ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

27.05.2021 справа № 914/2328/20

Господарський суд Львівської області у складі

Головуючого судді Фартушка Т.Б. за участю секретаря судового засідання Полюхович Х.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ІОНІТІ, м.Київ;

до Відповідача: Приватного підприємства АВТОЕНТЕРПРАЙЗ, Харківська область, м.Харків;

про: стягнення штрафних санкцій

ціна позову: 25500грн.

Представники:

Позивача: не з`явився;

Відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

09.09.2020р. на адресу Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ІОНІТІ від 04.09.2020р. б/н (вх. №2476) до Приватного підприємства АВТОЕНТЕРПРАЙЗ про стягнення штрафних санкцій; ціна позову: 25500грн.

Підставами позовних вимог Позивач зазначає неналежне виконання Відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань щодо забезпечення функціонування обладнання, розташованого у визначеному сторонами місці за Договором про надання послуг з розміщення обладнання від 16.12.2019р. б/н.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.09.2020р. у даній справі суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження; призначити судове засідання з розгляду справи по суті на 06.10.2020р.; визначити Відповідачеві п`ятиденний з дня вручення ухвали строк для можливості подати заяву з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. У випадку подання такої заяви копію надіслати (надати) іншим Учасникам справи, докази такого надіслання (надання) надати суду; визнати явку повноважних представників Учасників справи в судове засідання для надання пояснень по суті справи обов`язковою; викликати в судове засідання повноважних представників Учасників справи.

Ухвалою суду від 06.10.2020р. у даній справі суд постановив відкласти судове засідання з розгляду спору по суті на 09.11.2020р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання не визнається обов`язковою.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 09.11.2020р. у даній справі суд постановив клопотання Приватного підприємства АВТОЕНТЕРПРАЙЗ від 20.10.2020р. вх. №30308/20 про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю ІОНІТІ оригіналу Договору про надання послуг з розміщення обладнання від 16.12.2020р. задоволити; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю ІОНІТІ в строк по 19.10.2020р. надати суду оригінал Договору про надання послуг з розміщення обладнання від 16.12.2020р., сторонами якого є Товариство з обмеженою відповідальністю ІОНІТІ та Приватне підприємство АВТОЕНТЕРПРАЙЗ; продовжити Приватному підприємству АВТОЕНТЕРПРАЙЗ строк для подання відзиву по 16.10.2020р.; в задоволенні клопотання Приватного підприємства АВТОЕНТЕРПРАЙЗ (вх. №30308/20 від 20.10.2020р.) про встановлення додаткового строку для подачі висновку експерта відмовити; продовжити Товариству з обмеженою відповідальністю ІОНІТІ строк для подання відповіді на відзив по 26.10.2020р.; встановити Товариству з обмеженою відповідальністю ІОНІТІ додатковий строк по 19. 10.2020р. для надання доказів; в задоволенні клопотання Приватного підприємства АВТОЕНТЕРПРАЙЗ від 06.11.2020р. вх. №32201/20 про відкладення розгляду справи відмовити; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче судове засідання призначити на 03.12.2020р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнається обов`язковою; викликати повноважних представників Учасників справи в судове засідання.

В судовому засіданні 03.12.2020р. судом оголошено перерву до 24.12.2020р., про що представники Учасників справи повідомлялись в судовому засіданні під розписку.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.12.2020р. у даній справі суд постановив продовжити строк підготовчого провадження на 21 день; відкласти підготовче судове засідання на 28.01.2021р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнається обов`язковою; викликати повноважних представників Учасників справи в судове засідання.

Ухвалою суду від 28.01.2021р. у даній справі суд постановив продовжити строк підготовчого провадження на 9 днів; відкласти підготовче судове засідання на 23.02.2021р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнається обов`язковою; викликати повноважних представників Учасників справи в судове засідання.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.02.2021р. у даній справі судом постановлено клопотання Приватного підприємства АВТОЕНТЕРПРАЙЗ від 11.01.2021р. вх. №43/21 про витребування у Позивача оригіналу дублікату Договору про розміщення обладнання від 16.12.2019р. задоволити; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю ІОНІТІ в строк по 11.03.2021р. надати Господарському суду Львівської області оригінал дублікату Договору про розміщення обладнання від 16.12.2019р.; відкласти підготовче судове засідання на 11.03.2021р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання не визнається обов`язковою.

