УХВАЛА

27 травня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/8802/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Банаська О. О. - головуючого, Васьковського О. В., Ткаченко Н. Г.

за участю секретаря судового засідання Громака В. О.

за участю представників:

скаржника Міністерства оборони України: Ковальчука І. В.,

Приватного акціонерного товариства "Чернігівський завод радіоприладів": Образкова Г. В., Кучеренко В. Р.

розглянув у закритому судовому засіданні касаційну скаргу Міністерства оборони України

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2021

у складі колегії суддів: Чорногуза М. Г. (головуючого), Кравчука Г. А., Тищенко А. І.

та на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2020

у складі судді Коткова О. В.

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Чернігівський завод радіоприладів"

до Міністерства оборони України

про зобов`язання вчинити дії

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст і підстави наведених в позові вимог

1. Приватне акціонерне товариство "Чернігівський завод радіоприладів" (далі - ПрАТ "ЧЕЗАРА", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (також відповідач) про внесення змін до Календарного плану виконання дослідницько-конструкторської роботи за державним контрактом від 16.12.2017 № 403/2/17-6 та внесення змін до Тактико-технічного завдання на дослідницько-конструкторську роботу.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зміни до зазначеного державного контракту підлягають внесенню відповідно до статті 652 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у зв`язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувались при укладенні контракту, оскільки ці зміни є істотними та суттєво ускладнили виконання позивачем зобов`язань за контрактом, зумовили неможливість своєчасного виконання зобов`язань з дослідницько-конструкторської роботи. За твердженням позивача наявність істотної зміни обставин підтверджується, крім іншого, висновком Торгово-промислової палати України № ЧК-664 від 06.12.2019.

Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій

3. 16.12.2017 між Публічним акціонерним товариством "ЧЕЗАРА" (в подальшому було змінено організаційно-правову форму на ПрАТ "ЧЕЗАРА") та Міністерством оборони України укладено державний контракт на виконання дослідно-конструкторської роботи (далі - ДКР) за державним оборонним замовленням № 403/2/17-6 (далі - Контракт).

4. Згідно з пунктом 1.1 Контракту виконавець зобов`язується за тактико-технічним завданням замовника виконати ДКР та передати замовнику науково-технічну продукцію (далі - НТП), отриману за результатами виконання ДКР, а замовник - прийняти повністю завершену ДКР та НТП та оплатити їх.

5. Виконання та приймання ДКР (етапів ДКР) здійснюється згідно з Календарним планом виконання ДКР за державним оборонним замовленням № 403/2/17-6, узгоджений додатком № 1 до Додаткової угоди № 1 до Контракту (далі - Календарний план)

6. Додатком № 1 до Додаткової угоди № 4 до Контракту Календарний план викладено в новій редакції - змінено терміни виконання робіт за етапом 2 та його здавання.

7. Згідно умов Додаткової угоди № 5 строк дії контракту продовжено.

8. Разом з тим, за твердженнями позивача в ході виконання умов контракту виникли обставини, які вплинули на своєчасність виконання ДКР та створення НТП за державним контрактом, що призводить до порушення майнових інтересів сторін і позбавляють позивача того, на що він розраховував при укладенні контракту

9. Зокрема, у відповідності до вимог ГОСТ В 15.203-79 (ДСТУ В-П 15.203:2017) та робочої конструкторської документації, спеціалізовані автомобілі є складальними частинами дослідницького зразка ДКР, перед установленням яких в дослідницький зразок ДКР на них мають бути проведені попередні та міжвідомчі випробування. Розробку вказаних автомобілів виконувало Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська бронетехніка".

10. Так, як встановлено судами попередніх інстанцій з матеріалів справи, позивач неодноразово звертався до відповідача з пропозицією внести зміни до умов контракту. Однак запропоновані позивачем зміни не були погоджені відповідачем.

