РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2021Справа № 910/17411/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К. І., при секретарі судового засідання Волковій Д. Р., розглянувши у порядку загального позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна фірма Інвестбудоснова"

про стягнення 3 168 749,57 грн.

за участю представників:

від позивача: Калядіна І. В.

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду м. Києва із позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Основа" (далі - ТОВ "Основа", позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна фірма Інвестбудоснова" (далі - ТОВ "БФ Інвестбудоснова", відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 3 168 749,57 грн. за договором підряду.

У обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідно до умов договору підряду № 2-8 від 02.08.2019 р. ним була здійснена попередня оплата вартості робіт, передбачених проектно-кошторисною документацією, однак, ТОВ "БФ Інвестбудоснова" свої зобов`язання, обумовлені договором, виконало неналежним чином, у зв`язку із чим позивач був змушений розірвати договір підряду у одностронньому порядку. За таких обставин позивач вважає, що вказані кошти є безпідставно набутими відповідачем, тому мають бути з нього стягнуті.

Крім того, позивач вказав, що у порушення договору ТОВ "БФ Інвестбудоснова" не зареєструвало податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму вартості робіт, що позбавило позивача можливості віднести суму податку на додану вартість до податкового кредиту, у зв`язку із чим ТОВ "Основа" понесло збитки.

У позові, посилаючись на ст. 1212 ЦК України, ТОВ "Основа" просить стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти у сумі 2 121 213,07 грн., пеню у сумі 208 401,92 грн., інфляційні втрати у сумі 36 133,31 грн., 3 % річних у сумі 53 001,27 грн., а також відповідно до ст. 224, 225 ГК України - збитки у сумі 750 000,00 грн., що разом становить 3 168 749,57 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2020 р. за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у визначений законом строк, відзиву не надав, його позиція щодо заявлених вимог суду невідома. Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Ураховуючи, що відповідач не скористався наданим йому правом у межах визначеного законом процесуального строку на подання відзиву, суд дійшов висновку про можливість вирішення спору за відсутності відзиву відповідача.

Під час розгляду справи по суті представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання, призначене на 17.05.2021 р., повторно не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Причини повторної неявки представника відповідача суду невідомі.

Суд, розглянувши позовні вимоги по суті спору, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 02.08.2019 р. між ТОВ "Основа" (генпідрядник) та ТОВ "БФ Інвестбудоснова" (субпідрядник) був укладений договір підряду № 2-8 (далі - договір). Відповідно до умов цього договору субпідрядник зобов`язується здійснити відповідно до проектно-кошторисної документації будівельні роботи по об`єкту: Реконструкція І черги Меморіального комплексу памяті жертв Голодоморів в України з будівництвом ІІ черги Національного музею «Меморіал жертв Голодомору Меморіального комплексу пам`яті жертв Голодомору в Україні по вул. Лаврській, 3 у Печерському районі міста Києва» (І черга) та здати виконані роботи генпідряднику. Генпідрядник зобов`язується передати субпідряднику затверджену в установленому порядку проектно-кошторисну документацію, прийняти закінчені роботи та оплатити їх вартість субпідряднику. Генпідрядник зобов`язується передати субпідряднику затверджену в установленому порядку проектно-кошторисну документацію, прийняти закінчені роботи та оплатити їх вартість субпідряднику (п. 1.1). Обсяги робіт, що підлягають виконанню за цим договором передбачені проектно-кошторисною документацією і додатком 1 до цього договору (п. 1.2 договору).

Договірна ціна цього договору є динамічною з урахуванням ризиків та визначається на основі приблизного кошторису (додаток № 1) (п. 3.1 договору).

Зміст і строки виконання робіт визначаються календарним планом (графіком) виконання робіт (додаток 2). Субпідрядник зобов`язаний виконати роботи згідно з затвердженою проектно-кошторисною документацією та відповідно до вимог будівельних норм і правил, плану (графіку) виконання робіт та передати їх генпідряднику (п. 7.2.1 договору).

Розрахунки проводяться в національній валюті України у порядку, передбаченому чинним законодавством України, шляхом оплати генпідрядником виконаних робіт на підставі документів по обліку в будівництві (форма КБ-2в, № КБ-3). Генпідрядник перевіряє подані субпідрядником документи в частині фактично виконаних робіт та обсягів і підписує їх або обгрунтовує причини відмови в їх підписанні протягом 5 робочих днів з дня їх одержання (п. 6.2 договору).

