УХВАЛА

18 травня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/4618/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н.О., Могил С. К.,

за участю секретаря судового засідання - Мазуренко М. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КІОД-1"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2020 (суддя Курдельчук І. Д.)

і постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2020 (головуючий суддя Коробенко Г. П., судді Агрикова О. В., Чорногуз М. Г.)

у справі № 910/4618/20

за позовом заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 6 в інтересах держави в особі 1) Київської міської державної адміністрації і 2) Київського національного університету технологій та дизайну

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "КІОД-1" і 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Блек Сі Хотел Груп"

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, знесення самовільно збудованих об`єктів і приведення земельної ділянки у попередній до будівництва стан

(у судовому засіданні взяли участь представники: прокурор - Баклан Н. Ю., позивача 2 - Грищенко А. П., відповідача 1 - Фельдман О. А)

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. Заступник керівника Київської місцевої прокуратури №6 в інтересах держави в особі Київської міської державної адміністрації (позивач 1) та Київського національного університету технологій та дизайну (позивач 2) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "КІОД - 1" (відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Блек Сі Хотел Груп" (відповідач 2) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, знесення самовільно збудованих об`єктів, приведення земельної ділянки у попередній до будівництва стан.

2. В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що внаслідок укладеного інвестиційного договору між позивачем 2 та відповідачем 1, останній здійснив будівництво прибудови до гуртожитку № 7 по вул. Лейпцизькій, 16, літ. А1 та вул. Лейпцизькій, 16, літ. А, які у 2012 році оформлені у власність відповідача 1, а у 2015 році здійснено прибудову будинку охорони 5 кв. м та переходу 80 кв. м між цокольним поверхом та прибудовою без дозвільних документів. Вказані відомості стали відомі позивачу 2 в рамках кримінального провадження № 0000393 від 04.08.2017. Вищевказані будівлі експлуатуються відповідачем 1 як будинок охорони та хол готелю "Чорне море" без прийняття в експлуатацію відповідно до вимог чинного законодавства, чим порушено вимоги частини восьмої статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", пункту 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011.

Короткий зміст судових рішень

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.08.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2020 у справі № 910/4618/20 позов задоволено, зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Кіод-1" усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,0080 га (що є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :82:186:0008) по вул. Лейпцизькій, 16 в м. Києві, привівши земельну ділянку у попередній до будівництва стан шляхом знесення самовільно збудованих об`єктів - будинку охорони та переходу між цокольним поверхом гуртожитку № 7 Київського національного університету технологій та дизайну та нежитловим приміщенням ТОВ "КІОД-1", на користь Київської міської державної адміністрації та Університету.

4. Місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, зазначив, що ТОВ "КІОД-1" самовільно, незаконно, без оформлення жодних дозвільних документів на будівництво та прийняття в експлуатацію, виконав будівельні роботи з будівництва переходу площею 80 кв. м між цокольним поверхом гуртожитку та прибудовою, і на даний час експлуатує зазначені будівлі шляхом передачі в користування ТОВ "БЛЕК СІ ХОТЕЛ ГРУП". Таким чином, всупереч вимогам статей 125, 126 Земельного кодексу України відповідач 1 незаконно, самовільно займає земельну ділянку площею 80 кв. м, на якій збудовано перехід, що з`єднує цокольний поверх гуртожитку № 7 Університету та нежитлову будівлю.

5. Враховуючи викладене, суди зазначили, що перехід між цокольним поверхом гуртожитку та прибудовою до гуртожитку, що розміщені на земельній ділянці за адресою: м. Київ, вул. Лейпцизька, 16 є самочинним будівництвом, а земельна ділянка площею 80 кв. м є самовільно зайнятою.

6. Разом з тим, суд апеляційної інстанції з посиланням, зокрема на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 зазначив про обґрунтованість доводів прокурора щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави у суді, також зазначив, що звертаючись до суду з позовом у цій справі, прокурор дотримався вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та статті 53 ГПК України щодо умов такого звернення, а саме: обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив, у чому саме полягає порушення інтересів держави та правильно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. Відповідач 1 подав касаційну скаргу, в якій просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2020 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2020 у справі № 910/4618/20 та залишити позов заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 6 без розгляду.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (узагальнено)

8. ТОВ "КІОД-1" не погоджується з ухваленими рішеннями судів першої і апеляційної інстанцій, зазначаючи, що судами було порушено норми матеріального і процесуального права, оскільки не було надано належної правової оцінки усім обставинам справи у їх сукупності.

9. Скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано, зокрема, норми статті 53 Господарського процесуального кодексу України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру», у зв`язку з чим суди дійшли помилкових висновків щодо того, що прокурор обґрунтував підстави для представництва інтересів держави при зверненні з позовом у цій справі.

10. Відповідач 1 стверджує, що у прокурора відсутні підстави для звернення до суду з позовом у даній справі в інтересах Київського національного університету технологій та дизайну. Також зазначає про те, що в порядку адміністративного судочинства розглядалась справа № 826/8693/17 за позовом Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), який по суті є структурним підрозділом Київської міської державної адміністрації (в інтересах якої прокурором подано позов у цій справі) до ТОВ "КІОД-1" з вимогами про знесення будинку охорони та переходу між цокольним поверхом гуртожитку № 7 та нежитловою будівлею на вул. Лейпцизькій, 16 у Печерському районі м. Києва. За наслідками розгляду вказаної справи, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2019 позов Департаменту було задоволено, відтак відповідач 1 вважає, що підрозділ Київської міської державної адміністрації фактично вжив відповідні заходи для захисту прав та інтересів, за захистом яких прокурор звернувся з позовом у цій справі.

11. При цьому, обґрунтовуючи підставу, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник зазначає, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в ухвалі Верховного Суду від 19.07.2018 у справі № 822/1169/17 та постановах Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц та від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Позиція інших учасників справи

12. Позивач 1 подав відзив на касаційну скаргу, у якому не погоджується з доводами касаційної скарги, вважає їх безпідставними і необґрунтованими, просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржувані рішення місцевого суду та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

13. При цьому Університет зазначає, що посилання скаржника на ухвалу Верховного Суду від 19.07.2018 у справі № 822/1169/17 та постанову Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц є безпідставним з огляду на неподібність правовідносин з цією справою. Також зазначає, що суд апеляційної інстанції переглянув рішення місцевого господарського суду з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 та встановив наявність підстав для звернення прокурора до суду з цим позовом.

14. Прокурор подав відзив, у якому не погоджується з доводами касаційної скарги, вважає їх безпідставними і необґрунтованими, просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржувану постанову залишити без змін.

15. Прокурор зазначає, що останнім надано обґрунтування наявності порушення інтересів держави, зазначено орган, який наділений відповідними повноваженнями і вказано на неналежне та неефективне здійснення зазначеним органом цих повноважень, а також, з посиланням на обставини листування з позивачами, з питання спірних правовідносин, обґрунтовано наявність виключного випадку для застосування прокурором процесуальних повноважень. Також посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 06.10.2020 у справі № 920/858/18 та від 15.10.2020 у справі № 904/5525/18.

16. Інші учасники справи не надали відзивів на касаційну скаргу, що відповідно до частини третьої статті 295 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

17. У 1984 році гуртожиток № 7 та прибудова до нього, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Лейпцігська, 16 літера А1 та Лейпцігська, 16 літера А, введені в експлуатацію і поставлені на облік Київського національного університету технологій і дизайну (рішенням Київської міської ради від 29.11.2012 за № 480/8764 "Про уточнення назв вулиць та площ у місті Києві" назва вул. Лейпцігська уточнена та іменується - вул. Лейпцизька).

18. Це підтверджується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ № 9389657 від 25.08.2004, вищевказаним рішенням Київської міської ради.

19. У серпні 2007 року між позивачем 2 та відповідачем 1 укладено інвестиційний договір, у відповідності до якого відповідач 1 здійснив будівництво нежилої будівлі площею 1814,8 кв. м, в якості прибудови до гуртожитку № 7 Університету та реконструкцію нежилих приміщень цокольного поверху цього гуртожитку. На вказані приміщення відповідачем 1 в 2012 році було оформлено право власності; таким чином, умови інвестиційного договору були виконанні в повному обсязі.

20. У 2015 році Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві (далі - Департамент ДАБІ) було проведено перевірку, якою встановлено, що за вищевказаною адресою відповідачем 1 також здійснено будівництво будинку охорони площею 5 кв. м та переходу площею 80 кв. м між цокольним поверхом гуртожитку та прибудовою до гуртожитку. Вищевказані будівлі експлуатуються відповідачем 1 як будинок охорони та холу готелю "Чорне море".

