Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/316/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретар судового засідання: Гекалюк О.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Несенюк Д.М., адвокат, ордер серія ВК №1019885 від 14.04.2021,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хавестер" (м.Київ)

до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос" (с.Сербо-

Слобідка, Ємільчинський район, Житомирська область)

про стягнення 65468,45грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Хавестер" звернулося до господарського суду з позовом до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос" про стягнення 65468,45грн з яких: 54664,22грн основного боргу, 7152,67грн пені, 3651,56грн інфляційних втрат, а також судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором №ДГ-0000423 від 08.11.2019 на ремонт та модернізацію сівалки JohnDeere 7200 з використанням обладнання PrecisionPlanting та за видатковою накладною №РН-0000336 від 17.03.2020 на поставку запасних частин.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 25.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 19.04.2021.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 19.04.2021 відкладено розгляд справи по суті на 14.05.2021.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 14.05.2021 залишено без розгляду позовну заяву (уточнену) Товариства з обмеженою відповідальністю "Хавестер" від 30.04.2021 у справі №906/316/21.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 14.05.2021 відкладено розгляд справи по суті на 28.05.2021.

28.05.2021 від ПОСП "Колос" на адресу суду надійшло клопотання №112 від 26.05.2021 про відкладення розгляду справи, в якому відповідач просив відкласти розгляд справи та продовжити строки розгляду справи у зв`язку з перебуванням представника відповідача у відпустці (а.с.107-108).

Представник позивача в судовому засіданні 28.05.2021 позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити у повному обсязі, проти задоволення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи заперечив.

Судом розглянуто клопотання представника відповідача №112 від 26.05.2021 про відкладення розгляду справи та відмовлено у його задоволенні з огляду на таке.

Відсутність представника відповідача, відповідно до ст.216 ГПК України, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Згідно з п.2 ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Господарський суд зауважує, що розгляд даної справи вже відкладався господарським судом, зважаючи на неявку представника відповідача. При цьому, явка представника відповідача в судове засідання 28.05.2021 обов`язковою не визнавалась, а в пункті 4 ухвали суду від 14.05.2021 судом було роз`яснено, що неявка в судове засідання будь-якого представника не є перешкодою для розгляду справи по суті.

Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Отже, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість розгляду справи у відповідному судовому засіданні і, у даному випадку, таких обставин судом не встановлено.

Відповідач у відзиві на позовну заяву №76 від 14.04.2021 та поясненнях №84 від 16.04.2021 виклав свою позицію щодо позовних вимог та просив у позові відмовити (а.с.56-58, 65-67).

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про те, що сторонам створені належні умови для реалізації їх процесуальних прав. При цьому, судом враховано принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також враховано положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.

Недотримання строків розгляду справ судом порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Господарський суд з урахуванням вищенаведеного також приймаючи до уваги те, що розгляд справи по суті вже відкладався; відповідач належним чином та завчасно повідомлений про час та місце розгляду справи; явка представників сторін не визнавалась судом обов`язковою; представник відповідача не навів обставин неможливості розгляду справи за його відсутністю і таких обставин судом не встановлено, дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та за відсутності представника відповідача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

За наведених обставин, клопотання представника відповідача №112 від 26.05.2021 про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Дослідивши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 08.11.2019 між Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством "Колос" (замовник/відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хавестер" (виконавець/позивач) укладено договір №ДГ-0000423 від 08.11.2019 на ремонт та модернізацію сівалки JohnDeere 7200 з використанням обладнання PrecisionPlanting (далі - договір) (а.с.9-11).

Згідно п.1.1 договору, виконавець зобов`язується на замовлення замовника надавати останньому послуги щодо ремонту та модернізації сівалки JohnDeere 7200 з використанням обладнання PrecisionPlanting, а замовник - прийняти та оплатити надані послуги.

За умовами пункту 2.1 договору, виконавець зобов`язується надати замовнику послугу (послуги) з ремонту та модернізації сівалки JohnDeere 7200 з використанням обладнання PrecisionPlanting, якість якої/яких відповідає вимогам стандартів, що діють для даних видів робіт, а також у строки, вказані у цьому договорі.

