СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2021 р. Справа №913/5/21

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Дучал Н.М. , суддя Склярук О.І.,

при секретарі судового засідання Ярош В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача не з`явився,

від відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.№745Л/1 від 10.03.2021) на рішення Господарського суду Луганської області від 11.02.2021 у справі №913/5/21 (м. Харків, суддя Шеліхіна Р.М., повний текст рішення складено 16.02.2021),

за позовом Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Вуглегірська теплова електрична станція ПАТ «Центренерго», м. Світлодарськ, Донецька обл.,

до Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля», м. Лисичанськ, Луганська обл.,

про стягнення 30476,78 грн,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачем, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, заявлено про стягнення з відповідача боргу в сумі 28646,52 грн, 3% річних у сумі 727,90 грн та інфляційних нарахувань у сумі 1102,36 грн за договором поставки вугілля №111/41 від 15.08.2019.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 11.02.2021 у справі №913/5/21 у позові відмовлено повністю.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 11.02.2021 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги позивача повністю; стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору.

В обґрунтування своєї позиції по справі апелянт зазначає, що суд, маючи сумніви щодо документу, а саме копії листа, не витребував ніяких доказів щодо його правомірності; нечитаєма ксерокопія листа без підпису та без будь-яких реквізитів є належним доказом, тому що він створений в електронному вигляді ПАТ «Українська залізниця» відповідно до п.п.4.6., 8.2.2. договору. Також, апелянт вказує, що в рішенні зазначено про те, що суд позбавлений можливості встановити дотримання ПАТ «Центренерго» положень п.8.7. договору, зокрема, в частині надіслання належним чином засвідчених копій документів, якими підтверджується факт невідповідності вугілля умовам договору або понесення витрат чи збитків відповідно до п.8.6. договору; однак листом №06/3878 від 17.12.2019, який був отриманий 27.12.2020 відповідачу по справі були надіслані наступні документи: рахунок №5 від 12.12.2019, копія переліку №20191103 від 03.11.2019 філії ЄРЦ ТА «Укрзалізниця» по коду платника 5764390, копія відомості плати за користування вагонами №03110306, що свідчить про виконання п.8.7. договору. Крім того, апелянт вказує, що відповідачем по справі були вчинені певні дії, які свідчать про визнання боргу, а саме 31.10.2019 на адресу Вуглегірської ТЕС надійшли листи №520 та №521 від ПАТ «Лисичанськвугілля», яким останній гарантував сплату збору за використання вагонів та всіх додаткових зборів, пов`язаних з переадресуванням вагонів, тобто відповідач по справі визнав суму збитків, понесених підприємством в повному обсязі.

До апеляційної скарги апелянт надав відомість №03110306 плати за користування вагонами.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.03.2021 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» залишено без руху з підстави ненадання апелянтом належних доказів направлення копії апеляційної скарги відповідачу у справі.

В строк, встановлений судом, від апелянта надійшла заява (вх.№3612 від 26.03.2021) про усунення недоліків апеляційної скарги на виконання вимог ухвали суду від 12.03.2021. Зокрема, апелянтом надано докази направлення копії апеляційної скарги відповідачу у справі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду Луганської області від 11.02.2021 у справі №913/5/21. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали. Повідомлено учасників справи про можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції та про можливість подати будь-які документи у справі на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі «Електронний суд», поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису з урахуванням вимог Закону України «Про електронний цифровий підпис» та Закону України «Про електронні довірчі послуги». Призначено справу до розгляду на 20.04.2021. Повідомлено учасників апеляційного провадження про дату, час та місце розгляду справи в судовому засіданні. Доведено до відома учасників апеляційного провадження, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою.

