ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2021 р. Справа№ 910/12834/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Станіка С.Р.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

представники сторін у судове засідання не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 (повний текст рішення підписано 03.12.2020)

у справі №910/12834/20 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом ОСОБА_1

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській, Чернігівській областях

про внесення змін до договору купівлі-продажу державного майна об`єкта незавершеного будівництва, що продано на аукціоні.

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській, Чернігівській областях (надалі - відповідач) про внесення зміни до договору купівлі-продажу державного майна об`єкта незавершеного будівництва, що продано на аукціоні № 2-НБ-ЗД від 08.01.2003 (надалі - Договір).

Позовні вимоги мотивовані тим, що Договором передбачено, що питання відведення, купівлі або довгострокової оренди земельної ділянки, на якій розташований куплений Позивачем об`єкт незавершеного будівництва, повинно вирішуватися покупцем самостійно з місцевими органами влади в порядку установленому чинним законодавством. Однак, зі змісту положень чинного на той час законодавства України, зокрема положень статті 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статті 84 Земельного кодексу України, статті 7 Закону України «Про приватизацію державного майна», статті 8 Закону України «Про особливості приватизації об`єктів незавершеного будівництва» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) вбачається, що зобов`язання щодо належного оформлення прав на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт незавершеного будівництва, що підлягає приватизації, законом покладався саме на органи приватизації, а не на покупця. Проте, Відповідач як продавець переклав зазначений обов`язок (оформлення земельної ділянки) саме на Позивача як покупця за Договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 у справі №910/12834/20 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт зазначив, що позивач звернувся до суду першої інстанції не з підстав внесення змін до Договору, а з підстав невідповідності положень Договору вимогам чинного законодавства. Позивач звертаючись із вказаним позовом до суду, посилається не на порушення з боку відповідача умов Договору, а вважає, що пункт 1.1 Договору не відповідав на момент укладання останнього вимогам чинного законодавства України, а пункт 5.1.10 Договору просить змінити в зв`язку із тим, що після внесення змін до статті 19 Закону України «Про особливості приватизації об`єктів незавершеного будівництва», передбачена можливість подальшого відчуження об`єкта незавершеного будівництва та земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, до завершення будівництва та введення в експлуатацію.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/12834/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Тарасенко К.В., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 у справі №910/12834/20, справу призначено до розгляду на 04.02.2021.

До початку розгляду справи через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській, Чернігівській областях надійшов відзив на апеляційну скаргу, від ОСОБА_1 - відповідь на відзив.

Крім того, від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2021 року клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи задоволено. Відкладено розгляд справи №910/12834/20 на 04.03.2021.

У зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. 04.03.2021 у відпустці та участю судді Козир Т.П. у підготовці в Національній школі суддів України з 01.03.2021 по 05.03.2021, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 04.03.2021 у справі №910/12834/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Шаптала Є.Ю. Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2021 року прийнято справу №910/12834/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Шаптала Є.Ю. Станік С.Р. Розгляд справи №910/12834/20 призначено на 15.04.2021.

У судове засідання 15.04.2021 представники сторін не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, позивач та відповідач повідомлялися належним чином.

Разом з тим, від позивача до суду надійшло повторне клопотання про відкладення розгляду справи. В обґрунтування вказаного клопотання представник скаржника посилається на введений на територій України карантин та проведення заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) - обмеження руху громадського транспорту.

Відповідач про причини неявки свого представника суд не повідомив.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розглянувши клопотання позивача, відмовляє у його задоволенні та вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники сторін, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представника скаржника у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні. Наведені у клопотанні про відкладення причини неявки, колегія не вважає поважними, тому розгляд справи відбувається за відсутності представника позивача та відповідача. Саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів. Судом апеляційної інстанції враховано, що 13.04.2021, Постійна комісія з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій КМДА вирішила продовжити посилені карантинні обмеження у Києві до 30.04.2021. Разом з тим, протоколом № 34 засідання Комісії внесено зміни до протоколу від 01.04.2021 № 29, які розширюють перелік осіб, що можуть користуватись під час локдауну громадським транспортом столиці, який наразі працює в режимі спецперевезень. Зокрема, за наявності службових посвідчень та засобів індивідуального захисту користуватись громадським транспортом можуть, зокрема адвокати, спеціальна перепустка не потрібна.

Судом апеляційної інстанції також враховано, що це не перша неявка позивача у судове засідання та за його клопотанням розгляд справи вже відкладався.

Положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасників судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як встановлено матеріалами справи, 08.01.2003 між Позивачем (Продавець) та Відповідачем (Покупець) було укладено Договір (копія якого долучена до матеріалів справи).