11. Крім того, суди попередніх інстанцій зазначають, що в момент укладення контракту сторони не могли передбачити, що у визначений контрактом строк Міністерство оборони України не завершить державних випробувань спеціалізованих автомобілів та прийме рішення щодо збільшення гарантійного пробігу автомобіля з міжвідомчих випробувань до державних випробувань дослідного зразка ДКР, що в свою чергу збільшило термін виконання етапу 2 ДКР.

12. Як зауважено судом апеляційної інстанції, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що в момент укладення календарного плану виконання ДКР за контрактом та тактико-технічного завдання на ДКР сторони виходили з того, що відповідна зміна обставин не настане, оскільки сторони не могли передбачити, що узгоджені умовами контракту прилади не виробляються ні в Україні, ні за кордоном. Також сторони не могли передбачити, що в результаті проведення наради щодо обговорення проблемних питань, пов`язаних із виконанням ДКР, буде прийнято рішення щодо початку попередніх випробувань дослідного зразка за програмою державних випробувань у два етапи.

13. Також, колегія суддів апеляційної інстанції зазначила, що істотна зміна обставин при виконанні контракту підтверджується висновком Чернігівської регіональної торгово-промислової палати № ЧК-564 від 06.12.2019, що узгоджується з іншими матеріалами справи та приймається судом у якості належного, допустимого та достовірного доказу у справі.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанції

14. Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.10.2020 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про внесення змін до Тактико-технічного завдання на дослідно-конструкторську роботу "Створення безпілотного авіаційного комплексу "шифр "Сокіл", позов ПрАТ "ЧЕЗАРА" до Міністерства оборони України задоволено повністю, внесено зміни до Календарного плану.

15. Судове рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що позивач довів, а відповідач не спростував факту існування у виконавця (позивача) усіх умов, визначених частиною другою статті 652 ЦК України, обов`язкових для внесення змін до контракту в судовому порядку. Так, за висновком суду істотна зміна обставин, яку сторони не могли передбачити при укладенні державного контракту підтверджується та обґрунтовується також наданим позивачем висновком Торгово-промислової палати України № ЧК-664 від 06.12.2019, позивач довів належними та допустимими доказами наявність підстав вважати, що невнесення змін до контракту призведе до істотного порушення умов правочину та завдасть шкоди позивачу.

16. Вказане рішення суду було оскаржено в апеляційному порядку Міністерством оборони України.

17. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2021 апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2020 у справі № 910/8802/20 залишено без задоволення, оскаржуване рішення суду першої інстанції залишено без змін.

18. Апеляційний господарський суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що з огляду на встановлені обставини, беручи до уваги, що розірвання контракту суперечить суспільним інтересам та потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання контракту, з урахуванням зазначених вище норм матеріального права на час настання істотної зміни обставин наявні усі чотири умови, визначені частиною другою статті 652 ЦК України, що свідчить про обґрунтованість доводів позивача.

Короткий зміст вимог та підстав касаційної скарги

19. 04.03.2021 Міністерство оборони України звернулось через Північний апеляційний господарський суд до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2021 та на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2020 у справі № 910/8802/20, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові ПрАТ "ЧЕЗАРА".

20. Підставою касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права судами попередніх інстанцій при оцінці аргументів позивача і наданих ним доказів, щодо істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, а також неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 08.12.2020 у справі № 910/11888/19, від 10.09.2020 у справі № 910/13459/19, від 05.09.2019 у справі № 910/1338/19 стосовно надання судами оцінки обставинам, які мають характер звичайних ризиків підприємницької діяльності.

Щодо реалізації учасниками справи процесуальних прав

21. Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, верховенство права та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

22. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом (частини перша, друга статті 13 ГПК України).

23. За змістом пунктів 2, 3 частини першої статті 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

24. Відповідно до частини першої статті 295 ГПК України учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження.

25. Отже, учасник справи, який не є касатором, має право, керуючись принципами рівності учасників процесу перед законом і судом та змагальності сторін, реалізувати своє процесуальне право на подання письмового відзиву на касаційну скаргу іншого учасника справи (висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.01.2020 у справі № 43/122).

26. Таке право реалізується учасником справи протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі.

27. Ухвалою Верховного Суду від 05.04.2021 залишено касаційну скаргу Міністерства оборони України без руху, надано скаржнику строк на усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання суду заяви про поновлення строку на касаційне оскарження з відповідними доказами та письмових пояснень щодо підстав касаційного оскарження.

28. Ухвалою Верховного Суду від 28.04.2021 задоволено клопотання Міністерства оборони України про поновлення строку на касаційне оскарження, поновлено строк на касаційне оскарження.

29. Вказаною ухвалою відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України та призначено її до розгляду на 27.05.2021; надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 12.05.2021.

30. 13.05.2021 до Верховного Суду від ПрАТ "ЧЕЗАРА" надійшов відзив в якому позивач просить закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

31. У судове засідання 27.05.2021 з`явились представники скаржника (відповідача) Міністерства оборони України та позивача ПрАТ "ЧЕЗАРА".

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу (Міністерства оборони України)

32. В обґрунтування доводів касаційної скарги Міністерство оборони України посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права при оцінці аргументів позивача і наданих ним доказів, щодо істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, а також неврахуванням висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 08.12.2020 у справі № 910/11888/19, від 10.09.2020 у справі № 910/13459/19, від 05.09.2019 у справі № 910/1338/19 стосовно надання судами оцінки обставинам, які мають характер звичайних ризиків підприємницької діяльності.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

Доводи позивача (ПрАТ "ЧЕЗАРА")

33. У відзиві на касаційну скаргу Міністерства оборони України ПрАТ "ЧЕЗАРА" вважає рішення судів попередніх інстанцій законними, обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на засадах верховенства права. Також, позивач обґрунтовує необхідність закриття касаційного провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України, зокрема вважає помилковими посилання Міністерства оборони України на правові висновки Верховного Суду по справах № 910/11888/19, № 910/13459/19, № 910/1338/19 як на аналогічні та подібні з даною справою.

Позиція Верховного Суду

34. За приписами пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

35. Верховний Суд враховує, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Аналогічний висновок викладено, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 523/6003/14-ц, від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16, від 20.06.2018 у справі № 755/7957/16-ц, від 26.06.2018 у справі № 2/1712/783/2011, від 26.06.2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04.07.2018 у справі № 522/2732/16-ц, від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц.

36. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

37. Отже, наявність передумов для реалізації скаржником права ініціювати касаційний перегляд судових рішень з підстав наведених у пунктах 1-3 частини другої статті 287 ГПК України перебуває в залежності від встановлення сукупності таких складових елементів (критеріїв) як подібність предмета спору (заявлених вимог), підстав позову (вимог), змісту позовних вимог, встановлених судами фактичних обставин та наявності однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин.

38. Визначальна відмінність предмета розгляду (предмета спору (заявлених вимог), підстав позову (вимог), змісту позовних вимог) у справі, що переглядається в касаційному порядку, та у постановах Верховного Суду, на які посилається касант обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, однаково як і не подібність правовідносин у таких справах за будь-яким іншим із зазначених вище критеріїв, не дає підстав для касаційного оскарження в розумінні пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

39. За змістом касаційної скарги вбачається, що обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження Міністерство оборони України посилається на ухвалення оскаржуваних судових рішень без урахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду: від 10.09.2020 у справі № 910/13459/19, від 08.12.2020 у справі № 910/11888/19, від 22.05.2019 у справі № 904/1782/18.

40. Відтак, надаючи оцінку наведеному скаржником обґрунтуванню підстави касаційного оскарження (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України) суд касаційної інстанції враховує таке.

Щодо подібності предмета розгляду (спору), змісту та підстав заявлених вимог

41. У даній справі (№ 910/8802/20) предметом розгляду є внесення змін до Календарного плану на підставі статті 652 ЦК України у зв`язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувались при укладенні контракту, оскільки вони суттєво ускладнили виконання позивачем зобов`язань за контрактом, зумовили неможливість виконання позивачем зобов`язань з ДКР та не залежали від волі позивача у зв`язку із простроченням виконання своїх зобов`язань замовником за контрактом .

42. Водночас, у справі № 910/11888/19 судами розглянуто позов про внесення змін в договір про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби, обґрунтований тим, що під час виконання договору поставки виникли обставин, які унеможливили його виконання в частині своєчасного постачання товару і які він вважав обставинами непереборної сили. Проте, як встановлено судами у справі вказані обставини спричинені контрагентом, а відповідно юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями Крім того, суди у вказаній справі встановили звернення позивача до відповідача після строків визначених у договорі та після прострочення виконання своїх зобов`язань з поставки товару.

43. У справі № 910/13459/19 судами розглядався позов про внесення змін до укладеного контракту, обґрунтований виникненням непередбачуваних обставин, що є істотними, а саме порушення його контрагентами строків поставки йому складових (комплектуючих), необхідних для виготовлення та поставки продукції за державним контрактом відповідачу. Так, у вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що прострочення контрагентами позивача виконання своїх зобов`язань та стягнення збитків, понесених позивачем внаслідок такого неналежного виконання зобов`язань не стосується правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем за державним контрактом.

44. В свою чергу, у справі № 910/1338/19 судами розглянуто позов про внесення змін до договору щодо продовження строків поставки з огляду на виникнення обставин обумовлених технічною несправністю обладнання, які не визнані судами винятковими обставинами, з якими закон пов`язує можливість внесення змін до договору, а мають характер звичайних ризиків підприємницької діяльності і свідчать про порушення строків поставки.

45. Тобто у кожній із зазначених справ на підставі встановлених судами різних за змістом обставин приймалися відповідні судові рішення, що, у свою чергу, не може свідчити про подібність правовідносин, оскільки під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

46. Щодо визначення подібності правовідносин, то Верховний Суд враховує правову позицію, викладену в мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду (справи № 305/1180/15-ц, № 922/2383/16, № 757/31606/15-ц).

47. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

48. Отже, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що подібність правовідносин визначається за їхніми елементами, зокрема суб`єктами, об`єктами та змістом (правами й обов`язками суб`єктів правовідносин) у конкретній справі, що, у свою чергу, не може свідчити про подібність правовідносин.

49. Враховуючи наведене, правовідносини у цій справі № 910/8802/20 та у справах № 910/13459/19, № 910/11888/19, № 904/1782/18 не є подібними, оскільки у цих справах є різними предмет розгляду (предмет спору, підстави позову та зміст позовних вимог), встановлені судами фактичні обставини справи, що сформували зміст спірних правовідносин, та їх матеріально-правове регулювання.

50. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

51. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

52. Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

53. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

54. У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" суд вказав, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та засади моральності суспільства.

55. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

56. Суд нагадує, що вирази "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним.

57. Крім того, суттєвим є той факт, що застосовне національне право відповідає поняттю "законність", визначеному Конвенцією, яка вимагає, щоб усе право - писане чи неписане - було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, у разі потреби - з належною консультацією, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити така дія (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

58. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ від 21.10.2010 у справі "Diya 97 v. Ukraine").

59. Правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

60. У рішенні ЄСПЛ у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі "Monnel and Morris v. the United Kingdom", серія A, № 115, с. 22, п.56, а також рішення від 29.10.1996 у справі "Helmers v. Sweden", серія A, № 212-A, с.15, п.31).

61. Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (правова позиція викладена в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

62. З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України, оскільки правовідносини у справі, що розглядається та справах наведених скаржником в якості підстав касаційного оскарження судових рішень не є подібними.

На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 235, 287, 296, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

УХВАЛИВ:

1. Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2020 у справі № 910/8802/20.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. О. Банасько

Судді О. В. Васьковський

Н. Г. Ткаченко