ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2021 справа № 914/525/21

м.Львів

за позовом Фізичної особи - підприємця Прокопів Ростислава Романовича, м.Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінера Україна», м.Львів

про стягнення боргу. Ціна позову: 166575,00 грн.

Суддя Кітаєва С.Б.

При секретарі Кравець В.П.

Представники сторін:

від позивача: Миколів А.М. - адвокат

від відповідача: не з`явився

Суть спору.

Фізична особа - підприємець Прокопів Ростислав Романович звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінера Україна» про стягнення заборговнаості у розмірі 166575,00 грн.В прохальній частині позовної заяви позивач просить розглядати справу в порядку позовного спрощеного провадження.

Ухвалою суду від 09.03.2021 позовну заяву залишено без руху.

15.03.2021, за вх.№604/21, від позивача надійшла заяву про усунення недоліків позовної заяви.16.12.2020 р. позивачем, на виконання вимог ухвали суду від 30.11.2020 р., подано заяву з додатком за вх. № 35879/20 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.12.2020 р. судом постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. Розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 21.04.2021 р.

13.04.2021, за вх.№8921/21, відповідачем подано на адресу суду відзив на позовну заяву.

20.04.2021, за вх.№9537/21, позивачем подано відповідь на відзив з додатками.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.04.2021 р. розгляд справи відкладено на 17.05.2021 р.

27.04.2021, за вх.№10017/21, від відповідача поступили заперечення на відповідь на відзив.

Позивач явку представника в судове засідання 17.05.2021 забезпечив, позовні вимоги підтримав.

Відповідач явки представника в судове засідання 17.05.2021 не забезпечив.

17.05.2021 на електронну адресу суду надійшло клопотання від імені відповідача про відкладення розгляду справи,

Щодо клопотання від 17.05.2021, що надійшло на електронну пошту від імені відповідача, суд зазначає наступне:

Відповідно до ч.ч.1,2 статті 169 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

При цьому, письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником (частина 2 статті 170 ГПК України).

Судом встановлено, що клопотання від 17.05.2021 надіслано на електронну адресу Господарського суду Львівської області. Електронним цифровим підписом клопотання не підписано.

Згідно з частиною 8 статті 42 ГПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Одночасно, частина 2 статті 96 ГПК України передбачає, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг " оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис; накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (стаття 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг").

Згідно із статтею 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги", електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис (п.12). Підписувач - фізична особа, яка створює електронний підпис (п.32).

Статтею 1 Закону України "Про електронний цифровий підпис" визначено, що електронний цифровий підпис - це вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про електронний цифровий підпис", електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Як слідує із клопотання від 17.05.2021, останнє не підписано (не засвідчено) електронним цифровим підписом її автора, отже поданий документ не може вважатися оригіналом електронного документа.

Відтак, не вбачається можливості ідентифікувати підписувача, оскільки документ надісланий у вигляді файлу, який не скріплено електронним цифровим підписом. Оскільки оригінал документу в паперовій формі судом станом на дату ухвалення рішення не отримано, то надісланий електронною поштою без електронного цифрового підпису документ не може вважатися офіційним та братися судом до уваги.

Згідно зі ст.248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Як встановлено ч.2 ст.252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Суд, враховуючи належне повідомлення сторін про дату судового засідання, достатність документів наявних у матеріалах справи для вирішення спору по суті (відзив на позовну заяву, відповідь на відзив на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву), не вважає відсутність представника відповідача у даному судовому засіданні перешкодою для вирішення спору по суті.

В судовому засіданні 17.05.2021 р., відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено наступне.

Позивач позовні вимоги обгрунтовує тим, що ним (Фізичною особою-підприємцем Прокопівим Ростиславом Романовичем) виконано роботи (надано послуги) Товариству з обмеженою відповідальністю «Грінера Україна» на загальну суму 166575,00 грн., що підтверджується підписаним сторонами актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №126 від 16.07.2020.

17.12.2020 позивач скерував на адресу відповідача вимогу на оплату виконаних робіт (наданих послуг).

У відповіді №1764 від 28.12.2020 на вимогу відповідач повідомив про те, що він відмовляється оплачувати наданні послуги, у зв`язку із запереченнями їх виконання.

Зазначене зумовило позивача звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості у розмірі 166575,00 грн.

У поданому на адресу суду відзиві відповідач заперечує позовні вимоги.