Згідно із пунктом 1.1 якого Продавець зобов`язувався передати у власність Покупцеві об`єкт незавершеного будівництва - корпус 2-Б, який знаходиться за адресою: 08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Шевченка, 100, на земельній ділянці, питання відведення, купівлі або довгострокової оренди якої вирішується Покупцем самостійно з місцевими органами влади в порядку установленому чинним законодавством, і є об`єктом приватизації згідно з наказами Фонду державного майна України від 10.06.2002 № 1004 і Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області від 21.06.2002 № 5-27-1/24, а Покупець зобов`язувався прийняти цей об`єкт незавершеного будівництва і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені в цьому Договорі.

Відповідно до пункту 5.1.10 Договору Покупець зобов`язаний не відчужувати об`єкт та земельну ділянку, на якій він розташований, до завершення будівництва та введення в експлуатацію.

Згідно із пунктом 11.1 Договору зміна умов Договору або внесення доповнень до нього можливі тільки за згодою сторін.

У разі невиконання однією із сторін умов цього Договору, він може бути змінений або розірваний на вимогу другої сторони за рішенням суду або господарського суду (пункт 11.3 Договору).

Позивач звертаючись із вказаним позовом до суду, посилався не на порушення з боку Відповідача умов Договору, а вважає, що пункт 1.1 Договору не відповідав на момент укладання останнього вимогам чинного законодавства України, а пункт 5.1.10 Договору просить змінити в зв`язку із тим, що після внесення змін до статті 19 Закону України "Про особливості приватизації об`єктів незавершеного будівництва", передбачена можливість подальшого відчуження об`єкта незавершеного будівництва та земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, до завершення будівництва та введення в експлуатацію.

Тому просив суд змінити вказані умови Договору на запропоновану ним редакцію зазначених пунктів.

Статтями 15, 16 ЦК України, статтею 20 Господарського кодексу України і статтею 4 ГПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 626, частини 1 статті 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (частина 2 статті 651 ЦК України).

Проте, позивач, як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції усупереч вимогам зазначеної норми, заявляючи вимогу про зміну умов пунктів 1.1 та 5.1.10 Договору не у зв`язку із істотним порушення Договору Відповідачем, не зазначає при цьому конкретного випадку, встановленого договором або законом, який би передбачав можливість змінити Договір за рішенням суду.

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу скаржника, що порушення вимог закону при укладенні правочину є підставою для визнання його недійсним, а не підставою для зміни цього правочину в судовому порядку, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Відповідно до положень пункту 11 Договору зміна його умов за рішенням суду допускається лише у разі невиконання його умов однією зі сторін. У іншому разі зміни допускаються тільки за згодою сторін.

Зміни договору за рішенням суду на підставі частини 2 статті 651 ЦК України допускаються також і у визначених законом випадках. Проте, позивач про такий випадок не згадує та не зазначає.

Стаття 652 ЦК України, передбачає можливість зміни договору за рішенням суду у зв`язку з істотною зміною обставин.

Згідно із частиною 1 статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до частини 4 статті 652 ЦК України зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази наявності істотної зміни обставин після укладення Договору, які б були винятковими випадками, і які б не давали можливість розірвати Договір з підстав встановлених частиною 4 статті 652 ЦК України.

Крім того, позивачем, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, не доведено наявність одночасно усіх чотирьох умов передбачених частиною 2 статті 652 ЦК України, які б давали підстави змінити Договір за рішенням суду, а саме, що:

1) в момент укладення Договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання Договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні Договору;

4) із суті Договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

При цьому, колегією суддів враховано, що на час розгляду даної справи у суді апеляційної інстанції рішенням Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 у справі №910/22693/17, що залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2021 позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу та витребування майна задоволено частково.

Розірвано договір купівлі-продажу державного майна об`єкта незавершеного будівництва «корпус 2-Б» від 08.01.2003 №2-НБ-ЗД, укладений між ОСОБА_1 та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області. Витребувано у громадянина України ОСОБА_1 об`єкт незавершеного будівництва «корпус 2-Б», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та передано його Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях шляхом підписання акту приймання-передачі.

Таким чином, на переконання колегії суддів місцевий господарський суд дійшов правомірних висновків про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції ухвалив законне та обгрунтоване рішення.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на правильність прийняття місцевим судом оскаржуваного рішення у даній справі.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції позивачем не було подано належних та переконливих доказів в на підтвердження заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі позивача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 25.11.2020, прийняте після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 слід відмовити, а оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 - залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 у справі №910/12834/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 у справі №910/12834/20 залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на ОСОБА_1 .

4. Матеріали справи №910/12834/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 24.05.2021 після виходу суддів з відпустки.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.Р. Станік

Є.Ю. Шаптала