Судове засідання 11.03.2021р. не відбулось з причин тимчасової втрати працездатності головуючого судді Фартушка Т.Б.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 15.03.2021р. у даній справі суд постановив призначити підготовче судове засідання на 06.04.2021р.; визнати явку повноважних представників Учасників справи в судове засідання обов`язковою; викликати в судове засідання повноважних представників Учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 06.04.2021р. у даній справі судом постановлено відкласти підготовче судове засідання на 20.04.2021р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання не визнається обов`язковою.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.04.2021р. у даній справі судом постановлено клопотання Приватного підприємства АВТОЕНТЕРПРАЙЗ від 18.09.2020р. б/н (вх. №27235/20 від 18.09.2020р.) про передачу справи за належністю належною підсудністю залишити без розгляду; заяву Приватного підприємства АВТОЕНТЕРПРАЙЗ від 06.01.2021р. б/н (вх. №43/21 від 11.01.2021р.) про призначення експертизи відхилити; оголосити перерву в судовому засіданні до 06.05.2021р. до 11:45 год.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання не визнається обов`язковою.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 06.05.2021р. у даній справі судом постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті; судове засідання з розгляду спору по суті призначити на 06.05.2021р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнається обов`язковою; викликати повноважних представників Учасників справи в судове засідання.

В судовому засіданні 06.05.2021р. судом оголошено перерву до 12:40год. 20.05.2021р., про що представники Учасників справи повідомлялись в судовому засіданні під розписку.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.05.2021р. у даній справі суд ухвалив позов задоволити частково; стягнути з Приватного підприємства АВТОЕНТЕРПРАЙЗ (61054, Харківська область, м.Харків, вул.Академіка Павлова, буд.271А, офіс.2; ідентифікаційний код: 40119580) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ІОНІТІ (01133, м.Київ, вул.Євгенія Коновальця, буд.36Д, офіс 6; ідентифікаційний код: 42153109) 12750грн. штрафу та 2102грн. судового збору; в решті позову відмовити; наказ видати після набрання рішенням законної сили; призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл понесених Відповідачем судових витрат у справі на 27.05.2021р. о 11:45год.; встановити Приватному підприємству АВТОЕНТЕРПРАЙЗ п`ятиденний строк з моменту ухвалення рішення на подання суду та Позивачу доказів в обґрунтування розміру понесених судових витрат.

Представник Відповідача повідомлений про дату, час та місце розгляду заяви Відповідача про розподіл судових витрат в судовому засіданні 20.05.2021р. під розписку.

Відповідно до ч.3 ст.222 ГПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. В порядку ст.205 ГПК України клопотання про роз`яснення прав та обов`язків до суду не надходили. Заяв про відвід головуючого судді чи секретаря судового засідання не надходило та не заявлялось.

Представник Позивача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

Представник Відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.05.2021р. у даній справі судом встановлено, що у поданій 15.01.2021р. за вх. №43/21 Заяві Відповідач, серед іншого, просить суд вирішити питання щодо розподілу судових витрат після ухвалення рішення по суті у даній справі, встановивши додатковий строк для подання доказів понесених витрат.

Відповідно до п.12 ч.3 ст.2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно зі статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Відповідно до ст.ст.73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст.79 ГПК України).

17.10.2019р. набув чинності Закон України №132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Мова йде про достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

Усталеною є практика ЄСПЛ, в якій суд посилається на balance of probabilities (баланс ймовірностей) для оцінки обставин справи. Наприклад, у рішенні BENDERSKIY v. Ukraine 15.11.2007 суд застосовує баланс ймовірностей. У рішенні J.K. AND OTHERS v. Sweden 23.08.2016 суд вказує, що цей стандарт притаманний саме цивільним справам.