Від Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№4555 від 19.04.2021), в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення Господарського суду Луганської області від 11.02.2021 у справі №913/5/21 залишити без змін; розглянути справу без участі представника відповідача. Зокрема, відповідач зазначає, що приймання вугілля здійснювалось позивачем без уповноваженого представника АТ «Лисичанськвугілля» про що товариству стало відомо з листа від 28.10.2019 №11/3180е. А саме позивачем було повідомлено, що за результатами проведеного на Вуглегірській ТЕС 27.10.2019 відбору проб з представниками громадськості вугілля марки ДГР0-200, що прибуло з ВП «Шахта «Привільнянська», було виявлено перевищення граничних показників по вмісту золи та виходу литких речовин. Позивач стверджує, що отримані результати хімічного аналізу відібраної проби не відповідали умовам договору, а саме, вміст золи склав 50,1%, вихід летких речовин 47,3%, що перевищувало граничні показники за договором, але позивачем відповідний протокол аналізу проб вугілля до матеріалів не долучено. У відповідь ПАТ «Лисичанськвугілля» направило лист від 30.10.2019 №519 з проханням переадресувати зазначені вагони на адресу ВП «Шахта «Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля», але після виявлення нових обставин, товариство направило інший лист про те, що лист від 30.10.2019 №519 вважається недійсним та те, що товариство не згодне з результатами самостійного відбору проб з представником громадськості, проведеним вуглегірської ТЕС 27.10.2019, та у вказаному листі просить провести повторний відбір проб та хімічний аналіз в лабораторії ВТЕС у присутності уповноважених представників ПАТ «Лисичанськвугілля». У листі від 17.12.2019 №06/3878 зазначено, що додаткові витрати Вуглегірська ТЕС понесла, у зв`язку з затримкою вагонів для спільного відбору проби з представником постачальника. Позиція апелянта є суб`єктивною, оскільки свої обов`язки ПАТ «Лисичанськвугілля» перед ПАТ «Центренерго» виконало у повному обсязі, вугільна продукція позивачем була отримана, надані докази понесених позивачем грошових витрат є безпідставними та необгрунтованими.

Від Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Вуглегірська теплова електрична станція ПАТ «Центренерго» надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу (вх.№4556 від 19.04.2021), в яких просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 11.02.2021 у справі №913/5/21 повністю і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача повністю; розглядати справу без участі позивача-скаржника. В запереченнях апелянт вказав, що згідно п.3.2.2 договору №111/41 від 15.08.2019, у зв`язку з невідомою відсутністю уповноважених представників постачальника, Вуглегірською ТЕС було здійснено відбір проби вугілля самостійно з представниками громадськості. Отримані результати хіманалізу не відповідали умовам договору. На адресу ПАТ «Лисичанськвугілля» був надісланий лист №11/3180е від 28.10.2019 з вимогою на переадресування прибулих вагонів. У відповідь Вуглегірська ТЕС отримала лист від ПАТ «Лисичанськвугілля» №519 від 30.10.2019 з проханням переадресувати зазначені вагони, але 31.10.2019 від ПАТ «Лисичанськвугілля» надійшли ще листи, а саме: №520 про те, що постачальник не згоден з результатами самостійного відбору проби з представниками громадськості та проханнім провести повторний відбір у присутності уповноважених представників; №521 з проханням лист №519 від 30.10.2019 (про переадресування) вважати не дійсним та призупинити переадресування затриманих вагонів. Останніми листами ПАТ «Лисичанськвугілля» гарантувало компенсувати плату за використання вагонів, у зв`язку з затримкою для проведення повторного аналізу.

До заперечень апелянт надав копію довіреності №86 від 16.08.2019 та копію листа №01/12-611 від 27.08.2019.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.04.2021 оголошено перерву у розгляді справи №913/5/21 до 25.05.2021. Доведено до відома учасників апеляційного провадження, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою.

В судове засідання Східного апеляційного господарського суду 25.05.2021 сторони у справі не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними рекомендованими повідомленнями про вручення ухвали суду про оголошення перерви у справі (представники сторін отримали копію ухвали суду про слухання справи 25.05.2021 - 27.04.2021 , тобто завчасно, т.1, а.с.174-176).

