ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2021 р. Справа № 927/53/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Попікової О.В.

суддів: Корсака В.А.

Євсікова О.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ердол"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.03.2021 (повний текст складено 11.03.2021)

у справі №927/53/21 (суддя Белов С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ердол"

до Дочірнього підприємства "Лугове"

про стягнення 197833,88 грн.

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ердол» (далі - ТОВ «Ердол») звернулось до Господарського Чернігівської області з позовною заявою, у якій просило стягнути з Дочірнього підприємства «Лугове» (далі - ДП «Лугове») 197833,88 грн. заборгованості, з яких: 22 129,10 грн. основного боргу, 7 346,06 грн. пені, 124 282,28 грн. штрафу, 44 076,44 грн. річних.

В обґрунтування заявлених вимог ТОВ «Ердол» посилається на неналежне виконання ДП «Лугове» умов Договору поставки нафтопродуктів №16-07-2020 в частині оплати нафтопродуктів.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 11.03.2021 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ДП "Лугове" на користь ТОВ "Ердол" 22129,10 грн. боргу, 7346,06 грн. пені, 7348,49 грн. річних, 14913,87 грн. штрафу та витрати зі сплати судового збору у сумі 776,06 грн. В решті позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись із прийнятим рішенням, ТОВ «Ердол» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.03.2021 та прийняти нове рішення, яким вимоги ТОВ «Ердол» до ДП «Лугове» задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ТОВ «Ердол» вказує, що місцевий господарський суд неправомірно зменшив розмір загального розміру штрафу та відсотків річних за час прострочення ДП «Лугове» грошового зобов`язання.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Ердол" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.03.2021 у справі №927/53/21. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Позиції учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не є перешкодою для перегляду оскаржуваного судового рішення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

16.07.2020 ТОВ «Ердол» (як постачальник) та ДП «Лугове» (як покупець) уклали Договір поставки нафтопродуктів №16-07-2020 (далі - договір), за умов п. 1.1 якого постачальник зобов`язався передати в погоджені сторонами строки, а покупець - прийняти і оплатити на умовах, викладених в договорі, нафтопродукти.

У відповідності з п. 3.1 договору поставка товару здійснюється окремими партіями за заявками (усними або письмовими) покупця, па підставі яких постачальник виставляє рахунок-фактуру на оплату кожної партії товару. Перехід права власності па товар відбувається в момент передачі товару згідно видаткової накладної (п. 3.2 договору).

За умов п. 3.5 договору приймання товару по кількості здійснюється покупцем в момент передачі партії товару.

Згідно з п. 3.11 договору покупець зобов`язаний отримати погоджену кількість та оплатити вартість товару згідно Специфікації.

Оплата товару здійснюється покупцем протягом 10 календарних днів з моменту передачі товару покупцю. Інші умови оплати товару можуть бути передбачені в додатковій угоді (специфікації). Покупець здійснює оплату товару на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п. 4.3 Договору).

Умовами п.п. 5.2., 5.4. договору сторони погодили, що в разі порушення строків оплати за товар, визначених в п. 4.3 договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який вона стягується, від суми заборгованості за кожен день прострочення. При простроченні платежу за отриманий товар покупець сплачує штраф постачальникові у розмірі 25% від суми заборгованості. Також покупець сплачує 36% річних як боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій (пені) відбувається до повного погашення заборгованості за товар (п. 5.9 договору).

16.07.2020 за видатковими накладними №65 та №66 ТОВ «Ердол» поставило ДП «Лугове» дизельне пальне в об`ємі 4320 літрів та 20030 літрів відповідно, а також виставило покупцю рахунки №№ 64, 65 на суму 71107,20 грн та 329693,80 грн відповідно.

22.07.2020 року за видатковою накладною №92 ТОВ «Ердол» поставило ДП «Лугове» дизельне пальне в об`ємі 4190 літрів, а також виставило йому рахунок № 89 на суму 96 328,10 грн.

За отриманий згідно з договором товар ДП «Лугове» сплатило ТОВ «Ердол»:

28.09.2020 року - 75000,00 грн;

16.10.2020 року - 150000,00 грн;

05.11.2020 року - 100000,00 грн;

11.11.2020 року - 150000,00 грн.