Зазначає, що в акті здачі-приймання робіт (надання послуг) від 16 липня 2020 року №126, який долучено Позивачем до позовної заяви, вказано договір від 04.03.2019 №0403/2019. Водночас, даний договір до матеріалів позовної заяви не долучено. Звертає увагу суду, що оригінали акту здачі-приймання робіт (надання послуг) від 16 липня 2020 року №126 та Договору від 04.03.2019 №0403/2019 у ТОВ Грінера Україна» відсутні. Відповідач стверджує, що Договір від 04.03.2019 №0403/2019, на який Позивач посилається в своєму акті здачі-приймання робіт (надання послуг) від 16 липня 2020 №126 ТзОВ «Грінера Україна», із Фізичною особою-підприємцем Прокопів Ростислав Романович не підписувало. Жодних інших договорів між ТзОВ «Грінера Україна» та ФОП Прокопів Ростислав Романович не підписувалось.

У відповіді на вимогу Позивача від 17 грудня 2020 року ТОВ «Грінера Україна» вказало, про те що Відповідачу абсолютно незрозуміла підставність вимоги Позивача про оплату наданих послуг та зокрема яких саме послуг. Зазначає, що Позивач ні у вимозі, скерованій на адресу Відповідача, ні в позовній заяві не може вказати ремонт якого саме автомобіля ним проводився.

Стосовно акту здачі-приймання робіт (надання послуг) від 16 липня 2020 року №126 відповідач зазначив, що відповідно до протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінера Україна» від 25 червня 2020 року №25/06/20-1 прийнято рішення про здійснення діяльності на підставі модельного статуту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 березня 2019 року №367 «Деякі питання дерегуляції господарської діяльності». Згідно вказаного протоколу загальних зборів директору ТОВ «Грінера Україна» встановлено обмеження на укладання договорів/правочинів, а саме заборонено укладати договори/правочини на суму понад 100 000,00 (сто тисяч) гривень, в тому числі ті договори/правочини, які стосуються операцій із нерухомим майном, використанням земель, цінними паперами, транспортними засобами, заставою майна чи майнових прав Товариства, отриманням чи наданням кредитів та позик без погодження загальними зборами учасників Товариства таких договорів. Загальні збори Учасників ТОВ «Грінера Україна» не погоджували підписання директором договору/правочину (акту здачі-приймання робіт (надання послуг) від 16 липня 2020 року №126) із ФОП Прокопів Ростислав Романович на ремонт транспортних засобів.

На думку відповідача, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 16 липня 2020 року №126 не має жодної юридичної сили і у відповідача є сумнів, що він дійсно підписаний директором ТОВ «Грінера Україна» Карнаушенком Олексієм Андрійовичем .

У відповіді на відзив позивач зазначає, що підписання Сторонами акту здачі-приймання робіт (надання послуг) свідчить про укладення договору у спрощений спосіб. Крім цього позивач стверджує, що у відповідності до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами. телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Вважає, що підписання акту здачі-приймання виконаних робіт свідчить про укладення договору підряду у спрощений спосіб, і цей договір є підставою для виникнення у його сторін майново-господарських зобов`язань.

Позивач не погоджується з тим, що згідно протоколу загальних зборів директору ТОВ «Грінера Україна» встановлено обмеження на укладення договорів/правочинів, а саме заборонено укладати договори/правочини на суму понад 100000.00 (сто тисяч) гривень, в тому числі ті які стосуються операцій ... транспортними засобами...

ФОП Прокопів Р.Р. зазначає, що не укладав із ТОВ «Грінера Україна» правочин про купівлю продаж транспортного засобу, та акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №126 від 16.07.2020р. не пов`язаний із купівлею та продажем транспортних засобів.

Зазначає, що загальні збори учасників ТОВ «Грінера Україна», за результатами якого прийнято протокол №25/06/20-1 від 25.06.2020р., відбулися за участі директора ТОВ «Грінера Україна» Карнаушенка О.А., який саме й підписав акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №126 від 16.07.2020р. А відтак, директор ТОВ «Грінера Україна» діяв в межах наданих йому повноважень передбачених установчими документами Товариства.

У запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву відповідач зазначає, що в акті здачі-приймання робіт (наданих послуг) від 16 липня 2020 року №126 не вказано про порядок розрахунків та відсутній перелік документів, який надається замовнику для підтвердження виконання технічного обслуговування чи ремонту, та гарантійні зобов`язання виконавця щодо проведених робіт. Крім того відповідач посилається на Правила надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, які затверджені наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2014 №615 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 17.12.2014 за №1609/26386. Зазначає, що жодних дій чи документів, передбачених п.п. 1, 8 розділу VII Правил №615, вчинено та складено не було.