Відповідно до ч.11 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що між Публічним акціонерним товариством «Центренерго» (позивач, покупець) та Публічним акціонерним товариством «Лисичанськвугілля» (відповідач, постачальник) укладено договір поставки вугілля від 15.08.2021 №111/41, за яким постачальник поставляє (передає) у власність покупця, а покупець - приймає і оплачує вугільну продукцію (далі - вугілля) на зазначених у Договорі умовах (п.1.1).

Відповідно до п.п. 2.1. Договору, поставка вугілля до Договору здійснюється залізничним транспортом на умовах DDP (залізнична станція призначення) згідно Інкотермс 2010. Правила ІСС з використанням термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі , з урахуванням передбачених Договором особливостей.

Узгоджений сторонами в відповідній специфікації обсяг вугілля постачається окремими партіями. Партією вугілля вважається вироблений і відвантажений на адресу вантажоотримувача за певний проміжок часу обсяг вугілля, середня якість якого характеризується однією об`єднаною пробою, за результатами лабораторних випробувань якої оформлене посвідчення якості вугілля в партії та враховані особливості пункту 3.5. договору.

Доставка вугілля до залізничної станції призначення здійснює АТ Укрзалізниця (далі - перевізник) в відкритих, технічно справних, очищених від залишків попередніх вантажів, залізничних вантажних напіввагонах (далі - вагони), якими на праві власності або іншій правовій підставі володіє перевізник (п.2.3. договору).

Право власності на вугілля від постачальника до покупця переходить після підписання сторонами акту приймання-передачі вугілля згідно з умовами Договору (п.2.5. договору).

За умовами Договору, приймання вугілля здійснюється спільно вантажоотримувачем і уповноваженими представниками постачальника в місці надходження - на території і на обладнанні вантажоотримувача (п.3.1).

Вантажоотримувач самостійно приймає вугілля за якістю та кількістю, якщо уповноважені представники постачальника не прибули до місця надходження вугілля для його спільного приймання та/або відсутні на момент подачі вагонів для зважування чи опробування біля відповідного обладнання вантажоотримувача. Результати самостійного приймання вугілля вантажоотримувачем вважаються достовірними, рівноцінними з результатами спільного приймання та використовуються для виконання умов Договору крім випадків, вказаних в пункті 3.4 Договору (п.3.2).

Спірні ситуації щодо якісних показників вугілля, прийнятого без участі представника незалежної інспекторської організації, вирішуються шляхом виконання хіманалізів контрольних та арбітражних зразків лабораторних проб виключно в присутності представника покупця. Хіманаліз арбітражних зразків лабораторних проб здійснюється на письмову вимогу постачальника або покупця після оцінки результатів хіманалізу відповідних контрольних зразків лабораторних проб. Результати хіманалізу арбітражних зразків лабораторних проб вважаються остаточними без врахування всіх попередніх хіманалізів в будь-яких лабораторіях та застосовуються для виконання умов Договору (п.3.4)

Якість та асортимент вугілля, що поставляється за Договором, повинні відповідати вимогам, визначеним в п.5.1 Договору, зокрема, зольність на сухий стан 23,0% базова та 35,0% допустимий діапазон, а волога на робочий стан - 8,9% базова, допустимий діапазон - не більше 12% , вихід летких речовин на сухий беззольний стан 36,0-44,0% (допустимий діапазон), плавкість золи не більше 1360 С °.

Згідно з п.5.2 Договору, якість відвантаженого вугілля підтверджується посвідченням якості на кожну партію.

За умовами Договору, для визначення фактичних якісних показників, які застосовуються для виконання умов Договору, з отриманого вугілля відбирають проби, готують їх для лабораторних випробувань та здійснюють випробування за відповідними чинними нормативними документами на методи відбору і підготовки проб до лабораторних випробувань та на методи аналізування (п.5.3).

Вугілля марки ДГР 0-200 у 4 н/в: №№67896936, 67186536, 65753444, 67612747 на залізничну станцію вантажоотримувача Вуглегірську ТЕС, надійшло 26.10.2019, що підтверджується накладними №№52240306, 52240298, 52240314 (а.с.33-35).

Як вбачається з матеріалів справи, приймання вугілля здійснювалось позивачем без уповноваженого представника АТ «Лисичанськвугілля». Відповідно до п.3.2. договору, Вуглегірською ТЕС було здійснено відбір проби вугілля самостійно.

У позовній заяві позивач стверджує, що отримані результати хімічного аналізу відібраної проби не відповідали умовам договору, а саме, вміст золи склав - 50,1%, вихід летких речовин - 47,3%, що перевищувало граничні показники за договором. Проте відповідний протокол аналізу проб вугілля до матеріалів справи не долучено.

Відповідно до п.7.3.3. покупець зобов`язаний допустити уповноважених представників постачальника до участі у прийманні вугілля за кількістю та якістю на території вантажоотримувача.

Згідно з п.8.4 Договору, постачальник несе всі ризики втрати чи пошкодження вугілля до моменту здійснення його поставки.

У п.8.6 Договору встановлено, що постачальник, серед іншого, повністю відшкодовує покупцю:

- вартість доставки неприйнятого покупцем вугілля до залізничної станції призначення та в зворотному напрямку;

- всі збитки, витрати покупця, пов`язані з надходженням та поверненням вагонів з неприйнятим вугіллям, а саме: оплата за користування вагонами, їх подачу-прибирання, маневрові роботи;

- списанням залізничною станцією призначення з покупця нарахованої суми за виконання робіт, надання додаткових послуг під час перевезення вантажу та/або на станції призначення та/або на підходах до неї.

Згідно з п.8.7 Договору, на підставі понесених витрат або збитків покупець надає постачальнику:

-оригінал рахунку про відшкодування своїх затрат або збитків;

-лист-вимогу про відшкодування затрат або збитків згідно рахунку;

-належним чином засвідчені копії документів, якими підтверджується факт невідповідності вугілля умовам Договору або понесення витрат чи збитків відповідно до п.8.6 Договору.

Відповідно до п.8.8. Договору, постачальник протягом 30 (тридцяти) днів з моменту отримання документів, вказаних в п.8.7., оплачує рахунок покупця.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та отримання сторонами всіх погоджень/затверджень відповідно до вимог чинного законодавства та внутрішніх документів сторін, необхідних для укладання договору, і діє по 31.12.2019 року, а в частині розрахунків до їх повного виконання (п.10.1 договору).

Листом від 28.10.2019 №11/3180е, адресованим в.о. директора ПАТ «Лисичанськвугілля», ПАТ «Центрененрго» в особі відокремленого підрозділу Вуглегірська ТЕС повідомила, що за результатами проведеного на Вуглегірській ТЕС 27.10.2019 відбору проб з представниками громадськості вугілля марки (ДГР 0-200), що прибуло з ВП «Шахта «Привільнянська», було виявлено перевищення граничних показників по вмісту золи та виходу литких речовин, у з`язку з чим, відповідно до умов п.8.6. договору поставки, ПАТ «Центрененрго» просило виконати вимоги розділу 8 Договору, пов`язані з поверненням вантажу (а.с.36).

У відповідь, Вуглегірська ТЕС отпримала лист від ПАТ «Лисичанськвугілля» від 30.10.2019 №519 з проханням переадресувати зазначені вагони на адресу ВП «Шахта «Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля» (а.с.37).

Листом від 31.10.2019 №520, адресованим директору Вуглегірської ТЕС, ПАТ «Лисичанськвугілля» повідомило, що лист від 30.10.2019 №519 вважається недійсним, та те, що відповідач не згодний з результатами самостійного відбору проб з представником громадкості, проведеним Вуглегірської ТЕС 27.10.2019. У вказаному листі просить провести повторний відбір проб та хімічний аналіз в лабораторії ВТЕС у присутності уповноважених представників ПАТ «Лисичанськвугілля». Також зазначено, що ПАТ «Лисичанськвугілля» гарантує плату за невикористання вагонів у зв`язку з затримкою для повторного проведення аналізу проб вугілля.

Листом від 17.12.2019 №06/3878, адресованим в.о. директора ПАТ «Лисичанськвугілля», ПАТ «Центренерго» надало, відповідно до п.6.6., 8.7 Договору рахунок №5 від 12.12.2019 на відшкодування понесених Вуглегірською ТЕС витрат в сумі 28646,52 грн з ПДВ. У вказаному листі зазначено, що такі додаткові витрати Вуглегірська ТЕС понесла, у зв`язку з затримкою вагонів для спільного відбору проби з представниками постачальника (а.с.41-42).

Позивач вважає, що через відсутність згоди вантажовідправника на повернення та переадресування вагону з вугіллям неналежної якості, ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Вуглегірської теплової електричної станції ПАТ «Центренерго» понесено додаткові витрати - оплачено 28646,52 грн за користування вагонами на користь залізниці.

Зазначене стало підставою ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Вуглегірської теплової електричної станції ПАТ «Центренерго» звернутися до суду із позовом, в якому окрім зазначеної суми збитків в розмірі 28646,52 грн, до стягнення також заявлено 731,61 грн пені, нарахованої згідно п.8.8 Договору, 3 % річних у сумі 727,90 грн та інфляційних нарахувань у сумі 1102,36 грн, нарахованих на підставі ст.625 ЦК України.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні належні, вірогідні докази, які підтверджують скільки часу і чому була затримка вагонів на станції Вуглегірської ТЕС, і підтвердження того, яка сума була сплачена позивачем за простій вагонів.

Колегія суддів, досліджуючи обставини справи та докази на їх підтвердження встановила наступне.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного договору.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частинами 1, 2 та 3 статті 13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

За приписами положень ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до п.8.6 Договору постачальник, зокрема, повністю відшкодовує покупцю:

- вартість доставки неприйнятого покупцем вугілля до залізничної станції призначення та в зворотному напрямку;

- всі збитки, витрати покупця, пов`язані з надходженням та поверненням вагонів з неприйнятим вугіллям, а саме: оплата за користування вагонами, їх подачу-прибирання, маневрові роботи.

Згідно з п.8.7 Договору, на підставі понесених витрат або збитків покупець надає постачальнику:

оригінал рахунку про відшкодування своїх затрат або збитків;

лист-вимогу про відшкодування затрат або збитків згідно рахунку;

належним чином засвідчені копії документів, якими підтверджується факт невідповідності вугілля умовам договору або понесення витрат чи збитків відповідно до п.8.6. договору.

Матеріали справи свідчать, шо ПАТ «Центренерго» було адресовано лист №06/3878 від 17.12.2019 на ім`я в.о. директора ПАТ «Лисичанськвугілля». Додатками до вказаного листа зазначені наступні документи: лист №520, 521 від 31.10.2019; перелік №20191103 від 03.11.2019; відомість плати за користування вагонами №03110306.

У вказаному листі зазначено, що такі додаткові витрати Вуглегірська ТЕС понесла, у зв`язку з затримкою вагонів для спільного відбору проби з представниками постачальника, у зв`язку з чим надається рахунок №5 від 12.12.2019. Між тим вказаний рахунок в якості додатків до листа не зазначений.

При цьому, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази у підтвердження надіслання вказаної кореспонденції, в зв`язку із чим відсутні правові підстави встановити факт дотримання ПАТ «Центренерго» положень п.8.7 договору, зокрема щодо надіслання належним чином засвідчених копій документів (в тому числі рахунку №5, як обов`язкової умови відповідно до п.8.7. договору), якими підтверджується понесення витрат чи збитків. Рекомендоване повідомлення про вручення 27.12.2019 поштового відправлення без опису вкладення до цінного листа не є таким належним доказом (а.с.42).

Крім того, матеріалами справи, в тому числі накладними №№52240306, 52240298, 52240314 підтверджено, що зі станції ПАТ «Лисичанськвугілля», було поставлено вугілля марки ДГР 0-200 у 4 н/в: №№67896936, 67186536, 65753444, 67612747 на станцію Вуглегірської ТЕС.

Однак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження понесених позивачем трат у сумі 23872,10 грн за використання саме вказаних вище вагонів.

Стосовно наданої апелянтом до апеляційної скарги відомості плати за користування вагонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Однак, апелянт не надав доказів неможливості подання вказаної відомості плати за користування вагонами до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Посилання апелянта на те, що суд мав сумніви у наданому до суду документі, а саме переліку №20191103 від 03.11.2019, однак не витребував ніяких доказів щодо його правомірності, не можуть бути підставою для прийняття відомості плати за користування вагонами. Так, колегія суддів зазначає, що дійсно наданий позивачем до позовної заяви документ (перелік №20191103 від 03.11.2019, т.1, а.с.40) має погану якість, однак зміст вказаного документу встановити можливо. Дослідивши вказаний документ, колегія суддів зазначає, що він не може бути належним доказом, що підтверджує трати позивача за користування вагонами, оскільки не містить посилання на номери вагонів, нараховану суму за їх користування по кожному окремо, що дало б змогу перевірити обґрунтованість саме заявленої суми.

Зазначення в якості додатку відомості плати за користування вагонами у листі №06/3878 від 17.12.2019 до відповідача не є підтвердженням здійснення належного обґрунтування своїх позовних вимог, оскільки по-перше, як вже було зазначено вище, матеріали справи не місять належних доказів на підтвердження обставин надіслання вказаного документу на адресу відповідача; по-друге, виключає можливість суду перевірити інформацію, зазначену у відомості плати за користування вагонами через відсутність такого документу у суду.

При цьому, відповідно до приписів ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. А учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона мала довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень насамперед суду першої інстанції.

Як і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відтак, саме апелянт мав у відповідності до вимог чинного процесуального законодавства належним чином підготувати позовну заяву і подати суду першої інстанції усі належні і допустимі докази в її обґрунтування.

Отже, у даному випадку неподання відомості плати за користування вагонами до суду першої інстанції має наслідком виключно бездіяльність позивача, що полягала у ненаданні доказів, на підтвердження своїх вимог. Апелянт не навів апеляційному господарському суду обставин, що перешкоджали йому зробити це в суді першої інстанції.

Доказів об`єктивної неможливості позивачем належним чином реалізувати свої процесуальні права матеріали справи не містять.

В разі відсутності доказів неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції, апеляційний суд залишає такі докази поза увагою та не приймає їх до розгляду.

Аналогічні висновки знайшли своє відображення у сталій практиці Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 23.01.2020 у справі 910/16322/18, від 22.01.2020 у справі 915/99/19, від 14.01.2020 у справі 910/5280/19, від 24.12.2019 у справі 902/377/19 та інших.

Відтак, зважаючи на вищенаведене, відомість плати за користування вагонами №03110306 не приймається судом апеляційної інстанції до розгляду, оскільки вона не надавалась до суду першої інстанції та ним не досліджувалась.

Посилання апелянта на те, що відповідач визнав суму боргу не підтверджується матеріалами справи, оскільки в листах №520, №521 відповідач зазначав про готовність сплатити збори за використання вагонів, що не тотожнім визнанням конкретної суми заборгованості, яка в свою чергу повинна підтверджуватись належними документами та розрахунками.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному рішення, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі учасникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Таким чином, колегія суддів встановила, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення, у зв`язку з чим підстав для задоволення скарги колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 233, 240, 269, п.1, ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Вуглегірська теплова електрична станція ПАТ «Центренерго» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Луганської області від 11.02.2021 у справі №913/5/21 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 31.05.2021.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя Н.М. Дучал

Суддя О.І. Склярук