Розрахунки проводяться наступним чином:

3.1.1. 100% оплата протягом 3 банківських днів з моменту підписання актів здачі-прийняття виконаних робіт, якщо інші умови розрахунків не передбачені у специфікаціях або додатках, що становлять невід`ємну частину цього договору (пункт 3.1 договору).

Відповідно до пункту 3.2 договору, до рахунку додається: акт виконаних робіт.

Пунктом 9.1. сторони передбачили, що цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31 грудня 2019 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

До договору №ДГ-0000423 від 08.11.2019 сторонами укладено ряд Додатків (Специфікацій).

Так, 08.11.2019 до договору №ДГ-0000423 від 08.11.2019 сторонами було підписано Специфікації №1 та №2 в яких сторонами погоджено поставку товару, його кількість та вартість, а також порядок оплати та формулу коригування вартості товару (а.с.12-13).

В подальшому, 27.12.2019 до договору №ДГ-0000423 від 08.11.2019 сторони уклали додаткову угоду, відповідно до пункту 1 якої, сторони дійшли згоди про продовження дії договору №ДГ-0000423 від 08.11.2019 у зв`язку з чим погодили наступну (нову) редакцію п.9.1 договору: "цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31 грудня 2020 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань" (а.с.14).

Договір та додатки до нього підписані представниками сторін та їх підписи скріплені печатками підприємств.

Позивач посилаючись на неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором №ДГ-0000423 від 08.11.2019 та за видатковою накладною №РН-0000336 від 17.03.2020 на поставку запасних частин, просить стягнути з відповідача 54664,22грн основного боргу, 7152,67грн пені, 3651,56грн інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язань по проведенню розрахунків.

Відповідач у відзиві №76 від 14.04.2021 на позовну заяву та поясненнях просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що загальна сума проплат за видатковою накладною №РН-0000336 від 17.03.2020 на суму 637476,34грн, згідно платіжних доручень від 17.03.2020 та 26.03.2020 становить 823507,76грн, у зв`язку з чим у вважає, що у відповідача перед позивачем наявна переплата в сумі 186031,42грн. Також вказує, що позивачем не враховано призначення платежів згідно платіжних документів та що позивач не міг самостійно зараховувати проплати в якості погашення штрафних санкцій. Доводить, що при розрахунку пені позивачем не враховано приписи ч.6 ст.232 ГК України та неправомірно нарахував інфляційні втрати - з дня підписання акту.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачем було виставлено відповідачу на оплату рахунки-фактури: №СФ-0000366 від 04.03.2020 на суму 53405,04грн, який дійсний до сплати до 06.03.2020; №СФ-0000369 від 04.03.2020 на суму 187290,60грн, який дійсний до сплати до 06.03.2020; №СФ-0000375 від 05.03.2020 на суму 807143,95грн, який дійсний до сплати до 05.03.2020; №СФ-0000383 від 05.03.2020 на суму 340741,36грн, який дійсний до сплати до 07.03.2020 та №СФ-0000374 від 05.03.2020 на суму 637476,34грн, який дійсний до сплати до 05.03.2020 (а.с.15-21).

Згідно поданих доказів, рахунки №СФ-0000375 від 05.03.2020 на суму 807143,95грн, №СФ-0000383 від 05.03.2020 на суму 340741,36грн в яких наведено перелік товару, що відповідає умовам специфікацій №1, №2, відповідачем оплачено у повному обсязі, що підтверджується банківською випискою від 23.03.2021, зокрема, відповідачем 06.03.2020 сплачено 114785,31грн - оплата за переобладнання сівалок згідно рахунків №СФ-0000383 від 05.03.2020, №СФ-0000375 від 05.03.2020 (а.с.48).

Як встановлено судом, позивачем на виконання умов договору №ДГ-0000423 від 08.11.2019, було здійснено роботи (надано послуги) ремонту техніки з використанням запчастин на загальну суму 240695,64грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-прийняття робіт (надання послуг): №ОУ-0000021 від 17.03.2020 на суму 187290,30грн, №ОУ-0000022 від 17.03.2020 на суму 53405,04грн (а.с. 27-28).

