ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"20" травня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/473/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Нечепуренко А.П.,

за участю представників:

від позивача: адвокат Мунтян А.А. - ордер,

від відповідача: адвокат Лобанов Р.М. - ордер,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/473

за позовом: Фізичної особи-підприємця Постол Василя Івановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача: Приватного підприємства «Білоозір`я» (вул. Малінова, № 62, с. Оріхівка, Болградський р-н, Одеська обл., 68721, )

про стягнення 505 316,41 грн.,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

Позивач, Фізична особа-підприємець Постол Василь Іванович, звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Приватного підприємства «Білоозір`я» про стягнення заборгованості за договором про надання послуг по збиранню зернових культур №21/06-5 від 21.06.2017р. та за договором про надання послуг по збиранню зернових культур № 28/08/19 від 28.08.2019р. в загальному розмірі 453 832,59, а також про стягнення з відповідача 32 721,29 інфляційних збитків та 18 762,53 суми 3% річних від простроченої суми заборгованості.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов вищевказаних договорів про надання послуг по збиранню зернових культур щодо оплати вартості наданих послуг.

Так, позивач зазначає, що 21 червня 2017 року між ФОП Постол В.І. та Приватним підприємством «Білоозір`я» було укладено договір №21/06-5 про надання послуг по збиранню зернових культур, згідно умов п. 1.1. якого предметом договору є послуги ФОП Постола В.І. з проведення сільськогосподарських робіт, а саме: збирання зернових і технічних культур врожаю 2017 року на земельних площах ПП «Білоозір`я», які виконувалися технікою позивача.

Також, позивач зазначає, що відповідно до умов договору ПП «Білоозір`я» зобов`язується після закінчення виконання всього обсягу робіт, передбачених п.2.1.1. цього договору №21/06- 5, підписати остаточний акт виконаних робіт та за наданні позивачем послуги по збиранню урожаю відповідач розраховується готівкою або шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача, зазначений в цьому Договорі, протягом одного календарного місяця з моменту підписання остаточного акта виконаних робіт.

Крім того, позивач вказує, що між відповідачем та позивачем було складено та підписано акти, зокрема: Акт №5 про виконання сільськогосподарських робіт від 30.07.2017р. на суму виконаних робіт - 183726,00 грн.; Акт№1 про виконання сільськогосподарських робіт від 30.08.2017р. на суму виконаних робіт - 12744,00 грн.; Акт № 2 від 30.09.2017р. на суму 80050,00 грн.

Позивач зазначає, що 31 травня 2018 року, між ФОП Постол В.І. та ПП «Білоозір`я» було укладено Додаткову угоду до Договору про надання послуг по збиранню зернових культур від 21.06.2017 року №21/06-5, якою, серед іншого, сторони передбачили, що обсяг та вартість послуг визначається сторонами у специфікації, що є додатком до Договору.

Між позивачем та відповідачем було підписано два Акти про виконання сільськогосподарських робіт №5 від 30.07.2018р. на суму 80050,00 грн. та №2 від 30.09.2018р. на суму 156300,00 грн.

Додатково позивач стверджує, що 28 серпня 2019 року між ФОП Постол В.І. та ПП «Білоозір`я» було укладено договір №28/08/19 про надання послуг по збиранню зернових культур, згідно умов якого предметом є послуги ФОП Постола В.І. з проведення сільськогосподарських робіт по збиранню урожаю зернових і технічних культур на землях ПП «Білоозір`я», які виконуються технікою позивача.

Відповідно до п. 2.2.6. договору ПП «Білоозір`я» зобов`язується після закінчення виконання всього обсягу робіт, передбачених пуктом 2.1.1. цього договору №28/08/19, підписати остаточний акт виконаних робіт та розрахуватись за наданні позивачем послуги протягом одного календарного місяця з моменту підписання остаточного акта виконаних робіт.

Як зауважує позивач, на виконання договору №28/08/19 від 28.08.209р. відповідачем та позивачем було складено та підписано ще Акт №6 про виконання сільськогосподарських робіт від 11.09.2019р. на суму 131400,00 грн.

Позивач звертає увагу, що 24.02.2020 року ФОП Постол В.І. було сформовано запит до ПП «Білоозір`я» згідно якого позивач просив надати йому Акт звірки за період з 01.01.2017 року по 24.02.2020 року та згідно вищезазначеного Акту звірки, сформованого від 24.02.2020 року, вбачається, що останньою виплатою ФОП Постол В.І. було 15 жовтня 2019 року.

Відтак, позивач стверджує, що ПП «Білоозір`я» починаючи з 2017 року не виплатило ФОП Постол В.І. гроші за виконану роботу, залишок на кінець даного періоду становить 453832,59 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні збитки від простроченої суми заборгованості в розмірі 3272129 грн. та 3% річних в розмірі 18762,53 грн. за період з 15.10.2019р. по 01.03.2021р.