21. Вищевикладені обставини також підтверджується наявними у матеріалах справи постановою Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва про об`єднання кримінальних проваджень від 17.08.2017 у межах кримінального провадження № 0000393, протоколом огляду місця події від 11.11.2016, актом обстеження земельної ділянки № 173/06 від 09.07.2015.

22. За результатами перевірки, проведеної Державної архітектурно-будівельної інспекції України, відповідачу 1 видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 07.05.2015; відповідача 1 та його посадову особу притягнуто до встановленої законодавством відповідальності.

23. Аналогічне порушення зафіксовано і в 2017 році та видано відповідачу 1 припис про усунення порушення вимог законодавству сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, якими з 06.02.2017 заборонено експлуатацію будинку охорони та переходу між цокольним поверхом гуртожитку та нежитлової будівлі на вул. Лейпцизькій, 16 у Печерському районі м. Києва; у термін до 06.03.2017 усунути виявлені порушення шляхом знесення будинку охорони та переходу між цокольним поверхом гуртожитку та нежитловою будівлею на вул. Лейпцизькій, 16 у Печерському районі м. Києва. Крім того, складено протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 06.02.2017.

24. Протоколом огляду місця події від 11.11.2016 та протоколом обшуку від 11.04.2017, проведеного в рамках розслідування кримінального провадження № 0000393, зафіксовано, що за вказаною адресою знаходиться одноповерховий перехід, що з`єднує між собою цокольний поверх гуртожитку № 7 та прибудову до гуртожитку і має напис "Готель-ресторан "Чорне море", а також одноповерхова будівля будинку охорони. У переході розташований вестибюль готелю "Чорне море". Експлуатацію та обслуговування будівель та споруд здійснює відповідач 2; дозвільних документів під час обшуку його представниками надано не було.

25. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна за №162275749 від 04.04.2019 право власності на приміщення - будинок охорони, перехід між цокольним поверхом гуртожитку та прибудовою до гуртожитку - відповідачем 2 не оформлено.

26. Таким чином, ТОВ "КІОД-1" самовільно, незаконно, без оформлення жодних дозвільних документів на будівництво та прийняття в експлуатацію, виконав будівельні роботи з будівництва переходу площею 80 кв. м між цокольним поверхом гуртожитку та прибудовою, і на даний час експлуатує зазначені будівлі шляхом передачі в користування ТОВ "БЛЕК СІ ХОТЕЛ ГРУП".

27. Крім того, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2019 у справі № 826/8693/17, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2020, задоволено позов Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Товариства з обмеженою відповідальністю "КІОД-1" про зобов`язання вчинити дії; зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "КІОД-1" знести будинок охорони та перехід між цокольним поверхом гуртожитку та нежитловою будівлею на вул. Лейпцизькій, 16 у Печерському районі м. Києва.

28. Державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру в Київській області 06.08.2019 проведено перевірку з питань дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки, яка розташована по вул. Лейпцизькій, 16 у Печерському районі м. Києва (з кадастровим номером :82:186:0008).

29. Згідно акту перевірки № 404-ДК/380/АП/09/01/19 від 06.08.2019, відповідач 1 самовільно займає земельну ділянку площею 0,0080 га.

30. Аналогічне порушення зафіксовано в акті перевірки за № 243-ДК/232/АП/09/01/-17 від 19.10.2017.

31. Таким чином, всупереч вимогам статей 125, 126 Земельного кодексу України відповідач 1 незаконно, самовільно займає земельну ділянку площею 80 кв. м, на якій збудовано перехід, що з`єднує цокольний поверх гуртожитку № 7 Університету та нежитлову будівлю.

32. Враховуючи викладене, перехід між цокольним поверхом гуртожитку та прибудовою до гуртожитку, що розміщені на земельній ділянці за адресою: м. Київ, вул. Лейпцизька, 16 є самочинним будівництвом, а земельна ділянка площею 80 кв. м є самовільно зайнятою.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

33. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

34. Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1. якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2. якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3. якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4. якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

35. Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований апеляційним судом у судовому рішенні, яке оскаржується.

36. Підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі скаржник зазначає пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України і таке обґрунтування полягає у неврахуванні судами попередніх інстанцій під час ухвалення судових рішень, що оскаржуються, висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 11 цієї ухвали).

37. Разом з тим, дослідивши доводи касаційної скарги і матеріали справи, Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі № 910/4618/20 з огляду на таке.

38. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

39. При цьому, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де аналогічними (тотожними, аналогічними, подібними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2019 по справі № 372/4583/14-ц).

40. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

41. Таким чином, обґрунтовуючи доводи своєї касаційної скарги (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України) скаржник повинен довести неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо в оскаржуваному судовому рішенні застосовано норму права без врахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

42. Так, у справі № 587/430/16-ц заступник керівника Сумської місцевої прокуратури Сумської області звертався з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області та фізичної особи про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсним договору оренди і повернення земельної ділянки.

43. Скасовуючи судові рішення попередніх інстанцій та направляючи справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц зробила такі висновки щодо представництва прокурора у цій справі:

"Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший, другий і третій частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому випадку прокурор набуває статусу позивача (абзац другий частини другої статті 45 ЦПК України у редакції, чинній до 15.12.2017). Аналогічний припис закріплений у частині четвертій статті 56 ЦПК України, чинного з 15.12.2017.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази про вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту".

44. Водночас у справі, що переглядається, відсутні підстави вважати підтвердженими посилання скаржника у касаційній скарзі на порушення статті 23 Закону України "Про прокуратуру" щодо підстав представництва прокурором інтересів держави у суді, оскільки, під час розгляду цієї справи, жодних недоліків позовної заяви, зокрема в частині представництва прокурором інтересів держави в суді, суди не встановили. При цьому, ключовою відмінністю наведеної справи від справи, яка переглядається є те, що у справі № 587/430/16-ц прокурор звернувся до суду в інтересах держави за відсутності уповноваженого органу на здійснення представництва інтересів держави у спірних правовідносинах, тобто зверненню прокурора до суду не передувало відповідне листування з уповноваженим органом з огляду на відсутність такого.

45. Таким чином, відповідач 1 безпідставно посилається на неврахування судами у справі, яка переглядається правових висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, у тому числі з тих підстав, що правовідносини у цих справах не є подібними.

46. Що стосується доводів скаржника про застосування судами норм права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 912/2385/18, то колегією суддів такі доводи відхиляються з огляду на таке.

47. Підставою реалізації прокуратурою представницьких функцій у даному випадку стала усвідомлена пасивна поведінка уповноважених органів, тобто нездійснення ними захисту інтересів держави.

48. Так, судами встановлено, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 205868156 від 01.04.2020, спірна земельна ділянка закріплена на праві постійного користування за позивачем 2 на підставі рішення Київської міської ради від 30.01.2003 № 247/407 та Державного акту (серія ЯЯ № 389657 від 25.08.2004), а власником земельної ділянки є Держава в особі Київської міської державної адміністрації.

49. Таким чином, на даний час законним розпорядником земельної ділянки з кадастровим номером :82:186:0008, що знаходиться по вул. Лейпцизькій, 16 у Печерському районі м. Києва та перебуває у користуванні Університету, є держава в особі Київської міської державної адміністрації.

50. Судом апеляційної інстанції встановлено, що обґрунтовуючи підстави для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах прокурор посилається на те, що Київською міською державною адміністрацією як власником земельної ділянки та користувачем земельної ділянки - Київським національним університетом технологій та дизайну дієвих заходів на реальне поновлення інтересів держави щодо усунення порушення у сфері земельного законодавства щодо самовільного зайняття частини спірної земельної ділянки вжито не було.

51. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

52. Тобто зазначене конституційне положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

53. Стаття 131-1 Конституції України передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

54. Частини третя і п`ята стаття 53 ГПК України встановлюють, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

55. У положеннях частини четвертої статті 53 ГПК України визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

56. Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

57. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

58. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

59. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

60. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

61. Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо про причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

62. Відповідні правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/19.

63. На вказані правові висновки посилався суд апеляційної інстанції у оскаржуваній постанові, тому суд касаційної інстанції вважає безпідставними доводи касаційної скарги про неврахування правових висновків, викладених у вищезазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду.