31.12.2020 ТОВ «Ердол» направило на адресу ДП «Лугове» претензію (вих. №11), у якій повідомило про наявність станом на 31.12.2020 у ДП «Лугове» заборгованості за поставлений товар у розмірі 22129,10 грн, просило сплатити основний борг, а також пеню, штраф та річні за прострочення виконання зобов`язання з оплати товару.

Вказана претензія залишена ДП «Лугове» без виконання.

Предметом розгляду у цій справі є обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача основного боргу, пені, штрафу та річних.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Щодо вимог про стягнення основної заборгованості.

У відповідності з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 ЦК України).

За визначенням частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 6, 627, 628 ЦК України).

Частинами 1, 2 статті 180 ГК України в свою чергу встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів ( частина 1 статті 181 ГК України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України, яка кореспондуються зі статтею 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, як встановлено нормами частини 2 статті 712 ЦК України.

Частиною 1 статті 665 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності з частиною 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Як встановлено вище, ТОВ «Ердол» поставило ДП «Лугове» товар на загальну суму 497129,10 грн (видаткові накладні №№ 65, 66, 92; 71107,20 + 329693,80 + 96328,10).

В свою чергу ДП «Лугове» сплатило ТОВ «Ердол» за отриманий товар 475000,00 грн (75000,00 + 150000,00 + 100000,00 + 150000,00).

ДП «Лугове» не надало доказів оплати товару на суму 22129,10 грн, а також доказів, які б спростували наявність у нього боргу в заявленому до стягнення розмірі.

Відтак ДП «Лугове» не оплатило отриманий від ТОВ «Ердол» товар на суму 22129,10 грн (497129,10 - 475000,00).

Враховуючи у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вимог ДП «Лугове» про стягнення основної заборгованості у розмірі 22129,10 грн.

Щодо вимог про стягнення пені, річних та штрафу.

ТОВ «Ердол» заявило до стягнення з ДП «Лугове» 7346,06 грн - пені, 124282,28 грн - штрафу, 44076,44 грн - річних.

Встановлено, що з урахуванням умов п. 4.3 договору ДП «Лугове» мало оплатити рахунки № 64 та №65 від 16.07.2020 до 26.07.2020.

Враховуючи положення статей 253-254 ЦК України, а також те, що 26.07.2020 - є вихідним днем (неділя), останнім днем оплати рахунку № 64 на суму 71107,20 грн та рахунку №65 на суму 329693,80 грн є 27.07.2020 року.

З урахуванням п. 4.3 договору ДП «Лугове» мало оплатити рахунок №89 від 22.07.2020 до 01.08.2020.

Враховуючи положення статей 253-254 ЦК України, а також те, що 01.08.2020, 02.08.2020 - є вихідними днями (субота та неділя відповідно), останнім днем оплати рахунку №89 на суму 96328,10 грн є 03.08.2020.

За таких підстав, враховуючи встановлені вище обставини щодо оплати ДП «Лугове» отриманого товару, останній прострочив виконання грошового зобов`язання:

на суму 400801,00 грн - з 28.07.2020;

на суму 96238,10 грн - з 04.08.2020.

Отже ДП «Лугове» прострочило виконання грошового зобов`язання по рахункам № 64 та №65 від 16.07.2020 року:

на суму 400801,00 грн - з 28.07.2020 по 27.09.2020;

на суму 325801,00 грн - з 28.07.2020 по 15.10.2020;

на суму 175801,00 грн - з 28.07.2020 по 04.11.2020;

на суму 75801,00 грн - з 28.07.2020 по 10.11.2020.

ДП «Лугове» прострочило виконання грошового зобов`язання по рахунку № 89 від 22.07.2020 року:

на суму 96328,10 грн - з 04.08.2020 по 10.11.2020;

на суму 22129,10 грн - з 04.08.2020 по дату звернення з позовом.

Статтею 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями у розумінні статті 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За визначенням статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (частина 6 статті 232 ГК України).

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 09.04.2012 у справі №3-88гс11, від 27.04.2012 у справі №3-24гс12 та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 17.05.2018 у справі №910/6046/16, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, від 09.07.2018 у справі №903/647/17 та від 08.08.2018 у справі №908/1843/17).