Вартість виконаних робіт, що підлягають оплаті визначається в межах вартості робіт, передбачених договірною ціною, із урахуванням виконаних обсягів робіт (п. 4.1 договору). Оплата виконаних робіт здійснюється генпідрядником шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок субпідрядника протягом 14 календарних днів після підписання сторонами документів, вказаних у п. 4.1 договору (п. 4.5 договору). За умовами договору генпідрядник може здійснити попередню оплату (аванс) робіт на строк не більше 10 місяців у розмірі до 100 % їх вартості. Зарахування попередньої оплати (авансу) до вартості виконаних робіт здійснюється поступово при проведенні щомісячних розрахунків за виконані роботи шляхом пропорційного зменшення суми вартості виконаних робіт (п. 4.6 договору).

Початком виконання робіт є дата підписання договору (п. 5.1), а завершенням - 31.12.2019 р. (п. 5.2 договору). Місцем виконання робіт є вул. Лаврська, 3, м. Київ (п. 5.5 договору).

Договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і скріплення печатками та діє до 31.12.2019 р., але в будь-якому разі до повного виконання сторонами власних зобов`язань (п. 14.1).

У додатку № 1 до договору сторони погодили договірну ціну робіт на суму 14 845 194,31 грн., а також календарний план (графік) виконання робіт.

Частиною 1 ст. 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 843, ст. 844 ЦК України у договорі підряду встановлюється ціна роботи або спосіб її визначення, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін.

Відповідно до ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання вказаного договору підряду позивач 14.08.2019 р. та 16.08.2019 р. перерахував відповідачу попередню оплату у загальному розмірі 4 500 000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи.

Проте, у визначений договором строк (31.12.2019 р.) відповідач замовлені роботи у повному обсязі не здав. При цьому встановлено, що відповідачем була виконана лише частина робіт на суму 2 378 786,93 грн., про що свідчать копії довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат від 26.06.2020 р. та актів приймання виконаних будівельних робіт № 1, № 2, № 3 за червень 2020 р., підписаних сторонами без зауважень.

Отже, матеріали справи свідчать, що невиконаними залишились роботи на суму 2 212 213,07 грн. (4 500 000,00 грн. - 2 378 786,93 грн.).

21.10.2020 р. ТОВ "Основа" направило на адресу відповідача вимогу, у якому просило протягом семи календарних днів з дня отримання даної вимоги надати підтвержуючі документи щодо цільового використання авансу на усю суму коштів. Також позивач наголосив на тому, що внаслідок невиконання відповідачем своїх обов`язків за договором підряду позивач втратив заінтересованість у подальшій співпраці із відповідачем та у разі ненадання витребуваних документів генпідрядник відмовляється від договору. У такому разі вимагав невикористаний авансовий платіж у сумі 2 121 213,07 грн. повернути генпідряднику протягом 7 календарних днів з дати отримання претензії.

Вказану вимогу було отримано відповідачем 23.10.2020 р., однак, ні відповіді, ні документів на підтвердження використання авансового платежу на суму 2 121 213,07 грн. ТОВ "БФ Інвестбудоснова" генпідряднику не надало.

Згідно зі статтею 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Так, відповідно до п. 7.3.3 договору генпідрядник має право відмовитись від договору підряду в будь-який час до закінчення виконання робіт з будівництва об`єкту, оплативши субпідряднику виконану частину робіт з відшкодуванням збитків, завданих такою відмовою.

Як свідчать матеріали справи, позивач скористався своїм правом, наданим йому законом та договором, щодо односторонньої відмови від подальшої дії договору підряду у зв`язку із порушенням підрядником своїх зобов`язань за договором, отже, суд встановив, що договір підряду № 2-8 від 02.08.2019 р. на час розгляду даного спору є розірваним у односторонньому порядку з 30.10.2020 р. Одночасно суд зазначає, що припинення строку дії договору підряду не впливає на обов`язок відповідача повернути попередню оплату позивачу у зв`язку із невиконанням умов цього договору.

Згідно з ч. 2 ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки відповідач доказів, які б підтверджували належне виконання ним робіт або повернення невикористаного авансу не надав, доводів позивача не спростував, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення попередньої оплати у сумі 2 121 213,07 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню у заявленій позивачем сумі.

