ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2021 р. Справа № 911/3442/20

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., за участі секретаря судового засідання Литовки А.С., розглянув матеріали справи

за позовом фізичної особи-підприємця Бобика Олега Ярославовича

до фізичної особи-підприємця Остапчука Андрія Юрійовича

про стягнення 784331,93 грн

за участі представників

позивача: не з`явився;

відповідача: Гаврилюк Т.В. - адвокат, ордер серії КС № 780607 від 28.01.2021.

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Київської області звернулась фізична особа-підприємець Бобик Олега Ярославович (далі - позивач, ФОП Бобик О.Я.) з позовом до фізичної особи-підприємця Остапчука Андрія Юрійовича (далі - відповідач, ФОП Остапчук А.Ю.) про стягнення 784331,93 грн, з яких: 667215,28 грн основного боргу, 22849,84 грн 10% річних, 27344,88 грн пені та 66921,93 грн штрафу.

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на те, що 01.06.2019 між ФОП Бобиком О.Я. та ФОП Остапчуком А.Ю. укладено договір постачання № 3, на виконання умов якого позивач поставив, а відповідач отримав товар на загальну суму у розмірі 669219,28 грн. За твердженнями позивача, оплата за отриманий товар, відповідно до умов договору, мала бути здійснена відповідачем шляхом внесення 100% оплати вартості товару до 25.07.2020, однак протягом 2020 року відповідач здійснив оплату лише у розмірі 2004,00 грн, у зв`язку з чим за ФОП Остапчуком А.Ю. утворилась заборгованість в сумі 667215,28 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 01.02.2021; сторонам встановлено строки для вчинення процесуальних дій у справі.

Через канцелярію суду 01.02.2021 від ФОП Остапчука А.Ю. надійшов відзив від 28.01.2021 на позовну заяву, у якому відповідач проти позовних вимог заперечує та не визнає заявлену позивачем суму заборгованості, з огляду на те, що сума оплат була значно більшою за 2004,00 грн.

Зі слів відповідача, ФОП Остапчук А.Ю. передав ФОП Бобику О.Я. готівкою у вересні 2020 року 27000,00 грн та у жовтні 2020 року - 28000,00 грн, проте, як зазначив відповідач, письмових документів на отримання цих коштів сторонами складено не було. На думку відповідача, обставини отримання ФОП Бобиком О.Я. вказаних грошових коштів готівкою підтверджено самим позивачем у листуванні в месенджері «Telegram».

Також відповідач звертає увагу суду на те, що позивач не надав рахунок-фактуру, оскільки за умовами п. 6.3. договору саме рахунок-фактура є підставою для оплати. Відповідач вважає, що за відсутності виконаного обов`язку позивача надати рахунок-фактуру за поставлений товар (прострочення позивача) прострочення виконання відповідачем обов`язку сплатити кошти не настає.

Водночас у відзиві відповідач повідомив про готовність врегулювати спір мирним шляхом.

До відзиву відповідачем долучено запитання для письмового опитування позивача від 28.01.2021, надання відповідей на які, на думку відповідача, матиме значення для правильного вирішення спору.

Ухвалою суду від 22.02.2021 зобов`язано ФОП Бобика О.Я., в порядку ст. 90 ГПК України, у строк до 16.03.2021, надати відповіді на питання ФОП Остапчука А.Ю., викладені у запитаннях для письмового опитування позивача від 28.01.2021:

1) чи підтверджуєте ви, що переписка через месенджер «Telegram», яка долучена до відзиву Остапчука А.Ю. як Додаток 1, велась особисто вами і всі повідомлення, зафіксовані в ній (повідомлення на білому тлі), дійсно йшли від вас?

2) чи отримували ви від ФОП Остапчука А.Ю. кошти готівкою у гривні у жовтні в еквіваленті 1000,00 доларів США та у вересні 2020 року також в еквіваленті 1000,00 доларів США?

3) 17.09.2020 через месенджері «Telegram» з вами велась переписка про те, що на Шота Руставелі, 33 залишено 27000 грн. Ви в цій переписці факт отримання коштів підтвердили. По яких правовідносинах вам ці грошові кошти були передані?

4) 17.09.2020 через месенджері «Telegram» ви пишете, що кошти отримані у вересні, жовтні, нікуди не пропали і є у вас в готівці. Що це за грошові кошти, від кого ви їх отримали, за які товари/послуги/щось інше?

Через канцелярію суду 23.02.2021 від ФОП Бобика О.Я. надійшла відповідь від 16.02.2021 на відзив, у якій позивач вважає аргументи відповідача необгрунтованими та такими, що не можуть братись судом до уваги при вирішенні даної справи. Твердження відповідача про те, що він не отримав рахунок-фактуру, на думку позивача, є хибними, оскільки разом з отриманням товару відповідачеві було надано рахунок фактуру.

Також у відповіді на відзив позивач просив надати сторонам час для проведення відповідачем оплати у розмірі 50% заборгованості за отриманий товар та врегулювання спору мирним шляхом, а у випадку недосягнення сторонами мирової угоди - задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Одночасно з відповіддю на відзив позивач надіслав до суду відповідь на запитання для письмового опитування від 28.01.2021. У відповіді на письмове опитування позивач зазначив, що запитання відповідача жодним чином не стосуються умов укладеного між сторонами договору постачання № 3 від 01.06.2019, оскільки за умовами цього ж договору всі зміни і доповнення до нього повинні бути зроблені у письмовій формі та підписані уповноваженими представниками сторін. Позивач вважає, що жодна переписка між сторонами без складання письмового документа не може слугувати належним та допустимим доказом у справі. Посилаючись на п. 2 ч. 5 ст. 90 Господарського процесуального кодексу України, позивач повідомив про відмову від надання відповідей на поставлені запитання, оскільки, на його думку, вони не стосуються обставин, що мають значення для даної справи.

Через канцелярію суду 15.03.2021 від ФОП Остапчука А.Ю. надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач наполягає на існуванні факту передачі відповідачем позивачу готівкових коштів в рахунок часткового погашення спірного боргу. Крім того відповідач також зазначив, що через складне фінансове становище та карантинні обмеження не може сплатити одразу 50% боргу, однак готовий врегулювати спір шляхом укладення мирової угоди за умови розстрочення виплати боргу на 24 місяці з моменту зняття всіх карантинних обмежень.

З метою вирішення питань, визначених ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), підготовче засідання неодноразово відкладалось, строк підготовчого провадження продовжувався на тридцять днів, про що 22.02.2021 судом постановлено ухвалу.

На підставі ухвали Господарського суду Київської області від 05.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.04.2021.

Ухвалою суду від 26.04.2021 розгляд справи по суті відкладено на 24.05.2021.

Через канцелярію суду 14.05.2021 від ФОП Бобика О.Я. надійшло клопотання, у якому позивач просить розглянути справу за наявними в матеріалах справи документами без його участі та без участі його представника, з огляду на неможливість прибуття в судове засідання. Водночас позивач повідомляє, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні 24.05.2021 представник відповідача обґрунтувала в усному порядку заперечення проти позовних вимог з підстав, які викладено у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГПК України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Після виходу з нарадчої кімнати, відповідно до ст. 240 ГПК України, 24.05.2021 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між ФОП Бобиком О.Я. (постачальник) та ФОП Остапчуком А.Ю. (покупець) 01.06.2019 укладено договір постачання № 3 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язався постачати товар, обраний покупцем, відповідно до замовлення, а покупець зобов`язався прийняти товар і вчасно оплатити його вартість, згідно умов даного Договору.

За умовами п. 1.2. Договору кількість, асортимент, ціна товару й інші показники й характеристики визначаються в замовленні й відображаються у видаткових накладних, які підписуються сторонами по кожній окремій партії товару в рамках даного Договору.

Покупець зобов`язується здійснювати оплату за отриманий товар відповідно до умов даного Договору (п. 3.1. Договору).

Товар вважається поставленим постачальником і прийнятим покупцем з моменту підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної на відповідну партію товару (п. 5.3. Договору).

Пунктом 5.4. Договору обумовлено, що право власності на товар, а також усі пов`язані з ним ризики переходять від постачальника до покупця з моменту передачі товару за видатковою накладною.

Покупець сплачує вартість поставленої партії товару на умовах стовідсоткової оплати на підставі наданого постачальником рахунку-фактури не пізніше 21 (двадцять один) календарного дня з моменту отримання товару (п. 6.3. Договору).

Пунктом 6.4. Договору передбачено, що оплата здійснюється покупцем шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника, або в іншій формі, що не заборонена законодавством України.

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання вповноваженими представниками сторін і діє впродовж 2-х років (п. 8.1. Договору).

Платіжним дорученням № 24 від 04.03.2020 покупець здійснив часткову передоплату за товар (косметичні засоби) у розмірі 2004,00 грн.

