СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2021 р. Справа № 917/1972/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Шутенко І.А. , суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Міракова Г.А.

представники сторін:

позивач не з`явився;

відповідач не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача (вх. №1005П/1) на рішення Господарського суду Полтавської області від 03 березня 2021 року (повний текст рішення складено 03.03.21 року, суддя Пушко І.І.) у справі №917/1972/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Амбар Експорт БКВ», м. Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Елітагро 2009», м. Лубни Полтавської обл.

про стягнення 609720,12 грн

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ «Амбар Експорт БКВ», звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до відповідача ТОВ «Елітагро 2009», в якому просить суд стягнути з відповідача 609720,12 грн за договором поставки товару №ЗА/257/09/20 від 10.09.2020, з яких 414000,00 грн - штраф та 195720,12 грн - пеня.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 03 березня 2021 року (повний текст рішення складено 03.03.21 року, суддя Пушко І.І.) у справі №917/1972/20 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Елітагро 2009» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Амбар Експорт БКВ 414000,00 грн. штраф, 175020,12 грн - пеня; 8835,30 грн витрат по сплаті судового збору. В іншій частині вимог в задоволенні позову відмовлено.

Відповідач з рішенням суду не погодився з підстав не з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи невідповідності висновків суду обставинам справи, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення, прийняти нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача 12 000 грн - штрафу, 7480 грн - пені, 8 835,30 грн - судового збору.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник вказує на те, що вартість товару була визначена у сумі 1380000,00 грн, у т.ч. ПДВ. Позивачем 10.09.2020 попередньо сплачено 80% вартості товару у сумі 1104000,00 грн. Відповідачем відправлено позивачу кількості товару на попередньо оплачену ним суму. Тобто, не виконано зобов`язання по поставці позивачу товару на суму 34000,00 грн. Саме з вказаної суми, на думку апелянта, необхідно розраховувати штраф та пеню, які повинні складати відповідно - 12000,00 грн та 7480,00 грн.

Також, апелянт вказує на те, що господарським судом порушено його право на участь у судовому засіданні, оскільки на його адресу судом не направлено ухвали про призначення справи до розгляду, копії позовної заяви для надання відзиву та не задоволено його клопотання про перенесення судового засідання.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення Господарського суду Полтавської області від 03.03.2021 у справі №917/1972/20; позивачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу; призначено справу до розгляду на 24.05.2021 о 12:30; запропоновано учасникам справи визначитися із своєю явкою у судове засідання та повідомлено сторони, що неявка представників учасників справи належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, а також відсутність відповідного клопотання, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу справи від 24.05.2021 у зв`язку з відпусткою судді Россолова В.В., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Шутенко І.В., суддя Хачатрян В.С.

Учасники справи своїм правом на участь у засіданні суду не скористались, у судове засідання, не з`явились, про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав, 18.05.2021 направив на електронну адресу суд клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, посилаючись на неможливість прибуття у судове засідання його представника, який прийматиме участь в іншому судовому засіданні.

Розглянувши надане стороною клопотання про відкладення розгляду справи, суд не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на наступне.

У силу приписів ГПК України відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Крім того, колегією суддів надавався час учасникам судового провадження для надання усіх необхідних на їх думку документів та пояснень у справі. Сторонами не подано нових доказів чи доводів, які б потребували розгляду їх безпосередньо в судовому засіданні.

Колегія суддів також враховує, що бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, висловлені нею в письмових поясненнях, не зумовлюють необхідність перенесення розгляду справи в силу положень чинного ГПК України.

Отже, враховуючи принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк, а також відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, судова колегія дійшла висновку про можливість закінчення розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в статтях 2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Колегія суддів, з огляду на передбачений ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги, враховуючи те, що явка представників не була визнана обов`язковою і їх неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, враховуючи принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за відсутністю учасників справи, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, між ТОВ "Амбар Експорт БКВ", (Покупець) та ТОВ Елітагро 2009 (Продавець) укладений договір поставки № ЗА/257/09/20 від 10.09.2020.

Відповідно до п. 1.1 Договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити сільськогосподарську продукцію, номенклатура, кількість, якість та ціна якої, визначені у пунктах 1.2-1.5 Договору.