Відповідач зазначає, що директор ТОВ «Грінера Україна» станом на 16.07.2020 не мав права підписувати фактично жодних документів на суму більше 100 000,00 гривень. Відповідач вважає те, що Позивач раніше виконував для Відповідача роботи вартістю більше 100 000,00 гривень немає жодного відношення до даної справи.

Оцінка суду.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно з частиною 1 статті 837 Цивільного кодекс України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Основною суттєвою відмінністю договорів підряду та надання послуг є те, що за договором підряду метою укладення договору є конкретний результат робіт, що належить до передання замовникові, метою договору надання послуг є процес надання послуг, які споживаються в процесі їх надання.

Форма правочину може бути як усною так і письмовою, і визначається відповідно до положень ст.ст. 205, 207 - 209 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Статтею 206 Цивільного кодексу України передбачено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Чинним законодавством не встановлено вимог письмового укладення договорів підряду/послуг.

Судом встановлено, що матеріалами справи підтверджується укладення між сторонами у спрощеній формі договору, який містись елементи змішаного договору (підряд/послуги), шляхом підписання та засвідчення печатками юридичних осіб акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №126 від 16.07.2020.

Зазначений акт містить чіткий перелік робіт та послуг, їх кількість, одиницю виміру, ціну, загальну вартість підрядних робіт та послуг, які замовник (ТзОВ «Грінера Україна») отримав від виконавця (ФОП Прокопів Р.Р.).

Від замовника (ТзОВ «Грінера Україна») акт підписаний директором Карнаушенко О.А., від виконавця акт підписаний ФОП Прокопів Р.Р.

Актом підтверджується, що виконавцем були виконані роботи (надані послуги), які в ньому перелічені, та які отримані замовником.

Акт підписаний і затверджений виконавцем - ФОП Прокопів Р.Р. та замовником - ТзОВ «Грінера Україна». Зі змісту документа вбачається, що замовник претензій по об`єму, якості та строках виконання робіт (надання послуг) не має.

Загальна вартість виконаних робіт (наданих послуг) 166575,00 грн.

Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.2.4 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 (надалі Положення), первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно з п. 2.5 Положення документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Відтак, підписання та засвідчення печаткою відповідачем актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідають вимогам, зокрема ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за виконані роботи (надані послуги).

Таким чином, підписання акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №126 від 16.07.2020 свідчить про укладення між сторонами договору у спрощений спосіб, і цей договір є підставою для виникнення у його сторін майново-господарських зобов`язань.

Зазначеним спростовуються доводи відповідача що в акті має місце посилання на договір № 0403/2019 від 04.03.2019, оскільки зазначений договір не є підставою заявлених позивачем вимог у даній справі.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звертався до відповідача з вимогою від 17.12.2020 про оплату виконаних робіт (наданих послуг) згідно акту №126 від 26.07.2020 в сумі 166575,00 грн. та встановив відповідачу строк для проведення оплати - протягом семи днів, з дня пред`явлення вимоги про оплату виконаних (наданих послуг) шляхом перерахування коштів на рахунок ФОП Прокопів Р.Р., згідно вказаних у вимозі реквізитів.

Крім того у вимозі зазначалося, що всі документи, необхідні для розгляду цієї вимоги є у відповідача.

У відповідь на вимогу, листом від 28.12.2020 №1764 відповідач повідомив позивача, що не підписував акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №126 від 26.07.2020 із ФОП Прокопів Р.Р.

Крім того зазначив, що не зрозуміло, про які саме роботи (надані послуги) йдеться, адже у вимозі вказана інформація відсутня.

До вимоги, зазначав відповідач, не долучена завірена копія акту виконаних робіт (надання послуг) №126 від 26.07.2020. Відповідно, не може задоволити вимогу ФОП Прокопів Р.Р стосовно погашення заборгованості за роботи, які не виконувались, чи за послуги, які не надавались.

Лист підписаний директором ТОВ «Грінера Україна» Богданом Михалусь .

Фактично у листі за №1764 від 28.12.2020 відповідач відмовився від оплати виконаних робіт (наданих послуг), зазначених в акті №126 від 26.07.2020, що зумовило звернення позивача з позовом до суду.

Звернення до позивача з вимогою в порядку ст.530 ЦК України, у якій встановлено строк для виконання відповідачем зобов`язання з оплати виконаних робіт (наданих послуг), спростовує доводи відповідача про те, що строки виконання зобов`язань зі сплати коштів в сумі 166575,00 грн для відповідача не встановлені.

