ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

27 травня 2021 року Справа № 915/824/18

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Давченко Т.М.

за участі секретаря Кнауб А.А.

та представників сторін:

від заявника (боржника) ? Гаврилка О.В.

від стягувача ? Істоміної К.В.;

від третьої особи представник не з?явився;

розглянувши заяву Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс"

про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу суду від 16.10.2019

у справі № 915/824/18

за позовом фізичної особи-підприємця Салошина Олексія Володимировича,

АДРЕСА_1 ;

до Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс",

вул. Андрєєва-Палагнюка, 17, м. Миколаїв, 54020;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління комунального майна Миколаївської міської ради,

вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001;

про усунення перешкод у користуванні орендованим майном

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 17.05.2019 задоволено позов підприємця Салошина та вирішено, зокрема: "3. Зобов`язати Комунальне підприємство Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс", вул. Андрєєва-Палагнюка, 17, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 03328468, усунути перешкоди у користуванні фізичною особою-підприємцем Салошиним Олексієм Володимировичем, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , майном, орендованим відповідно до договору оренди індивідуально визначеного майна від 01.08.2016 № 115, - воротами, кіоском металевим (інвентарний номер 296) та асфальтовим замощенням площею 226 кв.м. (інвентарний номер 238), яке розміщене за адресою: АДРЕСА_2 , на території енергогосподарства ТП-2, шляхом надання вільного доступу до указаного майна: зняти замки з орендованих воріт".

Рішення в указаній частині залишене без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.08.2019 і на його виконання 16.10.2019 видано відповідний наказ, який стягувачем пред?явлено до виконання, і постановою головного державного виконавця Інгульського відділу ДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чмих Л.В. від 10.12.2020 відкрито відповідне виконавче провадження № 63873578.

Комунальне підприємство Миколаївської міської ради (КП ММР) "Миколаївелектротранс" звернулося в Господарський суд Миколаївськоїобласті з заявою від 22.04.2021 № 567/45, зареєстрованою в суді 22.04.2021 за вх. № 6130/12, в якій просить суд визнати у порядку ст. 328 ГПК України таким, що не підлягає викнанню, наказ Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2019 про зобов`язання КП ММР "Миколаївелектротранс" усунути перешкоди у користуванні фізичною особою-підприємцем Салошиним Олексієм Володимировичем майном, орендованим відповідно до договору оренди індивідуально визначеного майна від 01.08.2016 № 115, - воротами, кіоском металевим (інвентарний номер 296) та асфальтовим замощенням площею 226 кв.м. (інвентарний номер 238), яке розміщене за адресою: АДРЕСА_2 , на території енергогосподарства ТП-2, шляхом надання вільного доступу до указаного майна: зняти замки з орендованих воріт.

Заяву мотивовано тим, що обов?язок КП ММР "Миколаївелектротранс" щодо усунення перешкод у користуванні підприємцем Салошиним майном, орендованим відповідно до договору оренди індивідуально визначеного майна від 01.08.2016 № 115, припинився з 01.01.2021 у зв?язку з закінченням строку дії указаного договору оренди; на даний час підстави для надання підприємцю Салошину вільного доступу до указаного вище майна відсутні, оскільки майно більше не є орендованим.

Ухвалою від 23.04.2021 призначено розгляд заяви на 28.04.2021.

Ухвалою від 28.04.2021, занесеною до протоколу судового засідання, відкладено розгляд заяви на 12.05.2021, проте в указану дату засідання не відбулося у зв?язку з перебуванням головуючого судді у відпустці, про що сторін повідомлено телефонограмою.

Ухвалою від 17.05.2021 призначено розгляд заяви на 27.05.2021.

Від третьої особи, належним чином повідомленої про час та місце розгяду заяви, представник у засідання не з?явився.

Вислухавши представника заявника (боржника), який наполягав на задоволенні заяви з викладених у ній підстав, та представника стягувача, яка вважала заяву не підлягаючою задоволенню, з посиланням, зокрема, на те, що договір оренди від 01.08.2016 № 115 на даний час не припинив свою дію; дослідивши матеріали справи щодо заяви КП ММР "Миколаївелектротранс", суд приходить до такого.

У відповідності до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Аналогічні за змістом приписи містяться в ст. 18 ГПК України та ст. 326 ЦК України, в якій, крім того, зазначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Європейський суд з прав людини при розгляді заяв №56849/00 (рішення від 29.06.2004 у справі "Горнсбі проти Греції") та № 71186/01 (рішення від 07.06.2005 у справі "Фуклев проти України") наголосив, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя; виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати; держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Господарським процесуальним законодавством передбачено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню або відстрочити чи розстрочити або змінити спосіб чи порядок його виконання в порядку, встановленому статтями 328, 331 цього Кодексу (ст. 160 ГПК України).

Суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. Ухвала суду за результатами розгляду заяви може бути оскаржена у порядку, встановленому цим Кодексом (ч.ч. 1-3, 5 ст. 328 ГПК України).