У постанові Верховного Суду України від 14.06.2017 у справі №923/2075/15 відхилено висновки апеляційного суду про відмову в позові про стягнення упущеної вигоди лише з тих підстав, що її розмір не може бути встановлений з розумним степенем достовірності, оскільки апеляційний суд не дослідив інших доказів, які надані позивачем, чим фактично позбавив останнього можливості відновити його порушене право, за захистом якого подано позов. Аналогічний підхід продемонстрував і Касаційний цивільний суд в складі Верховного Суду у своїй постанові від 06.11.2019 у справі №127/27155/16-ц (провадження №61-30580св18).

Отже, під розумним ступенем достовірності слід розуміти те, що факт є доведеним, якщо після оцінки доказів вбачається, що факт скоріше відбувся, аніж не мав місце.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції при розгляді даної справи застосовує вищезазначений стандарт доказування.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини 3 статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Приписами ч.1 ст.124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Частиною третьою вказаної статті встановлено, що попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч.3 ст.126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.126 ГПК України).

У відповідності до ст.26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст.1 вищевказаного Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.п.6, 9 ст.1 Закону).

Згідно ст.19 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно п.28 Правил адвокатської етики (затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017р.) необхідно дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно правової позиції, викладеної, зокрема в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.06.2018р. у справі №904/8308/17 та від 01.08.2019р. у справі №915/237/18, розмір судових витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат, а суд повинен оцінити рівень адвокатських витрат, що були присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично і чи була їх сума обґрунтованою та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною чи її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.11.2018р. у справі №910/23210/17.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява №19336/04).

При цьому суд зазначає і аналогічну правову позицію викладено, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі №826/1216/16, що на підтвердження факту понесення судових витрат та їх розміру суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат.

Також судом враховано позицію Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладену в постановах від 03.10.2019р. у справі №922/445/19 та від 18.12.2019р. у справі №910/13731/18, відповідно до якої, за змістом п.1 ч.2 ст.126, ч.8 ст.129 ГПК України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.12.2019р. у справі №922/902/19, від 12.12.2019р. у справі №922/1897/18 та від 20.12.2019р. у справі №903/125/19.

При цьому суд зазначає, що згідно ч.5 ст.126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічну правову позицію викладено зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15-ц та у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі №922/445/19.

Згідно ч. 4 ст. 127 ГПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Як вказує Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст.129 ГПК України.

Зокрема відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція підтримана та застосована у постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 07.11.2019р. у справі №905/1795/18.

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, відшкодування судових витрат здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 01.07.2020р. у справі №920/1018/19 та ухвалах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 29.10.2020р. у справі №915/1734/18, від 22.10.2020р. у справі №916/728/16.

Відповідач у поданому 20.10.2020р. за вх. №30308/20 Відзиві на позовну заяву надав попередній (орієнтовний0 розрахунок судових витрат, які Відповідач поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом справи, у якому зазначає, що сума судових витрат Відповідача складає 20500грн., з яких 5500грн. вартість проведення комп`ютерно-технічної експертизи (дослідження) та 15000грн. вартість послуг професійної правничої допомоги, детальний опис якої буде надано Відповідачем в наступне судове засідання.

В підтвердження факту понесення судових витрат на оплату проведення комп`ютерно-технічної експертизи Відповідачем долучено до відзиву на позовну заяву копію Платіжного доручення від 15.10.2020р. №520 про сплату на користь ТОВ «ЕДСУ» (ідентифікаційний код: 39896386) 5500грн. призначення платежу: «За комп`ютерно-технічну експертизу зг. рах. 133/10 від 13.10.2020 Без ПДВ.».

Також, до поданого 16.11.2020р. за вх. №32831/20 Заперечення на відповідь на відзив Відповідачем долучено Звіт від 12.11.2020р., який складено на підставі Договору про надання юридичних (адвокатських) послуг б/н від 07.09.2020р., укладеного між адвокатом Мазепою Дмитром Геннадійовичем та Приватним підприємством «АВТОЕНТЕРПРАЙЗ» про те, що відповідно до умов Договору від 07.09.2020р. б/н та тарифів, затверджених рішенням Ради адвокатів Харківської області від 21.03.2018р. №17 витрати на професійну правничу допомогу загалом складають 15000грн., зокрема:

1. Складання відзиву на позовну заяву по справі №914/2328/20 3000грн.;

2. Участь в судовому розгляді першої інстанції 4000грн.;

3. Фіксування змісту оголошень з веб-сторінки компанії «ІОНІТІ» у соціальній мережі Фейсбук на сервісі архіву інтернету ІНФОРМАЦІЯ_1 - 1000грн.;

4. Замовлення та проведення експертизи з метою фіксування змісту веб-сторінки 4200грн.;

5. Підготовка та направлення заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву 2800грн.