При цьому, суд не погоджується з доводами позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зокрема, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Тобто зобов`язання з безпідставного набуття та збереження майна можуть бути наслідком таких юридичних фактів: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Разом з тим, виходячи зі змісту статті 1212 ЦК України, зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 ЦК України.

Суд встановив, що грошові кошти у сумі 2 121 213,07 грн. були перераховані позивачем на підставі договору підряду № 2-8 від 02.08.2019 р., а відтак - були набуті стороною зобов`язання (відповідачем) на відповідній правовій підставі та у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству.

За таких обставин суд вважає, що спірні правовідносини сторін у даній справі не регулюються статтею 1212 ЦК України, на яку послався позивач, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення попередньої оплати задовольняються на підставі норм зобов`язального права.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню за порушення строків виконання робіт у сумі 208 401,92 грн.

Підставою для таких штрафних санкцій позивач визначив п. 8.2 договору, відповідно до якого за порушення з вини субпідрядника строків виконання робіт на об`єкті субпідрядник сплачує генпідряднику за кожен день прострочення неустойку у розмірі 0,05 % вартості робіт по будівництву об`єкту, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Водночас, слід зазначити, що заявлені позивачем нарахування можуть бути задоволені лише у тому випадку, коли замовник погодився прийняти роботи, не відмовляється від виконання зобов`язання та не вимагає повернення авансу. Натомість, позивач у даному випадку відмовився від подальшого виконання відповідачем робіт, надіслав ТОВ "БФ Інвестбудоснова" відмову від договору та просив повернути невикористаний аванс.

За таких обставин, у разі відмови замовника від виконання робіт та їх прийняття, правові наслідки у вигляді стягнення неустойки (пені) за неналежне виконання робіт у цьому випадку не застосовуються, оскільки у виконавця відсутній обов`язок виконувати зобов`язання та відповідно - нести відповідальність у вигляді неустойки за порушення строків виконання робіт.

Отже, у частині вимог про стягнення пені за порушення строків виконання зобов`язання на суму 208 401,92 грн. суд відмовляє.

Розглянувши позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 36 133,31 грн. та 3 % річних у сумі 53 001,27 грн., суд виходив з такого.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Вказані висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

У даному випадку позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати та 3 % річних на суму неповернутої попередньої плати (авансу), яка є грошовою сумою, що перераховується згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося. Вказаний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17.

Отже, правовідношення, в якому у відповідача (субпідрядника) виникло зобов`язання повернути позивачу (генпідряднику) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти), є грошовим зобов`язанням, а тому на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу. Нарахування на суму боргу інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19)).

За таких обставин, оскільки у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем щодо повернення попередньої оплати у сумі 2 121 213,07 грн., яке ним було прострочене, позивач правомірно нарахував на це зобов`язання інфляційні втрати та 3 % річних згідно зі ст. 625 ЦК України

Здійснивши перевірку правильності нарахування матеріальних втрат, суд встановив, що з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати у сумі 36 133,31 грн. та 3 % річних у сумі 53 001,27 грн., як просив позивач.

Щодо вимоги про стягнення збитків у сумі 750 000,00 грн., понесених позивачем внаслідок неоформлення відповідачем накладних на суму попередньої оплати та нереєстрації їх в Єдиному реєстрі податкових накладних, суд зазначає наступне.

За змістом ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вини.

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, обов`язок доказування покладається на сторони. Докази повинні бути належними та допустимими (ст. 74, 76, 77 ГПК України).

Як зазначив позивач, субпідрядник завдав генпідряднику збитків на суму 750 000,00 грн., оскільки не виконав обов`язку щодо реєстрації податкових накладних на суму попередньо оплачених робіт у розмірі 4 500 000,00 грн., що позбавило можливості покупця отримати податковий кредит на суму ПДВ - 750 000,00 грн.

Відповідно до ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податок на додану вартість (ПДВ) це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу (п.п. 14.1.178.); податкове зобов`язання для цілей розділу V цього Кодексу - це загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді (п.п. 14.1.179); податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (п.п.14.1.181).

Відповідно пункту 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 201.7 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (п. 198.1 статті 198 ПК України).

