права на суд згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції ЄСПЛ та повинно бути "практичним та ефективним", а не "теоретичним чи ілюзорним" (Рішення ЄСПЛ від 04.12.1995 у справі "Беллє проти Франції"). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції ЄСПЛ, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд. Водночас, право на доступ до суду, закріплене у статті 6, не є абсолютним, воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак, Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 Конвенції ЄСПЛ, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу, зокрема, на ухвали та постанови суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови суду апеляційної інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

З 21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства (КУзПБ), яким встановлено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника-юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Відповідно до ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ визнано такими, що втратили чинність зокрема, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 N 2343-XII з наступними змінами; Постанова Верховної Ради України "Про введення в дію Закону України "Про банкрутство" від 14.05.1992 N 2344-XII.

Згідно з п.4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ, з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справ здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 2 КУзПБ, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Статтею 9 КУзПБ встановлено особливості застосування правил оскарження судових рішень, що ухвалюються місцевими та апеляційними господарськими судами в процесі провадження у справі про банкрутство (основне провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУзПБ, ухвали господарського суду, постановлені у справі про банкрутство за результатами розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 9 КУзПБ передбачено, що у касаційному порядку не підлягають оскарженню постанови апеляційного господарського суду, прийняті за результатами перегляду судових рішень, крім: ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство, ухвали за результатами розгляду грошових вимог кредиторів, ухвали про закриття провадження у справі про банкрутство, а також постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Перелік судових рішень, визначений у ч. 3 ст. 9 КУзПБ, що підлягають касаційному оскарженню, є вичерпним.

Як вбачається із касаційної скарги, предметом касаційного оскарження є постанова Центрального апеляційного господарського суду від 06.04.2021, яка прийнята за результатами перегляду в апеляційному порядку ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2020 у справі №904/5565/20 в частині призначення розпорядником майна ТОВ «НІКАБУДСЕРВІС» арбітражного керуючого Чичви О.С., можливість оскарження якої, не передбачено ч. 3 ст. 9 КУзПБ.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою AT КБ «ПриватБанк» на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.04.2021 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2020 в частині призначення розпорядника майна боржника у справі № 904/5565/20 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 293 ГПК України, оскільки вона подана на судове рішення, яке відповідно до ч. 3 ст. 9 КУзПБ не підлягає касаційному оскарженню.

Аналогічна правова позиція щодо застосування положень ч. 3 ст. 9 КУзПБ, викладена в ухвалі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.01.2021 у справі № 50/311-б.

На підставі викладеного та керуючись ч. 3 ст. 9 КУзПБ , ст. ст. 3, 234, 235, п. 1 ч. 1 ст. 293 ГПК, Суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити AT КБ «ПриватБанк» у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.04.2021 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2020 в частині призначення розпорядника майна боржника у справі № 904/5565/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя Ткаченко Н.Г.

Судді Жуков С.В.

Огороднік К.М.