ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 рокуСправа № 912/1080/21
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Тимошевської В.В. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу №912/1080/20

за позовом: Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг", 01601, м. Київ, вул. Мечникова, 16-А

до: Фермерського господарства "Бережинське", 25006, м. Кропивницький, вул. Тараса Карпи, 84, кімн. 411-А

про стягнення 31 632,17 грн

без виклику сторін (судове засідання не проводилось).

Державне публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" (надалі - ДПАТ "НАК "Украгролізинг", позивач) звернулось до господарського суду з позовною заявою з вимогами до Фермерського господарства "Бережинське" (надалі - ФГ "Бережинське", відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 31 632,17 грн, з яких: 27 500,00 грн основного боргу, 1 782,24 грн пені, 1 595,00 грн інфляційних та 754,93 грн 3% річних, з покладенням на відповідача судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на невиконання відповідачем умов договору купівлі-продажу № 11-17-49 кп/14 від 07.04.2020 щодо оплати вартості товару.

Ухвалою від 07.04.2021 за поданим позовом відкрито провадження у справі №912/1080/21 в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи), сторонам встановлено строк для подання заяв по суті справи.

27.04.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачем повідомлено про визнання позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 27 200,00 грн та заперечено позовні вимоги в частині стягнення інфляційних та 3% річних, оскільки їх нарахування не передбачено договором, а здійснивши власний розрахунок пені відповідач просить стягнути 1 848,36 грн пені.

Позивач у відповіді на відзив вказав про безпідставність тверджень відповідача, оскільки нарахування 3% річних та інфляційних втрат передбачено нормою законодавства, а саме ст. 625 Цивільного кодексу України.

06.05.2021 суд розпочав розгляд справи по суті.

За правилами ч. 2 ст. 195 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

З підстав викладеного та в межах законодавчо визначених строків, а також враховуючи відсутність клопотань сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, суд розглядає справу 28.05.2021 без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши докази у справі, судом встановлено наступні обставини.

16.03.2017 між ДПАТ "НАК "Украгролізинг" (Лізингодавець) та ФГ "Бережинське" (Лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №11-17-49ств-фл/200 з додатками, за умовами якого Лізингодавець зобов`язується набути у власність у Постачальника Предмет лізингу відповідно до виставлених Лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати його за плату (лізингові платежі) у користування Лізингоодержувачу на визначений у цьому договорі с трок не менше одного року (а.с. 11-21).

29.03.2017 позивачем, як Лізингодавцем, передано, а відповідачем, як Лізингоодержувачем, прийнято у платне користування на умовах договору фінансового лізингу № 11-17-49 ств-фл/200 від 16.03.2017 предмет лізингу - трактор Беларус-892 зав. № 017036, вартістю 550 000,00 грн з ПДВ. Зазначене підтверджується актом приймання-передачі сільськогосподарської техніки № 2 від 29.03.2017 (а.с. 22).

07.04.2020 між ДПАТ "НАК "Украгролізинг" (Продавець) та ФГ "Бережинське" (Покупець) укладено договір купівлі-продажу № 11-17-49кп/148 (далі - Договір, а.с. 8-10), згідно п. 1.1. якого Продавець зобов`язався передати у власність Покупцю, а Покупець зобов`язався оплатити й прийняти у власність техніку (далі-Товар), що перебуває у Покупця у користуванні згідно умов договору фінансового лізингу № 11-17-49 ств-фл/200 від 16.03.2017, право на викуп якої надано Покупцю згідно з договором опціону про викуп предмета лізингу № 11-17-49 оп/201 від 16.03.2017.

Згідно п. 1.2. Договору, найменування/марка Товару: трактор Беларус-892 у кількості 1 од.

Передача Товару у власність Покупця (передача права власності на Товар від Продавця до Покупця) здійснюється за Актом приймання-передачі (п. 1.3. Договору).

У відповідності до п. 1.4. Договору, право власності на Товар переходить до Покупця за умови сплати повної вартості Товару та з моменту підписання Сторонами Акта приймання-передачі.

Згідно п. 1.5 Договору Сторони домовились, що Покупець (Лізингоодержувач за договором фінансового лізингу № 11-17-47 ств-пл/200 від 16.03.2017) звільняється від виконання обов`язку, покладеного на нього відповідно п. 7 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг".