Крім цього, позивачем також було поставлено відповідачу запасні частина за видатковою накладною №РН-0000336 від 17.03.2020 на суму 637476,34грн (а.с.31-32).

Слід зазначити, що у видатковій накладній №РН-0000336 від 17.03.2020 в якості замовлення зазначено номер рахунку-фактури №СФ-0000374 від 05.03.2020. Будь-яких посилань на договір, як підставу поставки відповідачу товару, вказана накладна, як і рахунок-фактура №СФ-0000374 від 05.03.2020 не містять. Зазначений у видатковій накладній №РН-0000336 від 17.03.2020 товар (найменування, кількість та вартість) не узгоджується з переліком товарів визначених сторонами у Специфікаціях №1 та №2 від 08.11.2019 до договору.

За таких обставин суд приходить до висновку, що поставка товару за накладною №РН-0000336 від 17.03.2020 здійснювалась у спрощений спосіб - шляхом підписання вказаної накладної, а не на виконання договору №ДГ-0000423 від 08.11.2019 на ремонт та модернізацію сівалки JohnDeere 7200 з використанням обладнання PrecisionPlanting.

Як передбачено ч.ч.1,2 ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Таким чином, після прийняття відповідачем товару за видатковою накладною №РН-0000336 від 17.03.2020, у останнього виникло зобов`язання по оплаті за отриманий товар - у строк до 17.03.2020.

Проте, відповідач зобов`язання щодо проведення розрахунків за отриманий по видатковій накладній товар №РН-0000336 від 17.03.2020 у повному обсязі не виконав.

Як вбачається з банківської виписки №70-1-1/518 від 23.03.2021 відповідач, окрім суми 1147885,31грн (оплата за переобладнання сівалок згідно рахунків №СФ-0000383 від 05.03.2020, №СФ-0000375 від 05.03.2020), перерахував позивачу грошові кошти: 17.03.2020 на суму 400000,00грн з призначенням платежу: "оплата 50% за ремонт сівалки згідно рахунків №СФ-0000374 від 05.03.20, № СФ-0000363 від 04.03.20, №СФ-0000366 від 04.03.20 у т.ч. ПДВ -20% - 70584,63грн"; 26.03.2020 на суму 423507,76грн з призначенням платежу: "оплата за ремонт сівалки згідно рахунків №СФ-0000374 від 05.03.20, №СФ-0000369 від 04.03.20, №СФ-0000366 від 04.03.20 у т.ч. ПДВ 20% - 70584,63грн" (а.с.48).

Згідно наказів позивача №117 від 17.03.2020 та №118 від 26.03.2020 сплачені відповідачем кошти в сумі 400000,00грн та 423507,76грн були спрямовані позивачем на закриття дебіторської заборгованості за рахунком №СФ-000374 від 05.03.2020 на суму 159304,36грн, №СФ-0000369 від 04.03.2020 на суму 187290,60грн, №СФ-0000366 від 04.03.2020 на суму 53405,04грн, за рахунком №СФ-000374 від 05.03.2020 на суму 423507,76грн (а.с.29-30).

Отже, зважаючи на здійснені відповідачем проплати та проведені позивачем зарахування, неоплаченим відповідачем станом на час звернення з позовом у даній справі, залишився борг в сумі 54664,22грн за товар поставлений за видатковою накладною №РН-0000336 від 17.03.2020 та рахунком №СФ-000374 від 05.03.2020.