Вказаний звіт підписано адвокатом Мазепою Дмитром Геннадійовичем, директором ПП «АВТОЕНТЕРПРАЙЗ» Ніконовим Д.А. та завірено відтиском печатки юридичної особи - Відповідача.

В підтвердження факту понесення судових витрат на оплату проведення експертизи з метою фіксування змісту веб-сторінки Відповідачем долучено копію дублікату Квитанції від 19.10.2020р. №0.0..1 про сплату на користь Центру компетенції адресного простору мережі інтернет (ідентифікаційний код: 42986626) 4200грн. призначення платежу: «експертний висновок зг.рах №1-1898 від 19.10.2020р.».

У поданій 06.05.2021р. за вх. №10560/21 Заяві Відповідачем долучено копію Акту від 05.05.2021р. №5/05 приймання-передачі наданих юридичних (адвокатських) послуг відповідно до договору про надання юридичних (адвокатських) послуг від 07.09.2020р., яким згідно з укладеним Договором, за фактом відмови у задоволенні позову ТОВ «ІОНІТІ» до ПП «АВТОЕНТЕРПРАЙЗ», тобто повноцінного забезпечення збереження інтересів Клієнта у вказаному судовому проваджені, у передбачений законом та Договором спосіб, у тому числі шляхом подачі відзиву на позовну заяву та інших супутніх заяв, клопотань тощо, заявлення до компенсації витрачених Клієнтом коштів у зв`язку з позовом, стягнення матеріальної шкоди, спричинених збитків інших похідних та пов`язаних питань, відповідно до умов Договору, Адвокат надав, а Клієнт прийняв юридичні послуги в обсязі та на умовах, передбачених згаданим Договором.

Пунктом 2 Акту визначено зміст виконаних робіт:

1. Складання відзиву на позовну заяву по справі №914/2328/20 3000грн.;

2. Участь в судовому розгляді першої інстанції 12000грн.;

3. Фіксування змісту оголошень з веб-сторінки компанії «ІОНІТІ» у соціальній мережі Фейсбук на сервісі архіву інтернету ІНФОРМАЦІЯ_1 - 1000грн.;

4. Замовлення та проведення експертизи з метою фіксування змісту веб-сторінки 4200грн.;

5. Підготовка та направлення заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву 2800грн.

6. У зв`язку з прийнятим судовим рішенням про відмову від задоволення позовних вимог відповідно до п.4.2. Договору, додатковий гонорар 5000грн.

Відповідно до п.3 Акту від 05.05.2021р. №5/05 договірна ціна за послуги склала 28000грн. Вказаний Акт підписано адвокатом Мазепою Дмитром Геннадійовичем, директором ПП «АВТОЕНТЕРПРАЙЗ» Ніконовим Д.А. та завірено відтиском печатки юридичної особи - Відповідача.

В підтвердження факту понесення судових витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги Відповідачем долучено копію Платіжного доручення від 05.05.2021р. №5124 про сплату на користь адвоката Мазепи Д.Г. (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) 28000грн. призначення платежу: «За надання адвокатських послуг по справі №914/2328/20 згідно акту 5/05 від 05.05.2021р. Без ПДВ».

ОСОБА_1 є адвокатом та представником Відповідача, що підтверджується ордером від 15.10.2020р. серії АХ №1025951 та Свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю від 26.10.2011р. №1096.

Позивач у поданому 24.12.2020р. за вх. №36545/20 Клопотанні про зменшення розміру судових витрат Відповідача з підстав недотримання Відповідачем приписів ч.4 ст.126 ГПК України та ч.5 ст.127 ГПК України, що, на думку Позивача, з урахуванням приписів ч.8 ст.129 ГПК України, має наслідком відмову Відповідачу в розподілі понесених ним судових витрат з огляду на те, що Відповідачем не розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). В той же час, Позивач звертає увагу на те, що Відповідачем не подано укладеного між адвокатом Мазепою Дмитром Геннадійовичем та Приватним підприємством «АВТОЕНТЕРПРАЙЗ» Договору від 07.09.2020р. б/н про надання юридичних (адвокатських) послуг.