Відповідач до суду відзив на позов не надав, своїм правом на захист не скористався.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Процесуальні питання, вирішені судом.

23.02.2021 до канцелярії Господарського суду надійшла позовна заява (вх. №493/21) ФОП Постол Василя Івановича до ПП «Білоозір`я», яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2021 була передана на розгляд судді Цісельському О.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.02.2021р. позовну заяву Фізичної особи-підприємця Постол Василя Івановича (вх. №493/21 від 23.02.2021р.) - залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

04.03.2021 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків (вх.№6132/21), із змісту якої вбачається усунення недоліків встановлених ухвалою суду від 26.02.2021р.

09 березня 2021 року ухвалою Господарського суду Одеської області прийнято позовну заяву (вх.№493/21) до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розглядати справу №916/473/21 за правилами Господарського процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті на 25 березня 2021 р. об 11:40 год.

25.03.2021 року, суд постановив протокольну ухвалу про перерву в судовому засіданні до 08.04.2021 року о 12:20 год.

05.04.2021р. від позивача до суду надійшла заява (вх. № 9260/21) щодо компенсації витрат на правничу допомогу, де позивач просить стягнути з відповідача на його користь 21100,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, яка судом прийнята до розгляду та залучена до матеріалів справи.

08.04.2021 року, у зв`язку із усним клопотанням представника відповідача, судом було проголошено протокольну ухвалу про перерву до 22.04.2021р. о 14:00 год.

22.04.2021 року, зважаючи на неявку відповідача в судове засідання, судом проголошено протокольну ухвалу про перерву до 11.05.2021р. о 12:20 год., про що відповідача було повідомлено відповідною ухвалою суду від 26.04.2021р. в порядку ст. 120 ГПК України.

07.05.2021 року на електронну адресу суду надійшло клопотання відповідача (вх. № 12479/21), відповідно до якого відповідач, у зв`язку із захворюванням представника ПП «Білоозір`я», який ознайомлений із матеріалами справи та правовою позицією позивача, проте не має можливості прибути в судове засідання, просив відкласти розгляд справи, призначений на 11.05.2021р.

11.05.2021 року, з метою забезпечення законних прав та інтересів сторін, повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людинищодо оцінки розумності строку розгляду справи, судом було задоволено клопотання відповідача та оголошено протокольну перерву в судовому засіданні до 20.05.2021р. о 12:00 год. Про місце, дату та час проведення судового засідання ПП «Білоозір`я» було повідомлено відповідною ухвалою суду від 12.05.2021р. в порядку ст. 120 ГПК України.

19.05.2021р. через канцелярію до Господарського суду Одеської області надійшла заява ПП «Білоозір`я» (вх. № 13584/21) про розстрочку виконання рішення суду, яка судом була прийнята до розгляду та долучена до матеріалів справи.

20.05.2021 року відповідачем до суду надано заяву (вх. № 13683/21) про зменшення витрат на надання правової допомоги позивачу.

В процесі розгляду справи подані сторонами клопотання та заяви, які були судом розглянуті та вирішенні відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України, відзначені у протоколах судових засідань.

В судовому засіданні, призначеному на 20.05.2021р., представник позивача повністю підтримав позов, надав пояснення по суті позовних вимог та просив їх задовольнити в повному обсязі, проти заяви відповідача про розстрочення виконання рішення заперечував та просив відмовити в її задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні усно оголосив про визнання позовних вимог, підтримав надану заяву про розстрочення виконання рішення суду та просив її задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ст.ст.209, 210 ГПК України судом були з`ясовані всі обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, а також безпосередньо досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи.

В судовому засіданні, 20.05.2021 року Господарським судом був закінчений розгляд справи по суті та відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України постановлена вступна та резолютивна частини рішення в нарадчій кімнаті.

3.Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

21.06.2017р. між ФОП Постолом В.І. (Виконавець) та ПП «Білоозір`я» (Замовник) укладено договір про надання послуг по збиранню зернових культур № 21/06-5 (Договір), відповідно до п.1.1 якого предметом договору є послуги виконавця з проведення сільськогосподарських робіт по збиранню зернових і технічних культур врожаю 2017 року на земельних площах замовника, які виконуються технікою виконавця.

Відповідно до п. п. 2.1.1 договору про надання послуг по збиранню врожаю №21/06-5 від 21.06.2017р. виконавець зобов`язується провести збирання врожаю сільськогосподарських культур врожаю 2017 року власною технікою на площах замовника.

При цьому, згідно таблиці, розміщеної у п. 2.1.1 договору про надання послуг по збиранню врожаю №21/06-5 від 21.06.2017р. вартість послуги за 1 зібраний гектар зернових культур складає 708,00 грн. без ПДВ.