Доводи відповідача про те, що у відповідача перед позивачем наявна переплата в сумі 186031,42грн судом відхиляються, оскільки у даному випадку, окрім поставки товару за видатковою накладною №РН-0000336 від 17.03.2020 на суму 637476,34грн, між сторонами були підписані також акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000021 від 17.03.2020 на суму 187290,60грн та №ОУ-0000022 від 17.03.2020 на суму 53405,04грн на виконання умов договору №ДГ-0000423 від 08.11.2019, строк сплати за якими також настав і оплата за якими, згідно з призначеннями платіжних документів та черговості закриття рахунків на оплату, була зарахована позивачем в рахунок сплати за виконані роботи по актах здачі-прийняття робіт №ОУ-0000021 від 17.03.2020 та №ОУ-0000022 від 17.03.2020. З урахуванням наведеного, посилання відповідача на порушення позивачем черговості здійснених зарахувань є необґрунтованими.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач направляв на адресу відповідача вимогу №125 від 05.11.2020 щодо оплати товару, в якій просив сплатити залишок заборгованості у сумі 54664,22грн по рахунку №СФ-0000374 від 05.03.2020 та видатковій накладній №РН-0000336 від 17.03.2020 (а.с.22-23, доказ надіслання - а.с.24-26). Однак, відповідач відповіді на зазначену вимогу позивача не надав, розрахунки з позивачем в повному обсязі не провів.

Станом на час розгляду справи, відповідач доказів погашення заборгованості перед позивачем в сумі 54664,22грн не надав, вимоги позивача не спростував.

Нормою ст.525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 54664,22грн основного боргу є правомірними, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 7152,67грн пені та 3651,56грн інфляційних втрат.

Розглядаючи питання про правомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені та інфляційних втрат, господарський суд враховує таке.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України передбачено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частинами 4, 6 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

З огляду на вищенаведене, розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Як уже зазначалось вище, поставка товару за видатковою накладною №РН-0000336 від 17.03.2020 здійснювалась поза межами умов договору №ДГ-0000423 від 08.11.2019. Позивачем не надано суду доказів того, що між сторонами укладено письмову угоду, якою передбачено відповідальність ПОСП "Колос" у вигляді пені та її розміру у випадку порушення строку оплати за товар поставлений за видатковою накладною №РН-0000336 від 17.03.2020.

З огляду на те, що сторонами не погоджено відповідальність у вигляді пені за ппрострочку оплати товару поставленого за видатковою накладною №РН-0000336 від 17.03.2020, а положеннями Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та статтею 231 Господарського кодексу України не встановлено конкретного розміру (відсотку) належної до стягнення пені, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування такої міри відповідальності як пеня, у зв`язку з чим вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 7152,67грн є безпідставними та не підлягають задоволенню.

У відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до зазначеної норми, позивачем було нараховано до стягнення з відповідача інфляційні втрати в сумі 3651,56грн за період з 20.03.2020 по 12.03.2021 (розрахунок, а.с.36).

Здійснивши перевірку проведених позивачем нарахувань інфляційних втрат, з урахуванням вищевикладеного, суд встановив, що правомірними є нарахування інфляційних втрат на заборгованість за видатковою накладною №РН-0000336 від 17.03.2020: сума боргу 54664,00грн, у період з 20.03.2020 по 12.03.2020 - у розмірі 3649,15грн.

Отже, правомірними та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 3649,15грн. В частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 2,41грн (3651,56грн - 3649,15грн = 2,41грн) вимоги позивача є безпідставними, а тому у їх задоволенні суд відмовляє.

Не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо неправомірного нарахування інфляційних втрат з дня підписання Акту здачі-прийняття робіт, з огляду на те, що заборгованість виникла: по-перше, на підставі видаткової накладної №РН-0000336 від 17.03.2020, а не Акту здачі-прийняття робіт, а по-друге, строк виконання за вказаною накладною виник в силу приписів ст.692 ЦК України, а не умов договору.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 54664,22грн основного боргу та 3649,15грн інфляційних втрат є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню. У задоволенні позову в частині стягнення пені в сумі 7152,67грн та інфляційних втрат в сумі 2,41грн суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос" (11242, Житомирська область, Ємільчинський район, с.Сербо-Слобідка, вул.Грека Івана, буд.47; ідентифікаційний код 03743405) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хавестер" (03680, м.Київ, вул.Виборзька, буд.99; ідентифікаційний код 31115663):

- 54664,22грн основного боргу,

- 3649,15грн інфляційних втрат,

- 2021,91грн витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 02.06.21

Суддя Кравець С.Г.

Друк:

1 - в справу

2,3 - сторонам (рек. з пов.).

та на електронні пошти:

-

-

-