Таким чином, в матеріалах справи відсутній документ, який підтверджується порядок обчислення гонорару (фіксований розмір чи погодинна оплата), а також порядок його сплати.

Позивач також зазначає, що сума судових витрат Відповідача значно завищена і не підтверджена документально, а перелік послуг згідно звіту не відповідає дійсності, оскільки подані Відповідачем документи не містять посилання на номер справи для визначення релевантності здійснених адвокатом витрат саме для розгляду даної справи.

Так, згідно доводів Позивача, Відповідач, окрім умов договору, посилається на затверджені рішенням Ради адвокатів Харківської області від 21.03.2018р. №17 тарифи в той час, як вказані тарифи насправді мають назву «Рекомендації щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару» та носять рекомендаційний характер, а відтак, не є обов`язковими для сторін та суду.

В доповнення до викладеного Позивач зазначає, що у поданому Відповідачем звіті не зазначено скільки часу витратив адвокат на надання правової допомоги по кожному із пунктів.

Окрім того, Позивач вказує на безпідставність заявлення в звіті витрат, пов`язаних із замовленням та проведенням експертизи з метою фіксування змісту веб-сторінок у розмірі 4200грн., оскільки такі не належать до витрат на професійну правничу допомогу, а їх розмір необґрунтований.

Щодо повідомлень, котрі містяться на сторінці у соціальній мережі Facebook, фіксування змісту яких вирішив провести Відповідач за допомогою комп`ютерно-технічної експертизи Позивач зазначає, що зі змісту повідомлень очевидно вбачається, що мова йде про «відключення в мережі «AUTOENTERPRISE». За своєю суттю це є зовсім іншою обставиною, ніж ті, що вказують на порушення Відповідачем умов Договору. Відключення в мережі AUTOENTERPRISE передбачає припинення білінгового обліку зарядних пристроїв: тобто відключення від системи обліку електроенергії, яка споживається кожним зарядним пристроєм, а також грошових коштів, належних до сплати за надання послуг із заряджання електромобілів. Натомість у Договорі мова йде про відключення зарядних пристроїв від електричної мережі або припинення їх електричного живлення. З підстав наведеного Позивач підсумовує про те, що наведені повідомлення не вказують на відключення зарядних пристроїв Позивача від електричної мережі та/або заміну обладнання (частин обладнання) Позивача, у зв`язку з чим не є належним доказом у цій справі. При цьому у будь-якому разі повідомлення 04 - 06 травня 2020 року не входять до спірного періоду, у зв`язку з чим не можуть бути підтвердженням причин відключення обладнання 02.08.2020р.

При цьому, Позивач повідомляє, що мав та не має на меті жодним чином змінювати чи видаляти дані повідомлення на сторінці у соціальній мережі Facebook.

Таким чином, враховуючи те, що дослідженні обставини, які є предметом висновку експерта №576/10/2020 від 19.10.2020, не входять до предмета доказування у цій справі, їх встановлення не потребує спеціальних знань, вони не спростовувались та не заперечувались Позивачем, а тому витрати на проведення комп`ютерно-технічної експертизи у розмірі 5500грн. на думку Позивача не відносяться до судових витрат та не підлягають розподілу. Також Позивач вважає, що розмір витрат на оплату робіт залученого експерта у розмірі 5500грн. не є співмірний із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, а тому є завищеним.

Окремо Позивач звертає увагу на те, що між Сторонами існує чисельна кількість судових спорів, і по кожній судовій справі Відповідач додає один і той же Висновок №576/10/2020 комп`ютерно-технічної експертизи інформації, оприлюдненої у глобальній комп`ютерній мережі Інтернет від 19.10.2020р., та відповідно у кожній такій справі заявляє судові витрати на проведення такої експертизи, долучаючи одне і те саме платіжне доручення від 15.10.2020р. №520. Зазначене створює ризик множинної компенсації один і тих самих витрат Відповідача, що суперечить положенням цивільного процесуального кодексу України та концепції відшкодування судових витрат.