Замовник зобов`язується забезпечити: після закінчення виконання всього обсягу робіт, передбачених п.2.1.1 цього договору, підписати остаточний акт виконаних робіт (п.2.2.6 договору №21/06-5 від 21.06.2017р.).

За надані виконавцем послуги по збиранню урожаю замовник розраховується готівкою або шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця, зазначений в цьому договорі, протягом одного календарного місяця з моменту підписання остаточного акту виконаних робіт (п.3.1 договору №21/06-5 від 21.06.2017р.).

Остаточна сума договору вказується в акті виконаних робіт (п.3.3 договору №21/06-5 від 21.06.2017р. ).

Строк дії договору встановлюється з моменту його підписання до 31.12.2018р., а в частині взаєморозрахунків - до повного його виконання. У випадку відсутності письмового повідомлення жодної за сторін протягом місяця, що передує даті, вказаній у цьому пункті про припинення дії договору, договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік на тих само умовах, на яких був заключний (п.5.4 договору №21/06-5 від 21.06.2017р.).

30.07.2017р. між ФОП Постолом В.І. та ПП «Білоозір`я» було складено та підписано акт №5 виконаних сільськогосподарських робіт, з якого вбачається, що замовником було прийнято, а виконавцем надано послуги зі збирання врожаю зернових культур на загальній площі 259,5 га; вартість наданих виконавцем послуг складає 183726,00 грн.; жодних претензій по якості та обсягу робіт замовник не має.

30.08.2017р. між ФОП Постолом В.І. та ПП «Білоозір`я» було складено та підписано акт №1 виконаних сільськогосподарських робіт, з якого вбачається, що замовником було прийнято, а виконавцем надано послуги зі збирання врожаю зернових культур на загальній площі 18 га; вартість наданих виконавцем послуг складає 12744,00 грн.; жодних претензій по якості та обсягу робіт замовник не має.

30.07.2017р. між ФОП Постолом В.І. та ПП «Білоозір`я» було складено та підписано акт №2 виконаних сільськогосподарських робіт, з якого судом встановлено, що замовником було прийнято, а виконавцем надано послуги зі збирання врожаю зернових культур на загальній площі 160,1 га та вартість наданих виконавцем послуг складає 80050,00 грн.

31.05.2018 року між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду до договору про надання послуг по збиранню зернових культур №21/06-5 від 21.06.2017р., згідно якої сторони погодили, зокрема, викласти підпункт 2.1.1 пункту 2.1 Договору у наступній редакції:

« 2.1.1. Провести збирання врожаю сільськогосподарських культур, вирощених «Замовником» на орендованих земельних ділянках, технікою та засобами, що є у власності або іншому законному користуванні, або із залученням третіх осіб. Обсяг та вартість послуг визначається сторонами у специфікації, що є додатком до Договору.»

При цьому, згідно таблиці, розміщеної у специфікації про обсяг та вартість послуг по збиранню сільськогосподарських культур врожаю 2018 року від 31.05.2018р. до договору про надання послуг по збиранню врожаю №21/06-5 від 21.06.2017р. вартість послуги за 1 зібраний гектар зернових культур складає 728,00 грн. без ПДВ.

30.07.2018р. між ФОП Постолом В.І. та ПП «Білоозір`я» було складено та підписано акт №5 виконаних сільськогосподарських робіт, з якого судом встановлено, що замовником було прийнято, а виконавцем надано послуги зі збирання врожаю зернових культур на загальній площі 303,5 га та вартість наданих виконавцем послуг складає 220948,00 грн.

Також, 30.09.2018р. між ФОП Постолом В.І. та ПП «Білоозір`я» було складено та підписано акт №2 виконаних сільськогосподарських робіт, з якого судом встановлено, що замовником було прийнято, а виконавцем надано послуги зі збирання врожаю зернових культур на загальній площі 260,5 га та вартість наданих виконавцем послуг складає 156300,00 грн.

Договір №21/06-5 від 21.06.2017р., Додаткова угода вд 31.05.218р. та акти виконаних сільськогосподарських робіт підписано повноважними представниками та скріплено печатками контрагентів.

28.08.2019р. між ФОП Постолом В.І. (Виконавець) та ПП «Білоозір`я» (Замовник) укладено договір про надання послуг по збиранню зернових культур № 28/08/19 (Договір), відповідно до п.1.1 якого предметом договору є послуги виконавця з проведення сільськогосподарських робіт по збиранню зернових і технічних культур на землях замовника, які виконуються технікою виконавця.

Відповідно до п. п. 2.1.1 договору про надання послуг по збиранню врожаю № 28/08/19 від 28.08.2019р. виконавець зобов`язується провести збирання врожаю сільськогосподарських культур, вирощених замовником на орендованих земельних ділянках, технікою та засобами, що є у власності або іншому законному користуванні, або із залученням третіх осіб. Обсяг та вартість послуг визначається сторонами у специфікації, що є додатком до договору.

Замовник зобов`язується забезпечити: після закінчення виконання всього обсягу робіт, передбачених п.2.1.1 цього договору, підписати остаточний акт виконаних робіт (п.2.2.6 договору №28/08/19 від 28.08.2019р.).

За надані виконавцем послуги по збиранню урожаю замовник розраховується готівкою або шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця, зазначений в цьому договорі, протягом одного календарного місяця з моменту підписання остаточного акту виконаних робіт (п.3.1 договору №28/08/19 від 28.08.2019р.).

Остаточна сума договору вказується в акті виконаних робіт (п.3.3 договору №28/08/19 від 28.08.2019р.).

Строк дії договору встановлюється з моменту його підписання до 31.12.2019р., а в частині взаєморозрахунків до повного його виконання. У випадку відсутності письмового повідомлення жодної за сторін протягом місяця, що передує даті, вказаній у цьому пункті про припинення дії договору, договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік на тих само умовах, на яких був заключний (п.5.4 договору №28/08/19 від 28.08.2019р.).

11.09.2019р. між ФОП Постолом В.І. та ПП «Білоозір`я» було складено та підписано акт №6 виконаних сільськогосподарських робіт, з якого вбачається, що замовником було прийнято, а виконавцем надано послуги зі збирання врожаю зернових культур на загальній площі 219 га; вартість наданих виконавцем послуг складає 131400,00 грн. Щодо наявності претензій по якості та обсягу робіт замовником не зазначено.

Крім того, позивачем надано акт звірки взаєморозрахунків за 01.01.2017р. по 24.02.2020р., який підписано директором ПП «Білоозір`я» Геновою М.І. та з якого вбачається заборгованість відповідача в розмірі 453832,59 грн.

18.05.2020 року комісією у складі заступника головного бухгалтера та головного агронома відповідача, члена комісії з питань ТЕБ та НС райдержадміністрації та депутата Оріхівської сільської ради було складено акт по обстеженню посівів сільськогосподарських культур, постраждалих від засухи в сільськогосподарському підприємстві ПП «Білоозір`я», Болградського району, Одеської області, відповідно до якого зазначено, що в результаті тривалого періоду (листопад 2019 - травня 2020 року) відсутності продуктивних атмосферних опадів волога в ораному шарі грунта відсутня. Це призвело до усихання посівів озимового ячменю, що знаходились в стадії колосіня на загальній площі 249 га.

Згідно протоколу №25 позачергового засідання комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Одеської облдержадміністрації від 12.06.2020 року, вбачається, що комісією було вирішено класифікувати ситуацію, яка склалася в агропромисловому секторі економіки Одеської області внаслідок несприятливих умов 2019-2020 років як надзвичайну ситуацію природного характеру державного рівня (код надзвичайної ситуації 20323-НС, пов`язана з масовим засиханням та загибеллю посівів унаслідок засухи).

02.09.2020 року комісією було складено акт по обстеженню посівів сільськогосподарських культур, постраждалих від засухи в сільськогосподарському підприємстві ПП «Білоозір`я», Болградського району, Одеської області, відповідно до якого зазначено, що в результаті тривалого періоду (березень - серпень 2020 року) відсутності продуктивних атмосферних опадів волога в ораному шарі ґрунта відсутня. Це призвело до усихання посівів соняшника, кукурдзи та проса на загальній площі 567 га.

Крім того, наявні в матеріалах справи копії постанов приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С. про арешт майна та арешт коштів боржника свідчать про те, що, наразі приватним виконавцем накладено арешт на все майно та на грошові кошти ПП «Білоозір`я».

З наведених вище підстав, Фізична особа-підприємець Постол Василь Іванович звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного підприємства «Білоозір`я» про стягнення 453832,59 грн. заборгованості за надання послуг по збиранню зернових культур, 32721,29 грн. - інфляційних втрат та 18762,53 - 3% річних.

4. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

В силу положень ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В силу частини 1 статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закону) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Згідно зі ст.9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій.

Згідно ст. 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

5. Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що правовідносини сторін склались на підставі договору про надання послуг по збиранню зернових культур №21/06-5 від 21.06.2017р. та договору про надання послуг по збиранню зернових культур №28/08/19 від 28.08.2019р.

Господарським судом під час вирішення даного спору було встановлено, що умовами укладених між сторонами по справі договорів №21/06-5 від 21.06.2017р. та №28/08/19 від 28.08.2019р. визначено, що за надані виконавцем послуги по збиранню врожаю замовник розраховується готівкою або шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця, зазначений у цьому договорі, протягом одного календарного місяця з моменту підписання остаточного акту виконаних робіт.

Відтак, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність боргу, а також встановлюють його розмір, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Акти про виконання сільськогосподарських робіт відповідачем було підписано та скріплено печаткою підприємства, що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями. Тобто послуги, які були надані позивачем, відповідачем було прийнято у повному обсязі без будь-яких претензій.