Згідно з п.п. 1.2, 1.3, 1.5, 1.6 Договору, номенклатура Товару - пшениця м`яка не насіннєва врожаю 2020 року, кількість - 200 тонн +- 5%, ціна за одиницю Товару (тонн) на базисі поставки 6900,00 грн., вартість Товару 1380000,00 грн.

За умовами п. 2.1 Договору, Продавець забезпечує передачу Товару на базисі поставки: СРТ (Інкотермс 2010) морський порт Миколаєва за вибором Покупця у період з 10.09.2020 по 10.10.2020. Кількість Товару визначається в місці його розвантаження. Базис поставки розуміється сторонами згідно з правилами Інкотермс у редакції 2010 року, але умови Договору мають пріоритет над правилами Інкотермс.

Пунктом 2.3 Договору поставка Товару оформлюється видатковою накладною.

Згідно з п.п. 4.1, 4.2 Договору, оплата за Договором здійснюється в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Продавця. Оплата за Договором здійснюється Покупцем шляхом попередньої оплати у розмірі 80% до початку відвантаження Товару. Решту 20% Товару Покупець оплачує протягом 2-х банківських днів після відвантаження Товару в повному об`ємі виходячи із його остаточної кількості та виконання Продавцем п. 3.4 Договору.

У п. 5.5 Договору сторони узгодили, що за прострочення поставки товару Продавець сплачує на користь Покупця пеню у розмірі 0,5 відсотків від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару за кожен день такого прострочення. Окрім цього, у випадку невиконання Продавцем п. 2.1 Договору він сплачує на користь Покупця штраф у розмірі 30% від вартості Товару, зазначеного в п. 1.6 Договору.

Як свідчить наявна в матеріалах справи банківська виписка, 10.09.2020 позивач, на виконання умов Договору, перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 1104000,00 грн (а.с. 21-22).

Відповідач поставив позивачу Товар в кількості 158,06 тон на загальну суму 1090614,00 грн, що підтверджується наданими до позовної заяви видатковими накладними: № 49 від 01.11.2020 на суму 176226,00 грн в кількості 25,54 тон, № 50 від 04.11.2020 на суму 493074,00 грн в кількості 71,46 тон; № 52 від 08.11.2020 на суму 254472,00 грн в кількості 36,88 тон; № 55 від 09.11.2020 на суму 166842,00 грн в кількості 24,18 тон.

Поставка товару також підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними (а.с. 15, 17-20, 24-25, 27-28).

Як вказує позивач у позовній заяві, відповідачем порушено зобов`язання щодо поставки товару і відповідно до п. 5.5 Договору він повинен сплатити стягнення 414000,00 грн штрафу та 195720,12 грн пені.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та переглядаючи справу в межах, встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає таке.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Вказані норми чинного законодавства передбачають, що господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Як зазначалось вище, відповідно до умов Договору позивач перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 1 104000,00 грн., що підтверджується випискою банку (а.с. 21-22).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач передав позивачу Товар в кількості 158,06 тон на загальну суму 1090614 грн, за видатковими накладними № 49 від 01.11.2020 на суму 176226,00 грн в кількості 25,54 тон, № 50 від 04.11.2020 на суму 493074,00 грн в кількості 71,46 тон, № 52 від 08.11.2020 на суму 254472,00 грн в кількості 36,88 тон, № 55 від 09.11.2020 на суму 166842,00 грн в кількості 24,18 тон (а.с. 14, 16, 23, 26).

Умовами п. 2.1 Договору визначено, що Продавець забезпечує передачу Товару на базисі поставки: СРТ (Інкотермс 2010) морський порт Миколаєва за вибором Покупця у період з 10.09.2020 по 10.10.2020. Таким чином, матеріалами справи підтверджено поставку відповідачем Товару за межами терміну, встановленого п. 2.1 Договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною 1 ст. 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина 1 ст. 173 ГК України містить визначення господарського зобов`язання, яким визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Тобто, в розумінні статей 173 та 230 ГК України пеня є різновидом господарської санкції за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, суть якого може полягати як в зобов`язанні сплатити гроші (грошове зобов`язання), так і в зобов`язанні виконати роботу, передати майно, надати послугу (негрошове зобов`язання).