Крім цього, Позивач вказує на те, що Відповідачем безпідставно здійснено замовлення другого експертного висновку від 20.10.2020р. №304/2020-ЕВ щодо фіксування веб-сторінок, на вирішення якої було поставлено аналогічні запитання, що і в першій експертизі. Зазначене, згідно доводів Позивача, свідчить про недоцільність здійснених Відповідачем витрат.

З підстав наведеного Позивач просить суд врахувати дане клопотання при ухваленні рішення у даній справі та відмовити Відповідачу в розподілі понесених ним судових витрат.

Як вбачається із матеріалів справи, протягом п`яти днів, після ухвалення рішення судом по 25.05.2021р. включно Приватне підприємство АВТОЕНТЕРПРАЙЗ не надало до суду доказів (договорів, рахунків тощо) в обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу.

З врахуванням наведеного щодо обґрунтування розміру понесених Відповідачем судових витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги суд зазначає, що з урахуванням неподання Відповідачем укладеного між адвокатом Мазепою Дмитром Геннадійовичем та Приватним підприємством «АВТОЕНТЕРПРАЙЗ» Договору від 07.09.2020р. б/н про надання юридичних (адвокатських) послуг суд позбавлений можливості встановити порядок обчислення гонорару представника Відповідача адвоката Мазепи Д.Г., а також порядок його сплати.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що протягом п`яти днів, після ухвалення рішення судом по 25.05.2021р. включно Приватне підприємство АВТОЕНТЕРПРАЙЗ не надало до суду і доказів замовлення Відповідачем та проведення експертних досліджень в межах справи №914/2328/20.

З врахуванням наведеного суд зазначає, що Відповідачем не доведено в порядку, передбаченому приписами ч.4 ст.127 ГПК України розміру витрат Відповідача на підготовку експертного висновку та проведення експертизи, оскільки Відповідачем станом на час проведення судового засідання не подано суду доказів в обґрунтування замовлення Відповідачем та проведення експертних досліджень в межах справи №914/2328/20.

Окрім того, з врахуванням висновків суду щодо неприйняття судом вказаних висновків в якості належних та допустимих доказів у справі в розумінні статей 76, 77 ГПК України, суд зазначає про відсутність підстав до розподілу судових витрат Відповідача на оплату підготовки складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертно-дослідна служба України» Висновку комп`ютерно-технічної експертизи інформації, оприлюдненої у глобальній комп`ютерній мережі Інтернет за заявою ПП «АВТОЕНТЕРПРАЙЗ» від 19.10.2020р. №576/10/2020, а також складеного Дочірнім підприємством «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» Експертного висновку за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 20.10.2020р. вих. №304/2020-ЕВ для подання таких до суду в межах справи №914/2328/20.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про залишення без розгляду заяви Приватного підприємства АВТОЕНТЕРПРАЙЗ про розподіл судових витрат, оскільки заявником не подано протягом встановленого законом процесуального строку належних, достатніх, допустимих, достовірних та вірогідних доказів здійснення ним таких витрат.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 01.07.2020р. у справі №920/1018/19 та ухвалах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 29.10.2020р. у справі №915/1734/18, від 09.07.2019р. у справі №927/320/18, від 22.10.2020р. у справі №916/728/16. Вказаної правової позиції дотримується також Господарський суд Одеської області в ухвалі від 29.12.2020р. у справі №916/2542/20 та Господарський суд Херсонської області в ухвалі від 21.12.2020р. у справі №923/946/20.

Враховуючи, керуючись ст.ст. 13, 14, 15, 16, 42, 46, 120, 121, 123, 124, 126, 127, 129, 234, 235 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Приватного підприємства АВТОЕНТЕРПРАЙЗ про розподіл судових витрат залишити без розгляду.

2. Ухвала набирає законної сили в порядку та строк, визначені ст.235 ГПК України.

3. Строк та порядок оскарження ухвал визначено главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - lv.arbitr.gov.ua/sud5015/.

Повний текст ухвали складено 01.06.2021р.

Головуючий суддя Т.Б. Фартушок