При цьому до дій, що свідчать про визнання особою свого боргу, у розумінні частини 1 статті 264 Цивільного кодексу України, належить, зокрема, підписання в межах позовної давності уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості.

Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Подібні висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 08.05.2018 у справі № 910/16725/17, від 17.10.2018 у справі № 905/3063/17 та від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17.

Як встановлено судом, відповідно до копії акту звірки взаєморозрахунків між сторонами від 24.02.2020р., підписаного уповноваженими представниками сторін (директором та головним бухгалтером), відповідач визнає наявність грошового зобов`язання перед позивачем за спірними договорами у розмірі 453 832,59 грн.

Підсумовуючи вищенаведене, враховуючи підписання між сторонами актів про виконання сільськогосподарських робіт: № 5 від 30.07.2017р. на суму 183726,00 грн., № 1 від 30.08.2017р. на суму 12744,00 грн., № 2 від 30.09.2017р. на суму 80050,00 грн., № 5 від 30.07.2018р. на суму 220948,00 грн., № 2 від 30.09.2018р. на суму 156300,00 грн., № 6 від 11.09.2019р. на суму 131400,00 грн., а також відсутність будь-яких заперечень від ПП «Білоозір`я» на складені позивачем остаточні акти, господарський суд доходить висновку про наявність правових підстав для присудження до стягнення із відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 453832,59 грн., що є різницею між вартістю наданих позивачем послуг та сплачених відповідачем грошових коштів.

Господарський суд зауважує, що поведінка ПП «Білоозір`я», який фактично відмовився від оплати вартості наданих позивачем послуг згідно договорів №21/06-5 від 21.06.2017р. та №28/08/19 від 28.08.2019р., суперечить поведінці відповідача, яким було підтверджено факт виконання позивачем зобов`язань за вказаними договорами шляхом часткової сплати заборгованості.

Верховним Судом у постанові від 24.10.2019р. по справі № 904/3315/18 наголошено, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зазначений принцип лежить в основі доктриниcontra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Згаданий принцип римського права "venire contra factum proprium" є вираженням "equitable estoppel" - однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина ґрунтується на "principles of fraud" та є спрямованою на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Господарський суд зауважує, що питання необхідності застосування принципу "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці) у випадку, якщо поведінка сторони не відповідає її попереднім заявам неодноразово досліджувалось Верховним Судом у постанові від 06.12.2019р. по справі №910/353/19, у постанові від 07.11.2019р. по справі №910/12484/18, у постанові від 14.05.2020р. по справі №910/7515/19, у постанові від 19.02.2020р. по справі №915/411/19.

З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про необхідність застосування принципу "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці) під час дослідження питання обґрунтованості заявлених ФОП Постолом В.І. позовних вимог до ПП «Білоозір`я» про стягнення суми основного боргу у розмірі 453832,59 грн., оскільки поведінка відповідача не відповідає попередній поведінці останнього, яким було частково оплачено вартість наданих позивачем послуг та визнано факт їх надання.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 6 ст. 13, ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

У зв`язку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань щодо здійснення своєчасної оплати вартості наданих позивачем послуг за договорами №21/06-5 від 21.06.2017р. та №28/08/19 від 28.08.2019р., позивачем у порядку ст. 625 ЦК України було нараховано відповідачу до сплати три відсотки річних у розмірі 18762,53 грн. та інфляційні втрати в розмір 32721,29 грн., які були розраховані позивачем протягом періоду з 15.10.2019р. по 01.03.2021р. на суму 453832,59 грн.

Розрахунок заявленої позивачем 3% річних, який викладений у додатках до позовної заяви, судом перевірений та встановлено його невірність, у зв`язку з чим судом самостійно здійснено відповідний розрахунок.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
453832.5915.10.2019 - 01.03.2021504 3 %18762.56
Також, позивачем розраховано інфляційні збитки на суму 453832,59 грн. за період з 15.10.2019р. по 01.03.2021р., що складає 32721,29 грн.

Так, суд звертає увагу, що зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

Судом здійснено власний розрахунок інфляційних втрат та встановлено, що в межах заявленого періоду стягненню підлягають інфляційні втрати у розмірі 36598.69грн.

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїї і
15.10.2019 - 01.03..591.08136598.69490431.28
Так, за розрахунком суду розмір 3% річних становить 18762,56 грн., а розмір інфляційних втрат становить 36598,69 грн.

Водночас, відповідно до ч.2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, тому суд доходить висновку про стягнення з відповідача 18762,53 грн. 3% річних та 32721,29 грн. інфляційних втрат, тобто, у розмірі, заявленому позивачем.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Постола Василя Івановича, заявлені до Приватного підприємства «Білоозір`я», підлягають задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь позивача 453832,59 грн. основної заборгованості, 18762,53 грн. 3% річних та 32721,29 грн. інфляційних втрат.