Спір у даній справі виник з підстав створення КП ММР "Миколаївелектротранс" перешкод у користуванні підприємцем Салошиним майном, орендованим відповідно до договору оренди індивідуально визначеного майна від 01.08.2016 № 115 (далі ? договір оренди), - воротами, кіоском металевим (інвентарний номер 296) та асфальтовим замощенням площею 226 кв.м. (інвентарний номер 238), яке розміщене за адресою: АДРЕСА_2 , на території енергогосподарства ТП-2, шляхом недопуску представниками відповідача представників підприємця Салошина О.В. до орендованого останнім майна за допоогою навішення замків на орендовані ворота з 31.05.2018.

Рішенням суду від 17.05.2019 в даній справі, залишеним у цій частині без змін судом апеляційної інстанції, зобов?язано КП ММР "Миколаївелектротранс" усунути перешкоди у користуванні фізичною підприємцем Салошиним указаним вище орендованим майном шляхом надання до нього вільного доступу, а саме, зняти замки з орендованих воріт.

На даний час наказ суду від 16.10.2019, виданий на виконання рішення від 17.05.2019, перебуває на виконанні в Інгульському відділі ДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (ВП № 63873578).

КП ММР "Миколаївелектротранс" стверджує, що наказ від 16.10.2019 підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню у зв?язку з припиненням обов?язку КП ММР "Миколаївелектротранс" усувати перешкоди у користуванні підприємцем Салошиним, майном, орендованим відповідно до договору оренди ? оскільки договір оренди вважається припиненим за спливом строку його дії. За такого, на думку боржника, виконання цього наказу є неможливим, так як правові підстави для надання підприємцю Салошину доступу до раніше орендованого майна відсутні.

Судом в рішенні від 17.05.2019 в даній справі встановлено, що між підприємцем Салошиним (орендарем) та КП ММР "Миколаївелектротранс" (орендодавцем) укладено договір від 01.08.2016 № 115 оренди індивідуально визначеного майна, з урахуванням укладеної в подальшому додаткової угоди від 01.02.2018 до цього договору, згідно умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування окреме індивідуально визначене майно: ворота, кіоск металевий (інвентарний номер 296), асфальтове замощення площею 226 кв.м, (інвентарний номер 238), (далі - майно), розміщене за адресою: м. Миколаїв, вул. Будівельників, 22, на території енергогосподарства ТП-2, з метою використання під автостоянку для тимчасового зберігання транспортних засобів. (п.п. 1.2-1.3 договору).

Передача майна в оренду здійснюється за актом приймання-передачі; умовою передачі майна в оренду є укладання сторонами угоди на компенсування орендарем земельного податку, яка є невід`ємною частиною договору; договір, укладений без зазначеної угоди, є нікчемним (п.п. 1.4-1.5 договору).

Орендар вступає у строкове платне користування майном у строк, вказаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі майна (п. 2.1 договору). Майно, що орендується, повинно бути передане позивачем та прийняте відповідачем протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту набрання чинності цим договором (п. 2.4 договору).

Орендодавець має право, зокрема, виступати ініціатором щодо внесення змін чи доповнень до цього договору, розірвання у випадках, передбачених чинним законодавством та цим договором, а орендар - використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов цього договору (п.п. 4.1, 5.1 договору).

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором (п. 7.3 договору).

Договір може бути розірваний достроково за згодою сторін; одностороння відмова від договору не допускається (п.п. 7.4, 7.5 договору).

Зміни або доповнення до цього договору вносяться за погодженням сторін, при письмовому попередженні ініціатором внесення змін іншої сторони, шляхом підписання додаткових угод; зміни та доповнення, що пропонується внести, розглядаються протягом 10 днів з дати їх подання до розгляду іншою стороною (п. 8.2 договору).

Сторони дійшли згоди, що строк дії договору оренди складає з 01.08.2016 по 01.07.2019 включно (в подальшому додатковою угодою від 01.02.2018 цей строк продовжено до 01.01.2021 включно); договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами; усі спірні питання вирішуються сторонами шляхом переговорів, а при недосягненні згоди - в судовому порядку за місцезнаходженням орендованого майна (п.п. 6.3, 7.1 договору, п. 7.1 договору в редакції додаткової угоди від 01.02.2018).

На виконання умов договору оренди сторонами в той же день складено акт приймання-передачі орендованого майна, підписаний представниками сторін та скріплений печатками сторін, у відповідності до якого підприємцю Салошину в користування передано окреме індивідуально визначене майно розміщене за адресою: АДРЕСА_2 , на території енергогосподарства ТП-2: ворота, кіоск металевий (інвентарний номер 296), майданчики для зберігання транспортних засобів площею 395 кв.м. з частиною асфальтового замощення орієнтовною площею 226 кв.м, (інвентарний номер 238); в акті також указано, що розмір площі асфальтового замощення встановлюється Схемою розміщення майданчиків для зберігання транспортних засобів, за умови збереження внутрішніх проїздів (роз`їздів) автотранспорту та з можливістю використання обох воріт для забезпечення норм пожежної безпеки, яка зберігається у орендодавця.