Загальна вартість Товару (викупна вартість) за даним Договором становить 27 500,00 грн, у тому числі ПДВ - 4 583,33 грн (п. 2.1. Договору).

Згідно із п. 2.2 Договору, Покупець зобов`язується оплатити Продавцю суму, визначену п. 2.1 Договору, не пізніше десяти робочих днів з дня підписання Договору.

Пунктом 4.2. Договору визначено, що підписанням Акта приймання-передачі Сторони підтверджують про відсутність у них будь-яких претензій одна до одної.

Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до повного виконання ними своїх зобов`язань (п. 7.1. Договору).

Договір підписано повноважними представниками сторін та скріплено печатками.

Як вказує позивач, Покупець в порушення п. 2.1. Договору купівлі-продажу не сплатив викупну вартість Товару в розмірі 27 500,00 грн, що стало підставою для звернення до суду з позовом у даній справі. У зв`язку з простроченням оплати товару позивач нарахував відповідачеві 1 782,24 грн пені, 1 595,00 грн інфляційних та 754,93 грн 3 % річних, які також просить стягнути згідно поданого позову.

При вирішенні спору господарський суд застосував наступні норми законодавства.

Згідно положень ст. ст. 173, 174 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення зобов`язання, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію, зокрема, господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 Господарського кодексу України матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання як власного виробництва, так і придбаних у інших суб`єктів господарювання, здійснюються суб`єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим Кодексом, також на основі договорів купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності зі ст. ст. 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, та у встановлений договором строк.

Покупець, в свою чергу, зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу, та оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ст. ст. 689, 692 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про фінансовий лізинг", якщо сторони договору лізингу уклали договір купівлі-продажу предмета лізингу, то право власності на предмет лізингу переходить до лізингоодержувача в разі та з моменту сплати ним визначеної договором ціни, якщо договором не передбачене інше.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

У сфері господарювання, згідно з частиною 2 статті 217, частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до частини 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Окрім того, відповідно до положень ст. 625 Цивільного кодексу України правовими наслідками порушення грошового зобов`язання є нарахування процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат. Так, згідно частини другої наведеної норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень статей 524, 533, 625 Цивільного кодексу України, грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

В силу положень частин 1, 3, 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами частин 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Мотивована оцінка доводів сторін та поданих доказів.

Як встановлено матеріалами справи, між сторонами на підставі укладеного Договору купівлі-продажу № 11-17-49 кп/148 від 07.04.2020 виникли зобов`язання, в силу яких позивач зобов`язався передати у власність, а відповідач - прийняти та оплатити Товар, яким є техніка, що перебувала в користуванні відповідача згідно договору фінансового лізингу №11-17-49ств-фл/200 від 07.04.2020.

Зі змісту норми ст. 692 Цивільного кодексу України вбачається, що за загальним правилом обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

Як встановлено, згідно пункту 2.2. Договору Покупець зобов`язаний оплатити вартість Товару в розмірі 27 500,00 грн не пізніше десяти робочих днів з дня підписання цього Договору.

Таким чином, умовами Договору купівлі-продажу встановлено інший, ніж передбачено ст. 692 Цивільного кодексу України, строк оплати Товару, а тому в даному випадку підлягають застосуванню саме положення Договору щодо строку оплати.

Під час розгляду справи в суді відповідачем будь-яких доказів на підтвердження оплати Товару не надано та у відзиві на позов суму основного зобов`язання в розмірі 27 500,00 грн визнано повністю.

За вказаних обставин, позовні вимоги в частині стягнення 27 500,00 грн основного боргу є обґрунтованими.

Як вже зазначено, порушення грошового зобов`язання є підставою для застосування штрафних санкцій у розмірі, визначеному Договором, а також для нарахування 3% річних та інфляційних згідно ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 5.2 Договору сторони визначили, що за порушення строків виконання своїх грошових зобов`язань за Договором, Покупець сплачує Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Отже, Договором передбачено відповідальність Покупця за несвоєчасну оплату товару у вигляді пені в розмірі у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день.