Між тим, відповідачем подано заяву про розстрочення виконання рішення (вх. №13584/21 від 19.05.2021р.), відповідно до змісту якої просив суд розстрочити виконання рішення суду на 11 місяців з 30.07.2021р. по 11.05.2022р. помісячно згідно з графіком, зазначеним у заяві.

В обґрунтування наданої відповідачем заяви, останній зазначив, що підставою для розстрочення виконання рішення суду є надзвичайна ситуація природного характеру, яка склалася в аграрному секторі у зв`язку з засухою. Цей випадок, за ствердженнями заявника, є винятковий та не залежав від волі ПП «Білоозір`я», був не передбачуваним. Про несприятливі погодні умови восени 2019 р., у зимовий період 2019 - 2020 рр. та весняний період 2020 року свідчить протокол чергового засідання комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Одеської обласної державної адміністрації від 05.05.2020р. № 18 та протокол позачергового засідання комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Одеської обласної державної адміністрації від 12.06.2020р. № 25.

Також, про загибель посівів сільськогосподарських культур на площах посівів ПП «Білоозір`я» свідчать акти по обстеженню посівів сільськогосподарських культур, постраждалих від засухи в сільськогосподарському підприємстві ПП «Білоозір`я» Болградського району Одеської області від 18.05.2020р. та від 02.09.2020р.

Відтак, за ствердженнями заявника, вказана вище ситуація природного характеру є надзвичайною та призвела до вкрай негативних наслідків для ПП «Білоозір`я», як виробника сільськогосподарської продукції, оскільки прибутковість від діяльності підприємства залежить саме від врожайності сільськогосподарських культур, так як іншою діяльністю відповідач не займається, а вказані обставини свідчать про критичний стан платоспроможності останнього на теперішній час.

Додатково, заявник стверджує, що підприємство не ухиляється від виконання судового рішення, а лише вказує про неможливість погашення наявної заборгованості за судовим рішенням перед позивачем саме одним разовим платежем. Більш того, за твердженням відповідача, інтерес боржника полягає у погашенні наявних сум боргу при збереженні сталої роботи господарства та, зважаючи на можливість оплати наявного боргу з майбутнього врожаю сільськогосподарських культур, дії відповідача спрямовані на виконання рішення суду, але з розстроченням сплати боргу.

Крім того, відповідач зауважив, що у 2020 - 2021 роках ситуація ще більше погіршилася в зв`язку з встановленням на території України карантинних заходів, спрямованих на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, оскільки у відповідача зменшилась кількість замовлень, що у свою чергу призвело до зменшення його доходу.

Звертаючись до господарського суду із заявою про розстрочення виконання судового рішення у цій справі відповідач посилається як на підстави, які роблять неможливим виконання судового рішення у справі 916/473/21, серед іншого, те, що в рамках виконавчого провадження № 63582047 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Ю.С. було накладено арешт на грошові кошти та на все майно ПП «Білоозір`я».

Водночас, відповідач відзначив, що зв`язку зі зміною керівництва та складу учасників підприємства новий директор не був обізнаний про ситуацію, яка склалась у взаємовідносинах з позивачем та не мав можливості вчасно здійснити необхідні заходи для вирішення цього проблемного питання у позасудовому порядку. Новий директор був призначений відповідно до протоколу загальних зборів учасників ПП «Білоозір`я» від 27 березня 2021 року №27/03-21.

Позивач заперечував проти розстрочки виконання рішення суду, проте в судовому засіданні зазначив, що відсутня необхідність надання часу для викладення заперечень на заяву про розстрочення виконання рішення суду та надання додаткових доказів.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи та заяви відповідача (заявника), вислухавши доводи представників сторін, господарський суд зазначає наступне.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року по справі № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 року по справі № 11-рп/2012).

Поряд з цим, господарським процесуальним законодавством передбачено механізм відстрочення або розстрочення виконання рішення за наявності певних умов.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 6 ст. 238 ГПК України у разі необхідності у резолютивній частині рішення також вказується про: 1) порядок і строк виконання рішення; 2) надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно з ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.

Як вбачається з вищезазначеної норми ГПК, підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк.

Так, питання задоволення заяви сторони у справі про відстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини на державу покладено позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява № 6962/02). За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України", заява № 36575/02, ухвала від 07.10.2003). І навіть строк у два роки та сім місяців не був визнаний надмірним і не вважався таким, що суперечить вимозі стосовно його розумної тривалості, передбаченої у статті 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі "Крапивницький та інші проти України", заява № 60858/00).

Так, розстрочення судом виконання судового рішення має бути пов`язано з об`єктивними та виключними обставинами, які ускладнюють його вчасне виконання, при цьому розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів як стягувача, так і боржника, між цим, оскільки право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист, вирішуючи питання про розстрочення виконання рішення, суд не повинен надавати перевагу жодній із сторін.