Судом в рішенні від 17.05.2019 також зазначено, що: "… ні відповідачем, ні третьою особою не подано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що укладений КП ММР "Миколаївелектротранс" з підприємцем Салошиним договір оренди розірвано в будь-який із передбачених цим договором або законодавством шляхів (з моменту укладення додаткової угоди про розірвання договору оренди або з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням); не подано відповідних і доказів припинення договору оренди в порядку, передбаченому ст. 291 ГК України. Отже, на даний час договір оренди є чинним та відповідно обов`язковим до виконання його сторонами; відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні орендованим майном шляхом блокування доступу до цього майна, а саме, навішення замків на орендовані ворота, внаслідок чого унеможливлений прохід та проїзд до орендованого кіоску та асфальтового замощення. Викладене підтверджується згаданими вище документами, поясненнями представника позивача, та не спростовано відповідачем".

Рішення від 17.05.2019 в указаній частині набрало законної сили в порядку, визначеному законодавством, а тому встановлені ним обставини не підлягають доведенню.

З урахуванням викладених обставин, висновків суду та положень договору оренди, можна дійти висновку, що договір оренди діяв до 01.01.2021 включно та міг бути продовженим на той самий термін і на тих самих умовах у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору ? в порядку п. 7.3 договору.

Така умова договору оренди кореспондується з положеннями ч. 4 ст. 284 ГК України, згідно якої строк договору оренди визначається за погодженням сторін; у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

КП ММР "Миколаївелектротранс" стверджує, що договір припинив свою дію (закінчився) 01.01.2021, з посиланням на те, що боржником заявою від 08.01.2021 № 21/45 повідомлено підприємця Салошина про те, що він не продовжує строк дії договору оренди, у зв?язку з чим договір вважається припиненим.

Матеріали заяви дійсно містять копію листа КП ММР "Миколаївелектротранс" від 01.10.2020 № 1439/45, в якому орендодавець зазначив, що оскільки підприємцем Салошиним, як орендарем, не дотримано вимоги ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у КП ММР "Миколаївелектротранс" відсутні законні підстави для розгляду питання про продовження договору оренди.

Крім того, орендодавець указав, що у зв?язку з виробничою необхідністю має нагальну потребу у використанні майна, що є об?єктом оренди за договором оренди, у власній господарській діяльності, а тому не має наміру надалі передавати указане майно в оренду.

Крім того, матеріали заяви містять подано лист КП ММР "Миколаївелектротранс" від 01.10.2020 № 1439/45, в якому підприємство з посиланням на п. 7.3 договору оренди повідомляє орендаря про те, що не продовжує строк дії договору оренди, у зв?язку з чим він вважається припиненим за спливом строку дії.

Разом із тим, заявником не подано суду доказів направлення зазначених листів на адресу підприємця Салошина; представник підприємця Салошина в засіданні 27.05.2021 зазначила, що указаних вище листів він не отримував.

Отже, направлення листів від 01.10.2020 № 1439/45 та від 01.10.2020 № 1439/45 орендарю не підтверджується матеріалами справи та заперечується підприємцем Салошиним.

За такого неможливо визнати, що КП ММР "Миколаївелектротранс" належним чином виконано умови п. 7.3 договору оренди щодо надання підприємцю Салошину заяви про припинення договору протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору.

Не подано КП ММР "Миколаївелектротранс" і доказів припинення дії договору оренди з інших підстав (розірвання за згодою сторін; розірвання з підстав, передбачених п. 3.7 договору, згідно якого несплата орендної плати в повному обсязі протягом двох місяців з дня закінчення строку платежу є підставою для дострокового розірвання договору оренди; розірвання за рішенням суду).

Викладене свідчить про відсутність підстав вважати, що договір оренди припинив свою дію.

Господарським процесуальним законодавством визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).

В даному випадку суд вважає за необхідне наголосити на тому, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

У відповідності до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20.

Суд додатково звертає увагу сторін на те, що оцінюючи доводи учасників справи під час розгляду справи, суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Беручи до уваги наведені вище обставини, положення законодавства та правові висновки, суд визнає, що заявником не доведено наявності підстав для визнання наказу Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2019 таким, що не підлягає виконанню у зв?язку з припиненням обов?язку КП ММР "Миколаївелектротранс" усунути перешкоди у користуванні підприємцем Салошиним, майном, орендованим відповідно до договору оренди.

Отже, в задоволенні заяви належить відмовити.

В судовому засіданні 27.05.2021 оголошені вступна та резолютивна частини ухвали.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 328 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс" про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу суду від 16.10.2019 у справі № 915/824/18.

Ухвалу може бути оскаржено до Південно-Західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня її постановлення.

Повний текст ухвали складено та підписано 28.05.2021.

Суддя Т.М. Давченко