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Отже, застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу, передбачених частиною четвертою статті 231 ГК України, є можливим, оскільки суб`єкти господарських відносин наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення при укладанні договору санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань і пеня застосовується за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18.

Як вбачається з п. 5.5 Договору, за прострочення поставки Товару Продавець сплачує на користь Покупця пеню у розмірі 0,5 відсотків від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару за кожен день такого прострочення. Окрім цього, у випадку невиконання Продавцем п. 2.1 Договору він сплачує на користь Покупця штраф у розмірі 30% від вартості Товару, зазначеного в п. 1.6 Договору.

Враховуючи, що гранична дата поставки відповідно до умов укладеного договору була визначена сторонами 10.10.2020, а відповідачем поставлено товар з 01.11.2020 по 09.11.2020, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у відповідності до п.5.5.Договору з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф у розмірі 414000,00 грн.

Що стосується розміру, заявленої до стягнення суми пені, колегія суддів зазначає таке.

З наданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що позивач заявив до стягнення 195720,12 грн пені в розмірі 0,5 відсотків від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару за кожен день такого прострочення, з яких:

- 151800,00 грн пені за прострочення поставки Товару на суму 1380000,00 грн, період нарахування пені з 11.10.2020 по 01.11.2020 (22 дні);

- 12037,74 грн пені за прострочення поставки Товару на суму 1203774,00 грн, період нарахування пені з 02.11.2020 по 03.11.2020 (2 дні);

- 3556,50 грн пені за прострочення поставки Товару на суму 710700,00 грн, період нарахування пені з 05.11.2020 по 07.11.2020 (3 дні);

- 2281,14 грн пені за прострочення поставки Товару на суму 456228,00 грн, період нарахування пені 09.11.2020 (1 день);

- 26044,74 грн пені за прострочення поставки Товару на суму 289386,00 грн, період нарахування пені з 10.11.2020 по 27.11.2020.

Проте, позивачем неправильно встановлений початок перебігу прострочення поставки за договором, зокрема не враховані вимоги ч. 5 ст. 254 ЦК України, за якої якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до правової позиції, наведеної у постанові Верховного Суду від 10.07.2018 у справі №927/1091/17, пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення виконання зобов`язання, а день фактичного виконання договору (наприклад, поставка товару) не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені.

Відповідно до п. 2.1 Договору Продавець забезпечує передачу Товару у період з 10.09.2020 по 10.10.2020, тобто останнім днем виконання зобов`язання за Договором є 10.10.2020 (субота).

З урахуванням ч. 5 ст. 254 ЦК України останнім днем виконання зобов`язання з поставки є 12.10.2020 (понеділок), відповідно прострочення виконання зобов`язання з поставки Товару з боку відповідача мало місце з 13.10.2020. Також позивач врахував в період прострочення зобов`язання день його часткового виконання (поставки) 01.11.2020. Зазначене призвело до завищення розміру пені, заявленої до стягнення.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про правомірність заявлених вимог в частині стягнення пені в сумі 131100,00 грн за прострочення поставки Товару на суму 1380000,00 грн за період з 13.10.2020 по 31.10.2020 (19 днів), нарахування пені в іншій частині не перевищують розмір та періоди існування прострочення з поставки, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню у розмірі 175 020,12 грн., а в іншій частині вимоги про стягнення пені відхилено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі заявник стверджує, що відповідачем не виконано зобов`язання по поставці позивачу товару на суму 34000,00 грн і саме з вказаної суми, необхідно розраховувати штраф та пеню, які повинні складати відповідно - 12000,00 грн та 7480,00 грн.

Колегія суддів не погоджується з такою позицією заявника, оскільки п. 5.5 укладеного Договору передбачена можливість нарахування штрафу та пені від вартості як непоставленого, так і несвоєчасно поставленого товару.

Щодо посилання відповідача у апеляційній скарзі на порушення господарським судом норм процесуального права щодо ненаправлення на його адресу судом ухвали про призначення справи до розгляду, копії позовної заяви для надання відзиву та не задоволення його клопотання про перенесення судового засідання, колегія суддів зазначає таке.

Як свідчать матеріали справи, ухвалою від 23.12.2020 Господарський суд Полтавської області прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання в справі на 21.01.2021 об 11-00 год. Цією ж ухвалою суд встановив процесуальні строки: відповідачу для подання відзиву на позов - до 15 днів з дня отримання ухвали та для подання заперечень до 5 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 3 дні з моменту отримання відзиву.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Господарським процесуальним кодексом України не передбачено направлення судом на адресу відповідача копії позовної заяви та доданих до неї документів. В матеріалах справи наявний доданий позивачем до позовної заяви опис вкладення у цінний лист, який свідчить про те, що позивачем 03.12.2020 направлено на адресу відповідача позовну заяву та додані до неї документи.

Матеріалами справи підтверджено, що зазначена ухвала суду направлялась відповідачу за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 34) та повернулась до суду із відміткою поштового працівника адресат відсутній за вказаною адресою (а.с. 37-40) і відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України, зазначена ухвала вважається врученою.

Від позивача 13.01.2021 надійшла заява про участь у підготовчому засіданні, яке призначене на 21.01.2021 об 11-00 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (а.с. 42-43). Ухвалою від 14.01.2021 суд відмовив позивачу в задоволенні заявленого клопотання (а.с. 46-47).

В судове засідання 21.01.2021 представники сторін не з`явились. Ухвалою від 21.01.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 18.02.2021 о 10-00 год. (а.с. 50-51). Зазначена ухвала отримана відповідачем 26.01.2021, про що свідчить відмітка на поштовому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 53).

Також, з матеріалів справи вбачається, що 12.02.2021 відповідач засобами поштового зв`язку направив до суду відзив на позов від 12.02.2021 (вх. № 1742 від 15.02.2021, а.с. 63-65).

Відповідно до ст. 113 ГПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Частиною 8 ст. 165 ГПК визначено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Пунктом 5 ухвали від 23.12.2020 суд встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов - 15 днів з дня вручення цієї ухвали. Датою довідки Укрпошти про повернення ухвали від 23.12.2020 є 02.01.2021 (а.с. 38), відповідно останнім днем для подання відзиву є 18.01.2021.

За ст. 118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки відповідач подав відзив із пропуском строку для його подання без клопотання про його поновлення, суд першої інстанції правомірно залишив відзив Товариства з обмеженою відповідальністю Елітагро 2009 без розгляду.

До господарського суду 02.03.2021 від позивача надійшла заява про проведення засідання без участі його уповноваженого представника, яка задоволена судом.

Від відповідача надійшло клопотання про перенесення судового засідання в зв`язку з неможливістю явки представника через введений карантин КОВІД19. Відповідач повідомив про отримання ним від позивача листа-пропозиції про врегулювання спору між сторонами шляхом укладення мирової угоди, що, на думку відповідача, також є підставою для відкладення засідання від 03.03.2021.

Позивач проти відкладення судового засідання заперечував та просив суд розглянути справу за наявними у справі матеріалами (заява від 03.03.2021) та повідомив суд, що перемовини з відповідачем ведуться про врегулювання заборгованості, яка виникла за іншими договорами.

При вирішення заявленого відповідачем клопотання про відкладення слухання справи судом першої інстанції було враховано, що згідно з п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

З огляду на те, що представник відповідача не прибув в судове засідання на виклик суду вдруге, суд відмовив в задоволенні його заяви про відкладення судового засідання.

Згідно положень ст. 129 Конституції України, ст. 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи/заяви має формувати суд, який розглядає справу/заяву. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, розгляду заяви, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що господарським судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права і з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу, розглянуто справу за відсутності представників сторін за наявними матеріалами.

Відповідно до статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів встановила, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення, у зв`язку з чим підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 233, 240, 269, п.1, ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ТОВ «Елітагро 2009» на рішення Господарського суду Полтавської області від 03 березня 2021 року у справі №917/1972/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 03 березня 2021 року у справі №917/1972/20 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 27.05.2021.

Головуючий суддя О.В. Ільїн

Суддя І.А. Шутенко

Суддя В.С. Хачатрян