Отже, як вже зазначалось судом, при вирішенні питання щодо розстрочення виконання рішення важливим є досягнення балансу інтересів обох сторін, який передбачає з одного боку недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а з іншого - недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора.

Вирішуючи питання щодо заяви відповідача про розстрочення виконання рішення у справі № 916/473/21 суд враховує: що відповідач наявність обов`язку перед позивачем визнає та не ухиляється від сплати заборгованості, вживає заходи щодо погашення наявного боргу перед позивачем, а також враховує фінансовий стан сторін.

Між цим суд вважає, що розстрочення виконання рішення для відповідача в даному випадку не є інструментом ухилення від виконання рішення, а є лише намаганням відповідача через існування певних обставин забезпечити повне виконання рішення суду, шляхом погашення заборгованості перед позивачем в спосіб, який є найбільш реальним та можливим для відповідача, з огляду на його фінансовий стан та джерело надходження коштів.

Враховуючи вищенаведені відповідачем в заяві про розстрочення виконання рішення суду обставини, суд вважає, що ці обставини дійсно ускладнюють виконання рішення суду у даній справі на теперішній час шляхом сплати боргу разовим платежем у зв`язку зі скрутним фінансовим становищем відповідача, яке обумовлено понесення господарством збитків від втрат незібраної сільськогосподарської продукції у зв`язку з загибеллю посівів озимого ячменю та інших сільськогосподарських культур з огляду на погодну ситуацію, що склалася восени 2019 р., у зимовий період 2019-2020 рр. та весняний період 2020 року. Так, відповідач за статусом в сфері господарювання є приватним підприємством, що спеціалізується на вирощуванні сільськогосподарської продукції. Основним видом діяльності Господарства згідно з даними ЄДРПОУ є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (код КВЕД 01.11). В даному випадку вказані обставини відносяться до надзвичайних подій, які згідно ч. 4 ст. 331 ГПК України суд враховує, вирішуючи питання про розстрочення виконання судового рішення, настання цих подій відповідач не міг передбачити та запобігти їх настанню.

В свою чергу оскільки прибутковість від діяльності ПП «Білоозір`я» залежить саме від врожайності сільськогосподарських культур, відповідно вказані обставини свідчать про критичний стан платоспроможності відповідача на теперішній час.

Згідно із ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

При цьому судом критично оцінюються заперечення позивача проти заяви відповідача про розстрочення виконання рішення, оскільки позивач не навів обґрунтованих підстав для відмови в її задоволенні та не надав жодних доказів на підтвердження своїх доводів.

Між тим, враховуючи всі наведені обставини та надані відповідачем до заяви про розстрочення виконання рішення суду докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду та доцільність розстрочення виконання рішення суду у цій справі на 6 місяців із затвердженням судом власного графіку виконання судового рішення.

Суд вважає, що розстрочення виконання рішення у вищевказаний спосіб не порушить справедливої рівноваги та справедливого балансу у розумінні статті 6 Конвенції, оскільки надасть можливість виконати судове рішення при максимальному дотриманні співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора реально отримати грошові кошти.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Позивачем заявлені до стягнення з відповідача судові витрати, а саме сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 21100,00 грн.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

За змістом статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких - витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої - третьої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Системний аналіз зазначених законодавчих норм дозволяє дійти висновку, що практична реалізація принципу судочинства в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Заявляючи у позові про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7700,00 грн, позивач надав: договір про надання професійної правничої допомоги № 2 від 16.02.2021р.; акт надання послуг від 29.03.2021р. з видами послуг адвоката у цій справі та їх вартістю з урахуванням витраченого часу; рахунок-фактуру від 29.03.2021р. на загальну суму 21100,00 грн.

Зокрема, згідно з актом надання послуг від 29.03.2021р. адвокатом на користь позивача в межах укладеного ними договору були надані наступні послуги:

1. надання усної консультації - 2 години х 800 грн = 1600,00 грн;

2. вивчення документів, вивчення нормативних актів - 6 годин х 500 грн = 3000,00 грн;

3. підготовка правової позиції до суду - 2 години х 600 грн = 1200,00 грн;

4. складання позовної заяви по справі № 916/473/21 - 8 годин х 1000 грн = 8000,00 грн;

5. складання уточненої позовної заяви по справі № 916/473/21 - 2 години х 1000 грн = 200,00 грн.

6. транспортні витрати - 1000,00 грн.

7. поштові витрати - 300,00 грн.

8. фіксований гонорар - 4000,00 грн.

Усього: 21100,00 грн.

Доказом повноважень адвоката на представництво інтересів позивача у справі є свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ХС № 000279 від 22.07.2020р. та ордер серії ВТ № 1009610 від 18.02.2021р.

При цьому, суд вважає, що відображені в Акті надання послуг від 29.03.2021р. такі послуги надання усної консультації - 2 год. та вивчення документів, вивчення нормативних актів - 6 годин не є безпосередньо пов`язаними із розглядом скарги в суді, отже відповідні витрати заявника не пов`язані із розглядом справи, а проведення адвокатом такого виду робіт, як надання усної консультації, вивчення документів та вивчення нормативних актів, на що адвокатом було витрачено загалом 8 годин часу, слід оцінити як таке, що спричинило витрати заявника, які при розподілі між сторонами слід покласти на особу, яка їх понесла (ФОП Постол В.І.).

Врахування таких обставин вимагає від суду норма ч.5 ст. 129 ГПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Крім того, транспортні витрати в розмірі 1000,00 грн. не підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки позивачем не підтверджені жодними належними доказами, а поштові витрати підлягають задоволенню частково в межах суми, яка підтверджена наявними в матеріалах справи квитанціями в розмірі 205,50 грн.

Суд відзначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічних висновків дійшов також Європейський суд з прав людини, рішення якого, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" можуть бути використані судом в якості джерела права.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р. заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Відповідно до ст. 30 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

У додатковій постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18 зазначено наступне: «Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час», та «Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково».

Однак суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо встановить, що розмір гонорару є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (постанова Верховного Суду від 1 серпня 2019 року у справі № 915/237/18).

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Отже, у розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. У частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими, суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Відповідач проти розподілу судових витрат та стягнення з ПП «Білоозір`я» 21100,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу заперечував, вважаючи їх неспівмірними зі складністю справи, обсягом виконаних робіт, часом витраченим представником позивача на виконання робіт та просив зменшити розмір зазначених витрат.

При цьому, судом наголошує, що даний спір (стягнення заборгованості за договором про надання послуг) для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, відноситься до категорії спорів, що мають приватноправовий характер, не викликає публічного резонансу, з боку органів державної, місцевої влади або засобів масової інформації, відсутні прояви публічного інтересу до справи. Крім того, спірні правовідносини регулюється нормами ЦК України, ГК України. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. А відтак, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача про розподіл судових витрат в цій частині і стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10200,00 грн.

Крім того, вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених до стягнення позивачем витрат на професійну правничу допомогу судом враховано, що позовна заява не містить посилань на практику Верховного Суду та/чи практику Європейського суду з прав людини, що може свідчити про підготовку документа високої складності; збір доказів адвокат не здійснював, оскільки всі докази були надані йому клієнтом.

З урахуванням наданих доказів та відповідно до положень частин 1 - 4, 5 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України, статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" судом досліджено обсяг наданих послуг та встановлено, що розмір витрат та гонорару, визначений стороною та його адвокатом є завищеним, не відповідає критеріям розумності та співмірності, у зв`язку з чим дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10200,00 грн.

Отже, заява позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню частково, оскільки суд вважає співмірною у цій справі фактично понесену позивачем компенсацію вартості витрат на професійну правничу допомогу на суму 10200,00 грн.

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 86, 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Білоозір`я» (вул. Малінова, № 62, с. Оріхівка, Болградський р-н, Одеська обл., 68721, ) на користь Фізичної особи-підприємця Постол Василя Івановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму заборгованості у розмірі 453 832 (чотириста п`ятдесят три тисячі вісімсот тридцять дві) грн. 59 коп., інфляційні втрати в розмірі 32 721 (тридцять дві тисячі сімсот двадцять одна) грн. 29 коп., 3% річних в розмірі 18 762 (вісімнадцять тисяч сімсот шістдесят дві) грн. 53 коп., витрати зі сплати судового збору в розмірі 7 579 (сім тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять) грн. 75 коп.

3. Заяву Приватного підприємства «Білоозір`я» (вх.№13584/21 від 19.05.2021р.) про розстрочення виконання рішення суду, подану по справі №916/473/21 - задовольнити частково.

4. Розстрочити виконання рішення Господарського суду Одеської області від 20 травня 2021 року по справі №916/473/21 на шість місяців та затвердити наступний графік виконання судового рішення:

- до 30.06.2021 року - 10 000,00 грн.;

- до 31.07.2021 року - 10 000,00 грн.;

- до 31.08.2021 року - 10 000,00 грн.;

- до 30.09.2021 року - 160 965,39 грн.;

- до 31.10.2021 року - 160 965,39 грн.;

- до 30.11.2021 року - 160 965,39 грн.

5. Стягнути з Приватного підприємства «Білоозір`я» (вул. Малінова, № 62, с. Оріхівка, Болградський р-н, Одеська обл., 68721, ) на користь Фізичної особи-підприємця Постол Василя Івановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної відповідно до ст.241 ГПК України.

Наказ видати відповідно до ст.327 ГПК України

Повний текст рішення складено 25 травня 2021 р.

Суддя О.В. Цісельський