Наявність у справі підписаного сторонами, зокрема, від замовника - керівником ТОВ «Грінера Україна» Карнаушенко О.А. акту здачі-приймання робіт (надання послуг) згідно акту №126 від 26.07.2020 в сумі 166575,00 грн та засвідчення печаткою Товариства підпису директора, спростовує твердження відповідача про те, що зазначений акт товариством не підписувався.

При цьому слід зауважити, що державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу (ТОВ «Грінера Україна»), зокрема, зміну керівника юридичної особи, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено 28.07.2020, що підтверджується наявним у справі Витягом з реєстру.

Однак, зазначена обставина ніяким чином не може спростовувати факту укладення між сторонами у спрощеній формі договору, на виконання робіт (надання послуг) вартістю 166575,00 грн. (акт №126 від 26.07.2020), як і обов`язку відповідача сплатити на користь позивача зазначену суму коштів.

Посилання відповідача на те, що з акту не вбачається стосовно якого конкретно транспортного засобу виконувались роботи (надавались послуги) не спростовує правомірності заявлених позивачем вимог, виходячи із правової природи договорів підряду та послуг та мети їх укладення. В акті чітко визначено перелік робіт та послуг, які отримав відповідач (як замовник) від виконавця та їх вартість.

Укладений сторонами у спрощеній формі договір, викладений у формі Акту №126 від 26.07.2020, відповідачем не визнавався недійсним повністю чи в частині.

В ході розгляду даної справи відповідач не звертався до суду із зустрічним позовом щодо визнання договору недійсним.

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відтак, реальному виконанню позивачем робіт (наданню послуг) за договором (актом №126 від 26.07.2020) кореспондується обов`язок відповідача, як замовника, оплатити вартість отриманих робіт та послуг.

Зважаючи на те, що договір є чинним, посилання відповідача на перевищення повноважень попереднім директором товариства при підписанні акту №126 від 26.07.2020 судом до уваги не приймається, оскільки виходить за межі заявлених у даній справі позовних вимог.

Стосовно доводів відповідача про те, що він має сумніви чи дійсно попереднім директором Карнаушенко О.А. підписано акт №126 від 26.07.2020 слід зазначити таке.

Рішення суду не може базуватися на доводах сторони про наявність у неї будь-яких сумнівів.

В ході розгляду даної справи про призначення судової експертизи підпису директора ТзОВ «Грінера Україна» Карнаушенко О.А. відповідач до суду не звертався.

Слід також зауважити, що підпис директора «Грінера Україна» Карнаушенко О.А. засвідчений печаткою ТзОВ «Грінера Україна». Жодних посилань чи доказів того, що Товариством було втрачено печатку і така була відсутня на момент підписання Товариством акту №126 від 26.07.2020, та що у товаристві з цього приводу проводилось службове розслідування, матеріали справи не містять і на такі обставини і докази відповідач не посилається.

Слід також зазначити, що твердження відповідача про відсутність у нього акту №126 від 26.07.2020 не спростовують факту реального виконання господарської операції на суму 166575,00 грн, а можуть свідчити лишень про стан ведення бухгалтерської та фінансової звітності у Товаристві.

Інші доводи відповідача, наведені у заявах по суті, судом до уваги не приймаються, оскільки не впливають та не спростовують правомірності заявлених позивачем вимог.

Відповідно до статей 73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно із ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З аналізу матеріалів справи та наявних доказів у сукупності вбачається, що право позивача, за захистом якого мало місце звернення до суду, є порушеним відповідачем.

Враховуючи досліджені та встановлені вище обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 166575,00 грн є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, не спростовані відповідачем та підлягають до задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи зазначене, відшкодування витрат позивача на оплату судового збору у розмірі 2498,63 покладається на відповідача повністю.

Окрім того, правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України "Про судовий збір".

Згідно з пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру складає 1,5 відсотка ціни позову але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Частиною 2 статті 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем заявлено вимогу майнового характеру про стягнення 166575,00 грн. Відтак, до сплати підлягав судовий збір в сумі 2498,63 грн.

Позивачем згідно платіжного доручення №33 від 17.02.2021 сплачено судовий збір в розмірі 2550,00 грн.

Відтак, сума зайво сплаченого судового збору становить 52,00 грн. Остання підлягає поверненню за клопотанням позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 7, 12, 13, 14, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінера Україна" (79008, м.Львів, вул. Староєврейська, 22; ідентифікаційний код 35429502) на користь Фізичної особи - підприємця Прокопіва Ростислава Романовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 166575,00 грн. заборгованості, 2498,63 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили в порядку ст. 327 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 24.05.2021.

Суддя С.Б. Кітаєва