На виконання умов Договору 03.07.2020 постачальник передав, а покупець отримав у власність товар на загальну суму 669219,28 грн, що підтверджується видатковою накладною № 57, яка підписана сторонами та скріплена їх печатками.

Зважаючи на те, що відповідач оплату вартості отриманого товару в повному обсязі не здійснив, позивач звернувся з позовом до суду, у якому заявив до стягнення, зокрема, суму основного боргу в розмірі 667215,28 грн, що є різницею між вартістю поставленого товару та частковою оплатою у розмірі 2004,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст. 712 Цивільного кодексу України та ст. 264-271 Господарського кодексу України.

Частинами 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до приписів ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання.

Встановлені судом обставини укладення між сторонами договору постачання № 3 від 01.06.2019, поставки позивачем товару на суму 669219,28 грн та отримання його відповідачем відповідно до видаткової накладної № 57 від 03.07.2020, а також здійснення покупцем часткової оплати у розмірі 2004,00 грн платіжним дорученням № 24 від 04.03.2020 - сторонами визнаються та не заперечуються, що безпосередньо випливає зі змісту поданих позивачем та відповідачем до суду заяв по суті справи.

Зазначені обставини, в силу ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами Договору оплата вартості поставленого товару мала бути здійснена покупцем не пізніше 21 календарного дня з моменту отримання товару.

У даному випадку, з огляду на те, що поставка товару відбулась 03.07.2020, покупець зобов`язаний був здійснити 100% оплати вартості отриманого товару у строк до 24.07.2020. Однак покупець свої грошові зобов`язання в повному обсязі та у строк, встановлений договором, не виконав, сплативши лише 2004,00 грн.

Відповідач, зі свого боку, стверджував про те, що сума оплат в рахунок погашення спірної заборгованості була значно більшою за 2004,00 грн.

Зі слів відповідача, ФОП Остапчук А.Ю. передав ФОП Бобику О.Я. готівкою у вересні 2020 року 27000,00 грн та у жовтні 2020 року - 28000,00 грн, тобто загалом - 55000,00 грн, проте, як зазначив відповідач, письмових документів на отримання цих коштів сторонами складено не було.

На думку відповідача, обставини отримання ФОП Бобиком О.Я. вказаних грошових коштів готівкою підтверджено самим позивачем у листуванні в месенджері «Telegram».

До відзиву відповідач долучив роздруківки скріншотів листування у месенджері «Telegram» у якості електронних доказів.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами як, зокрема, електронні докази.

Згідно з ч. 1 ст. 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу (ч. 2 ст. 96 ГПК України).

Висновки щодо застосування норм, визначених частиною першою статті 5, частинами першою, другою статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», викладені у постанові Верховного Суду від 28.12.2019 у справі № 922/788/19, за якою роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копіями електронних документів) в розумінні частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», відповідно до якої електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Надані відповідачем роздруківки скріншотів листування у месенджері «Telegram» не можуть бути використані як докази у справі, оскільки не відповідають вимогам Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», не містять електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, що унеможливлює ідентифікацію відправника повідомлення, зміст такого документа не захищений від внесення правок та викривлення.

Суд також звертає увагу на відсутність у наданих відповідачем роздруківках скріншотів посилань та інформації щодо підстави поставки (договір, накладна) чи найменування товару, що могло б дати змогу впевнитись у пов`язаності наданих відповідачем доказів з предметом даного спору.

Водночас слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, а первинним документом - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідач не подав до суду достатніх доказів на спростування позовних вимог, а саме - доказів проведення розрахунків за отриманий товар (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів, розписки про передачу/отримання грошових коштів тощо).

Враховуючи викладене в сукупності, господарським судом не приймаються до уваги твердження відповідача про те, що ФОП Остапчуком А.Ю. було здійснено часткові оплати спірної заборгованості шляхом передачі ФОП Бобику О.Я. готівки у загальному розмірі 55000,00 грн, оскільки відповідач не надав жодних первинних документів, які б підтвердили цей факт.

Щодо посилання відповідача на неотримання від позивача рахунку-фактури на оплату, господарський суд зазначає наступне.

Хоча в договорі й зазначено, що вартість поставленої партії товару сплачується на підставі наданого постачальником рахунку-фактури, однак така умова договору не змінює строк виконання грошового зобов`язання, який узгоджено сторонами у пункті 6.3. Договору.

За умови прийняття товару та наявності договірного врегулювання розміру, строку і порядку платежу, суд вважає, що відсутність рахунку-фактури на оплату вартості отриманого товару не є тією обставиною, за якої існує неможливість виконання боржником свого обов`язку та не звільняє покупця від оплати вартості товару, який фактично передано позивачем та прийнято відповідачем.

Суд звертає увагу, що за своєю правовою природою рахунок на оплату не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за отриманий товар, тобто носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити вартість отриманого товару.

Аналогічна правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена у постановах Верховного Суду: від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15, від 02.07.2019 у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17, від 26.02.2020 у справі № 915/400/18.

Судом також врахована і та обставина, що відповідачем оплата, хоча і не у повному обсязі, але все ж таки здійснювалась, що свідчить про наявність у боржника необхідних для цього реквізитів.

Зважаючи на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджена наявність основної заборгованості у відповідача перед позивачем в розмірі 667215,28 грн, з огляду на що вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

З підстав несвоєчасного здійснення розрахунків за поставлений товар позивачем на підставі п. 10.4. Договору нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 22849,84 грн 10% річних, 27344,88 грн пені та 66921,93 грн штрафу.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 Господарського кодексу України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 10.4. Договору обумовлено, що покупець відповідно до ч. 3 ст. 198 ГК України несе відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбаченого п. 6.3. даного Договору, у вигляді процентів, що нараховуються на підставі ч. 6 ст. 231 ГК України та ст. 625 ЦК України на суму боргу у розмірі 10% річних. У випадку прострочення остаточного розрахунку або розрахунку у неповному обсязі, передбаченому пунктом 6.3. даного Договору, за відповідним замовленням більш ніж на 10 (десять) календарних днів, покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді штрафу в розмірі 10 (десять) % від суми всього товару за відповідним замовленням за кожен повний тиждень прострочення зазначеного строку.

У позовній заяві наведено розрахунок пені, нарахованої позивачем на залишок заборгованості у розмірі 667215,28 грн за період з 25.07.2020 по 26.11.2020.

Перевіривши зазначений розрахунок пені в системі «Ліга:Закон», суд встановив, що розрахунок є арифметично правильним і таким, що відповідає умовам Договору та вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимога про стягнення з відповідача 27344,88 грн пені підлягає задоволенню повністю.

Також, враховуючи порушення відповідачем строків оплати за поставлений позивачем товар понад 10 календарних днів, позивач нарахував відповідачеві штраф на суму вартості всього товару (669219,28 грн х 10%), який складає 66921,93 грн.

Перевіривши вказаний розрахунок 10% штрафу, суд встановив, що він є арифметично вірним та заявлена сума підлягає задоволенню повністю.

Під час розгляду вимог позивача про стягнення з відповідача пені та штрафу за порушення грошового зобов`язання судом було враховано, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 910/7398/18 та від 12.12.2019 у справі № 910/10939/18.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача 10% у розмірі 22849,84 грн суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умовами п. 10.4. Договору сторони погодили відповідальність покупця за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбаченого п. 6.3. даного Договору, у вигляді 10% річних, які нараховуються на суму боргу.

Відповідно до розрахунку 10% річних, який викладено у позовній заяві, нарахування здійснено позивачем на залишок заборгованості у розмірі 667215,28 грн за період з 25.07.2020 по 26.11.2020.

Суд за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга:Закон» перевірив розрахунок 10% річних у межах визначеного позивачем періоду та встановив, що належною до стягнення сумою відсотків річних є 22787,41 грн, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення: 667215,28 грн основного боргу, 22787,41 грн 10% річних, 27344,88 грн пені та 66921,93 грн штрафу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд керується п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, відповідно до якого судовий збір покладається, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 73, 74, 76-80, 129, 237, 238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Остапчука Андрія Юрійовича ( АДРЕСА_1 ;РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Бобика Олега Ярославовича ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ): 667215 (шістсот шістдесят сім тисяч двісті п`ятнадцять) грн 28 коп. основного боргу, 22787 (двадцять дві тисячі сімсот вісімдесят сім) грн 41 коп. 10% річних, 27344 (двадцять сім тисяч триста сорок чотири) грн 88 коп. пені, 66921 (шістдесят шість тисяч дев`ятсот двадцять одну) грн 93 коп. штрафу та 11764 (одинадцять тисяч сімсот шістдесят чотири) грн 04 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 03.06.2021.

Суддя О.В. Щоткін