64. При цьому, апеляційним господарським судом встановлено, що в матеріалах справи міститься лист Київської місцевої прокуратури № 6 від 15.05.2019 № 3521вих-19, адресований Київському національному університету технологій та дизайну, з проханням надати інформацію про те, які заходи з 2015 року, в тому числі представницького характеру, вжито Університетом щодо усунення порушень стосовно безпідставного використання частини зазначеної земельної ділянки, якщо такі заходи не вживались - зазначити причини.

65. Крім того, 19.06.2019 Київська місцева прокуратура № 6 звернулась до Київського національного університету технологій та дизайну з листом № 4526вих-19, в якому повідомила про підготовку позову з вимогами до ТОВ "КІОД - 1" про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою; в якому також викладено прохання отримати Університету план-схему земельної ділянки по вул. Лейпцизькій, 16 в м. Києві із визначенням точної площі самовільно зайнятої земельної ділянки.

66. Також в матеріалах справи міститься лист Київської місцевої прокуратури № 6 від 02.04.2020№56-2643вих-20, адресований Київській міській державній адміністрації та Київському національному університету технологій та дизайну, в якому повідомлено про намір звернутися до суду з позовом в інтересах держави в особі Київської міської державної адміністрації та Київського національного університету технологій та дизайну.

67. Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що зверненню прокурора з даним позовом передувало відповідне листування з Київським національним університетом технологій та дизайну, з якого вбачається, що компетентний орган був достеменно обізнаний з фактом безпідставного використання відповідачем частини зазначеної земельної ділянки, проте самостійно не захистив інтереси держави в суді. У зв`язку з чим, апеляційний господарський суд дійшов висновків щодо обґрунтованості доводів прокурора щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави у суді та зазначив, що звертаючись до суду з позовом у цій справі, прокурор дотримався вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та статті 53 ГПК України щодо умов такого звернення, а саме: обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив, у чому саме полягає порушення інтересів держави та правильно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

68. З огляду на викладене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про доведеність прокурором наявності підстав для представництва в суді інтересів держави в особі позивачів. При цьому, доводи касаційної скарги вищезазначених висновків не спростовують, а тому відхиляються судом касаційної інстанції.

69. Разом з тим, у контексті викладеного у пунктах 34-41 цієї ухвали колегія суддів відзначає (хоча висновки судів попередніх інстанцій і узгоджуються із загальними правовими висновками, викладеними у зазначеній у пункті 6 цієї ухвали постанові) відмінність встановлених фактичних обставин у цих справах. Так, у справі, на яку посилається скаржник, Верховний Суд скасував ухвалу суду апеляційної інстанції про залишення позову без розгляду та направив справу для продовження розгляду до апеляційного господарського суду, зазначивши про те, що матеріали справи містять докази бездіяльності уповноважених органів, проте суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків щодо ненаведення прокурором підстав для представництва інтересів держави в суді. У справі, що переглядається, суди попередніх інстанцій, на підставі наданих прокурором доказів, установили наявність факту бездіяльності уповноважених органів та дійшли відповідного висновку про доведеність прокурором підстав для представництва інтересів держави в суді (пункти 64-67 цієї ухвали).

70. Що стосується посилань скаржника на неврахування правових висновків, викладених в ухвалі Верховного Суду від 19.07.2018 у справі № 822/1169/17 то Суд, зазначає, що така ухвала не є тим судовим рішенням, про яке йдеться у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України.

71. Так згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

72. Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, а інші доводи касаційної скарги, зокрема викладені у пункті 10 цієї ухвали, (1) не обґрунтовані підставами, передбаченими частиною другою статті 287 ГПК України, (2) не доводять порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права, (4) частково не були підставою заперечень скаржника проти позовних вимог у судах першої і апеляційної інстанцій, (5) а частково - спростовуються постановами, посилання на які містяться у відзиві на касаційну скаргу, поданим прокурором (пункт 15 цієї ухвали), а також (3) направлені на переоцінку доказів та обставин справи, що були предметом розгляду та їм була надана належна правова оцінка, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, а тому відхиляються Судом (касаційний розгляд здійснюється в межах, передбачених статтею 300 ГПК України), Суд на підставі частини першої статті 296 цього Кодексу дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "КІОД-1" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2020 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2020 у справі № 910/4618/20.

Керуючись статтями 234, 235, 296 ГПК України, Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "КІОД-1" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2020 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2020 у справі № 910/4618/20.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил