ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року Справа №902/377/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Тимошенко О.М. , суддя Павлюк І.Ю.

при секретарі судового засідання - Єфімчук А.І.

Представники сторін в судове засідання не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Вінницької області від 01.04.2021 р. у справі № 902/377/20 (суддя Міліціанов Р.В., повний текст рішення складено 12.04.2021 р.)

за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до: Дочірнього підприємства "ТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО МАЯК" Приватного акціонерного товариства "ВІННИЦЬКИЙ ЗАВОД "МАЯК"

про стягнення 641 823,95 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 01.04.2021 р. позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 91 417,68 3% річних, 159 473,54 грн інфляційних втрат, 195 466,36 грн пені та 9 627,36 грн - відшкодування витрат по сплаті судового збору. Відмовлено у задоволенні позову в частині вимог про стягнення 195 466,36 грн пені.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки в сумі 195 466,37 грн та ухвалити нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги щодо стягнення неустойки в сумі 195 466,37 грн., в стягненні якої було відмовлено, задоволити. Судові витрати у справі покласти на відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не мав права застосовувати до спірних правовідносин ст.233 ЦК України, не з`ясувавши всіх обставин, з`ясування яких передбачене згаданою нормою.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що Відповідач не надав Господарському суду належних доказів в обґрунтування своїх заперечень, натомість суд попередньої інстанції не мотивуючи, а лише своїм внутрішнім переконанням та "сухими" посиланнями на важкий матеріальний стан Відповідача зменшили розмір нарахованих санкцій, що є грубим порушенням положень ст. 233 ГК України.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції не надав належної уваги ступеню виконання зобов`язання боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу.

А тому, висновок суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені на 50% суперечить як положенням законодавства, так і матеріалам справи. у зв`язку з чим оскаржуване рішення в частині зменшення розміру пені на 50% є незаконним та необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню.

Одночасно скаржник просить поновити пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження. В обґрунтування пропущеного строку скаржник зазначає, що повний текст рішення було складено 12.04.2021 р. Копія рішення надійшла позивачу 13.04.2021 р. на електронну пошту.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2021 поновлено строк на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Вінницької області від 01.04.21р. у справі №902/377/20 та призначено її до розгляду на 31 травня 2021 р.

В судове засідання 31.05.2021 представники Позивача та Відповідача не з`явилися, сторони про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

За приписами ч.ч.1-3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 25.09.2017 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Дочірнім підприємством "ТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО МАЯК" Приватного акціонерного товариства "ВІННИЦЬКИЙ ЗАВОД "МАЯК" (споживач) укладено договір постачання природного газу №3242/1718-БО-1 (аркуші справи 12-25, том 1).

Відповідно п. 1.1 Договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах договору.

Згідно із п. 1.2 Договору природний газ, що постачається за договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Відповідно п. 2.1 Договору постачальник передає Споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 1825 тис. куб. метрів, у тому числі за місяцями (тис. куб. метрів), а саме: за жовтень 2017 року - 155 тис. куб. метрів, за листопад 2017 року - 270 тис. куб. метрів, за грудень 2017 року - 390 тис. куб. метрів, IV кв. 2017 815 за січень 2018 року - 390 тис. куб. метрів, за лютий 2018 року - 320 тис. куб. метрів, за березень 2018 року - 300 тис. куб. метрів, I кв. 2018 року 1010 тис. куб. метрів.

Обсяги природного газу, які планується поставляти згідно з цим договором (плановий обсяг), повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, зазначених у п. 1.2 цього договору (п. 2.2 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору постачальник передає споживачеві природний газ у загальному потоці імпортованого газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та/або в пунктах приймання передачі газу з ПГС в газотранспортну систему.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання - передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність , пов`язану з правом власності на природний газ.

Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (п. 3.7 Договору).

Відповідно до пункту 3.8 Договору споживач зобов`язується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, постачальнику:

- завірену копію акту про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором газорозподільних мереж (газотранспортної системи). Разом з копією такого акту споживач подає за підписом уповноваженої особи інформацію стосовно детальної розбивки кількості природного газу, зазначеної в акті, за категоріями (у тому числі згідно з цим договором);

- підписані споживачем два примірники акту приймання передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий місяць означає повне виконання постачальником своїх зобов`язань в частині постачання природного газу за цим договором у відповідному місяці (п. 3.10 Договору).

Згідно п. 5.1 ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положенням. На дату укладення договору ціна на природний газ становить 4942,00 гривні за 1000м3 (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України). До визначеної ціни застосовується коефіцієнт 1,6.

У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим Договором з дати набрання чинності відповідних змін.

Ціна за 1000 куб. м газу за цим договором на дату його укладання становить 7907,20 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 9488,64 грн (пункт 5.2. Договору).

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (п. 5.4 Договору).

Згідно п. 6.1 оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місцем поставки газу.

Споживач має право отримувати природний газ відповідно до умов цього договору (п. 7.1 Договору).

Відповідно до п. 7.4 постачальник зобов`язаний виконувати умови цього договору та забезпечувати постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договору.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором (п. 8.1 Договору).

У разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 8.2 Договору).

Відповідно п. 10.3. строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 року до 31 березня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.12.1 Договору).

Додатковою угодою до Договору № 1 від 11.01.2018 року пункт 8.2 Договору викладено в новій редакції, Додатковою угодою до Договору № 2 від 05.04.2018 року доповнено пункт 2.1. розділу 2 "Кількість та фізико-хімічні показники природного газу", викладено в новій редакції п. 12 Договору, Додатковою угодою до Договору № 3 від 12.06.2018 року, сторонами доповнено пункт 2.1 Договору та викладено розділ 12 Договору у новій редакції "Кількість та фізико-хімічні показники природного газу" (аркуші справи 23-25, том 1).

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 14 297 814,86 грн на підтвердження чого у справі містяться обопільно підписані та скріплені печатками сторін акти приймання-передачі природного газу (аркуші справи 30 - 35, том 1).

Відповідач в свою чергу за поставлений товар розрахувався не своєчасно, з порушенням строку визначеного умовами п. 6.1. Договору, що вбачається із розрахунку заборгованості наданого позивачем, який кореспондується із даними відображеними в оборотно-сальдовій відомості по підприємству відповідача (аркуші справи 26-28, 36, 37 том 1).

21.04.2020 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Дочірнього підприємства "ТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО МАЯК" Приватного акціонерного товариства "ВІННИЦЬКИЙ ЗАВОД "МАЯК" 641 823,95 грн заборгованості, з яких 390 932,73 грн пеня, 91 417,68 грн 3% річних та 159 473,54 грн інфляційних втрат за договором постачання природного газу № 3242/1718-БО-1 від 25.09.2017 року.

В якості підстав заявлених позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання ДП "ТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО МАЯК" ПАТ "ВІННИЦЬКИЙ ЗАВОД "МАЯК" зобов`язань за договором постачання природного газу № 3242/1718-БО-1 від 25.09.2017 року, в частині оплати поставленого газу, в зв`язку з чим позивачем нараховано штрафні санкції в сумі 641 823,95 грн.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 20.05.2020 року відкрито провадження у справі № 902/377/20 у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 24.06.2020 року зупинено провадження у справі № 902/377/20 до розгляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 904/1210/18.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2020 року касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково. Скасовано Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 09.12.2019 у справі № 904/1210/18 та направлено справу №904/1210/18 до Центрального апеляційного господарського суду на новий розгляд.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 18.02.2021 року поновлено провадження у справі № 902/377/20 та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 11.03.2021 року.

Протокольною ухвалою суду від 11.03.2021 розгляд справи по суті призначено на 01.04.2021 об 11:30 год.

Розглянувши позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з Відповідача на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 91 417,68 3% річних, 159 473,54 грн інфляційних втрат, 195 466,36 - пені та 9 627,36 грн - відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В частині стягнення пені господарський суд Вінницької області встановив, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 390 932,73 грн.

Також, судом першої інстанції було встановлено, що основний борг Відповідачем погашений до подачі позову до суду, прострочка носила нетривалий характер, а плата за спожитий природний газ залежала від сплати коштів за теплову енергію громадянами.

Наявність збитків, заподіяних в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов`язання, позивачем документально не доведено.

Крім того, стягнення 3 % річних та інфляційних втрат є способом захисту майнового права та інтересу позивача, що фактично відшкодовує його матеріальні втрати від знецінення грошових коштів, внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зважаючи на наведені вище обставини справи, суд першої інстанції, враховуючи інтереси обох сторін, співрозмірність неустойки та ступеню виконання зобов`язання відповідачем, співвідношення розміру пені і понесених позивачем збитків у зв`язку з порушенням відповідачем свого зобов`язання, а також те, що заборгованість за спожитий природний газ відповідачем сплачена в повному обсязі, дійшов висновку про необхідність зменшення розміру пені на 50% до 195 466,36 грн.

А тому, в задоволенні позову в частині стягнення з Відповідача 195 466,36 грн. (390 932,73 - 195 466,36) суд першої інстанції відмовив.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені на 50% враховуючи наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Частина 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачає, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України, договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами статті 654 цього ж Кодексу, зміна або розірвання договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Пункт 1 статті 653 Цивільного кодексу України визначає, що у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов`язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв`язку з порушенням зобов`язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між Позивачем та Відповідачем виникли на підставі договору постачання природного газу № 3242/1718-БО-1 від 25.09.2017.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правові вимоги Акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" про стягнення з Відповідача штрафних санкцій в сумі 641 823,95 грн з яких: 390 932,73 грн - пеня, 91 417,68 грн - 3% річних, 159 473,54 грн - інфляційні втрати.

Як вже зазначалося вище, відповідачем основний борг було погашено до подання Позивачем позову до Господарського суду Вінницької області.

З п. 1.2. Договору вбачається, що природний газ використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували на те, що діями Відповідача щодо здійснення невчасної оплати за отриманий природний газ завдано збитки Позивачу.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру Позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення боргу та інфляційних втрат;

Окрім того, інтереси позивача додатково захищено (компенсовано негативні наслідки прострочення боржника) шляхом пред`явлення вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які задоволені судом.

Враховуючи, що судом першої інстанції було встановлено відсутність завданих збитків Позивачу зі сторони Відповідача, враховано справедливий баланс між інтересами кредитора та боржника, ступінь виконання Відповідачем зобов`язання, а також інші обставини які унеможливлювали належне виконання Відповідачем умов Договору, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо зменшення розміру пені на 50% - до 195 466,36 грн.

Тобто, господарським судом Вінницької області було встановлено всі обставини, з`ясування яких передбачено ст. 233 ГК України.

Аналогічної позиції стосовно застосування приписів ст. 233 ГК України, 551 ЦК України дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 12.12.2018 у справі №921/110/18, від 14.01.2019 у справі № 925/287/18, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, Велика Палата Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

А тому, посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не мав права застосовувати до спірних правовідносин статтю 233 ГК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Інші доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції в зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вище викладене в сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення господарського суду Рівненської області від 24.10.2019 р. у справі №902/377/20 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Відповідача 195 466,37 грн. пені, прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права та з врахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Вінницької області від 01.04.2021 р. у справі №902/377/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 01.04.2021 р. у справі №902/377/20 в частині відмови у стягненні пені в сумі 195 466,37 грн. залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу №902/377/20 повернути до господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "31" травня 2021 р.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Павлюк І.Ю.