Згідно з пунктом 198.2 зазначеної статті датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Положення статті 201 ПК України, до яких відсилає пункт 198.6 статті 198 цього Кодексу, регулюють відносини, пов`язані з оформленням і легітимацією податкової накладної. У цій нормі містяться обов`язкові правила щодо форми та порядку заповнення податкових накладних, недотримання яких тягне визнання податкової накладної недійсною; визначена правова природа цього документа, підстави, порядок, умови його складання і надання; встановлені права й обов`язки учасників податкових відносини, пов`язані зі складанням, наданням та реєстрацією податкової накладної; передбачені наслідки недотримання обов`язкових вимог щодо форми, змісту та інших дій зі складання, надання та реєстрації податкових накладних.

Зокрема, згідно з абз. 10, 14 п. 201.10 статті 201 ПК України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Також із пунктів 13.1, 13.2 договору вбачається, що сторони зобов`язуються дотримуватися вимог ПК України з адміністрування ПДВ, в тому числі вимоги щодо складання, оформлення та порядку своєчасності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. Якщо в результаті невиконання або неналежного виконання однією із сторін зобов`язань, зазначених в п. 13.1 договору, інша сторона позбувається права на формування податкового кредиту ПДВ (у тому числі по податковим накладним, не зареєстрованим в ЄРПН або зареєстрованим з порушенням вимог) та/ або позбавлена інших прав, наданих ПК України у зв`язку із формуванням податкового кредиту ПДВ, така потерпіла сторона має право застосувати до іншої сторони штраф у розмірі суми ПДВ у податковій накладній, податковий кредит по якій неможливо сформувати.

Відтак, суд зазначає, що однією із умов формування податкового кредиту покупцем є факт реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг або виконавцем робіт податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН). Відсутність такої реєстрації виключає можливість формування податкового кредиту за такою податковою накладною, а отже, є причиною настання збитків для позивача, як контрагента відповідача.

Однак, відповідач не здійснив у передбаченому чинним законодавством України порядку реєстрації податкових накладних на суму ПДВ, внаслідок чого генпідрядник втратив право на податковий кредит на суму податку на додану вартість в розмірі 750 000,00 грн., виходячи з вартості робіт у розмірі 4 500 000,00 грн.

Так, з виписки з електронного кабінету ТОВ "БФ Інвестбудоснова" (відповідача) вбачається, що 16.09.2019 р. податковим органом було відмовлено відповідачу у реєстрації в ЄРПН податкової накладної від 14.08.2019 року на суму 166 666,67 грн. у зв`язку із ненаданням платником податку копій первинних документів щодо виконання робіт. Вказане рішення податкового органу відповідачем оскаржене не було та будь-яких дій на усунення недоліків для реєстрації податкової накладної відповідачем не вчинено. Щодо другої податкової накладної на суму 583 333,33 грн., судом встановлено, що будь-яких дій з реєстрації в ЄРПН відповідач взагалі не здійснив.

31.03.2020 р. ТОВ "Основа" звернулось до відповідача з листом, у якому просило вчинити дії з реєстрації податкових накладних на суму податку у загальному розмірі 750 000,00 грн., проте, така вимога була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Отже, внаслідок протиправних дій відповідача позивач втратив право на отримання податкового кредиту на суму ПДВ оплачених робіт в межах договору підряду № 2-8 від 02.08.2019 р., що фактично є збитками позивача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що наявні усі елементи складу господарського правопорушення та позивач довів належним чином факт понесення ним збитків на суму 750 000,00 грн.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення збитків підлягають задоволенню, однак, враховуючи, що судом було відмовлено у стягненні пені, позов ТОВ "Основа" підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна фірма Інвестбудоснова" про стягнення 3 168 749,57 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна фірма Інвестбудоснова" (01103, м. Київ, бульвар Дружби Народів, буд. 14-16, ідентифікаційний код 42485749) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" (07403, м. Бровари, вул. Підприємницька, 9, ідентифікаційний код 13669489) попередню оплату у сумі 2 121 213 (два мільйона сто двадцять одна тисяча двісті тринадцять) грн. 07 коп., інфляційні втрати у сумі 36 133 (тридцять шість тисяч сто тридцять три) грн. 31 коп., 3 % річних у сумі 53 001 (п`ятдесят три тисячі одна) грн. 27 коп., збитки у сумі 750 000 (сімсот п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 44 405 (сорок чотири тисячі чотириста п`ять) грн. 21 коп.

У решті вимог - відмовити.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті та проголошені його вступна та резолютивна частини в судовому засіданні 17 травня 2021 року.

Повний текст рішення складений 27 травня 2021 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.