Відповідач заперечив позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних, вказуючи на те, що вказані нарахування не передбачені Договором.

Разом з цим, суд зауважує, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат, згідно частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, здійснюється в силу вказаних положень законодавства незалежно від того чи передбачено такі нарахування умовами договору.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми (пункт 62 постанови). У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу (пункт 63 постанови).

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови).

Приписи ст. 625 Цивільного кодексу України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

З огляду на викладене, суд відхиляє заперечення відповідача з приводу наведених ним обставин щодо стягнення інфляційних і 3% річних.

Враховуючи положення Господарського процесуального кодексу України, суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Так, позивач нарахував пеню за період з 22.04.2020 по 18.10.2020 на суму 27 5000,00 грн у розмірі 1 782,24 грн та 3% річних за період з 22.04.2020 по 21.03.2021 в сумі 754,93 грн (а.с.23).

Перевіривши розрахунок позивача в цій частині, судом встановлено, що останнім обрано неправильний період для розрахунку пені та 3%річних.

В даному випадку позивачем не враховано положення ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, відповідно до яких якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Як уже зазначалось судом, згідно Договору передбачено зобов`язання Покупця оплатити Товар не пізніше десяти робочих днів з дня підписання Договору.

Договір купівлі-продажу № 11-17/46кп/148 підписано сторонами 07.04.2020, а отже останнім днем для сплати заборгованості відповідачем є 22.04.2020, оскільки 20 квітня 2020 року було вихідним днем (19 квітня 2020 - Великдень, наступний день 20.04.2020-вихідний). Отже, відповідач вважається таким, що прострочив оплату з 23.04.2020, однак позивачем за початок періоду розрахунку пені обрано 22.04.2020, що є неправильним.

Відтак, для розрахунку пені та в межах періоду розрахунку позивача правильним є період з 23.04.2020 по 18.10.2020 на суму боргу 27 500,00 грн, яка становить 1 767,21 грн; для розрахунку 3% річних та в межах періоду розрахунку позивача правильним є період з 23.04.2020 по 21.03.2021 на суму боргу 27 500,00 грн, які становлять 751,11 грн.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення пені та 3% річних підлягають частковому задоволенню в сумі 1 767,21 грн пені та 751,11 грн 3% річних. Підстави для задоволення позову про стягнення пені та 3% річних в іншій частині відсутні за наведених вище обставин.

Щодо інфляційних, суд зазначає, що згідно розрахунку позивача інфляційні за травень 2020- лютий 2021 становлять 1 595,00 грн.

Здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що інфляційні втрати за вказаний період становлять 1 602,96 грн.

Разом з цим, суд не має правових підстав для виходу за межі позовних вимог, а тому з відповідача підлягають стягненню інфляційні згідно зазначеного ним розрахунку в межах підтверджених сум заборгованості, що становить 1 595,00 грн.

Зважаючи на встановлене та вимоги вищезазначених норм, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" є обґрунтованими, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають частковому задоволенню у розмірі 27 500,00 грн основного боргу, 1 767,21 грн пені, 751,11 грн 3% річних та 1 595,00 грн інфляційних. У задоволенні позовних вимог в іншій частині суд відмовляє.

Судові витрати.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 2 268,64 грн, що становить 99,94% задоволених позовних вимог.

Інших судових витрат, передбачених ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, сторонами не заявлено.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 126, 129, 233, 236-241,247-252, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства "Бережинське" (25006, м. Кропивницький, вул. Тараса Карпи, 84, кімн. 411-А, ідентифікаційний код 37277313) на користь Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" (01601, м. Київ, вул. Мечникова, 16-А, ідентифікаційний код 30401456) 27 500,00 грн основного боргу, 1 767,21 грн пені, 751,11 грн 3% річних та 1 595,00 грн інфляційних, а також 2 268,64 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Примірники рішення направити Державному публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" за адресою: 01601, м. Київ, вул. Мечникова, 16-А та Фермерському господарству "Бережинське" за адресою: 25006, м. Кропивницький, вул. Тараса Карпи, 84, кімн. 411-А.

Повне рішення складено 27.05.2021.

Суддя В.В.Тимошевська