ТОВ «Ердол» у позовній заяві заявило до стягнення з ДП «Лугове» пеню в розмірі 7346,06 грн за період прострочення з 26.07.2020 до 31.12.2020 року.

Як встановлено вище, умовами п. 5.2. договору сторони погодили, що в разі порушення строків оплати за товар, визначених в п. 4.3 Договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який вона стягується, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Здійснивши перевірку наданого ТОВ «Ердол» розрахунку пені, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов`язання та погодженого сторонами порядку розрахунків, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду обґрунтованість вимог позову про стягнення пені на суму 7 346,06 грн.

При цьому, місцевий господарський суд, встановивши, що розмір пені за прострочення виконання зобов`язання становить 14697,01 грн (за період 28.07.2020 - 27.09.2020 (62 дня) - 4084,88 грн; за період 28.07.2020 - 15.10.2020 (80днів) - 4284,51 грн; за період 28.07.2020 - 04.11.2020 (100днів) - 2889,88 грн; за період 28.07.2020 - 10.11.2020 (106 днів) - 1320,81 грн; за період 04.08.2020 - 10.11.2020 (99 днів) - 1567,64 грн; за період 04.08.2020 - 31.12.2020 (151 день) - 549,29 грн), з урахуванням положень частини 2 статті 237 ГПК України, дійшов правомірного висновку, що до стягнення з ДП «Лугове» на користь ТОВ «Ердол» підлягає саме 7346,06 грн.

Також ТОВ «Ердол» у позовній заяві звернулося з вимогою про стягнення з ДП «Лісове» штрафу в розмірі 124282,28 грн (період прострочення 26.07.2020 - 31.12.2020).

За умов п. 5.4. договору при простроченні платежу за отриманий товар покупець сплачує штраф постачальникові у розмірі 25% від суми заборгованості.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку штрафу, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов`язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість вимог позову про стягнення штрафу у заявленому ТОВ «Ердол» розмірі, а саме 124282,28 грн.

Крім того ТОВ «Ердол» у позовній заяві просить стягнути з ДП «Лісове» 44076,44 грн. процентів річних (36% річних за кожен день прострочення).

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Під час розгляду справи встановлено, що умовами п. 5.4. договору сторони передбачили, що при простроченні платежу за отриманий товар покупець також сплачує 36% річних як боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання.

Тобто у п. 5.4 договору сторони погодили зміну розміру процентної ставки, передбаченої частиною 2 статті 625 ЦК України, та встановили її в розмірі 36% річних за кожен день прострочення.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку річних, враховуючи умови укладеного сторонами договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов`язання та погодженого сторонами порядку розрахунків, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про правомірність нарахування ТОВ «Ердол» річних у заявленому до стягнення розмірі - 44076,44 грн.

У поданому відзиві на позовну заяву ДП «Лісове» просило вирішити питання щодо штрафних санкцій з урахуванням зазначених ним обставин, в т.ч. щодо зменшення розміру штрафних санкцій.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №902/417/18 зазначено наступне.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною 2 статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина 3 статті 216 ГК України).

За частинами 1 та 2 статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до встановлених у справі обставин, за змістом пункту 5.4 укладеного сторонами договору, положень статті 611 та частини 3 статті 692, статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві апеляційний господарський суд вважає, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу (що є більшим ніж розмір основного боргу на 102153,18 грн) і процентів річних (що є більшим ніж розмір основного боргу на 21947,34 грн), враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, апеляційний господарський суд, погоджуючись з господарським судом першої інстанції, вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір заявлених до стягнення сум штраф та річних та задовольнити вказані вимоги частково.

Зазначеним також спростовуються доводи поданої ТОВ «Ердол» апеляційної скарги про те, що місцевим господарським судом неправомірно зменшено розмір загального розміру штрафу та відсотків річних за час прострочення ДП «Лугове» грошового зобов`язання.

За наведених підстав, враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про зменшення розміру штрафу до 14913,87 грн. та зменшення розміру процентів річних до 7 348,49 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно з пунктом 1) частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ердол" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.03.2021 у справі №927/53/21 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівської області від 11.03.2021 у справі №927/53/21 залишити без змін.

Справу №927/53/21 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту за наявності підстав, передбачених у п. 2 ч. 3 статті 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков