ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року

м. Київ

Справа № 923/121/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С.К., Случ О. В.,

секретар судового засідання - Мельникова Л. В.,

розглянувши касаційну скаргу Виробничого кооперативу "Таврія"

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.10.2020 (Разюк Г.П. - головуючий, судді Колоколов С.І., Головей В.М.)

за позовом Щасливцевської сільської ради

до Виробничого кооперативу "Таврія"

про визнання додаткової угоди укладеною,

(У судовому засідання взяв участь керівник скаржника Долженко В. Б.)

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст заяви про розподіл судових витрат.

1.1. Рішенням Господарського суду Херсонської області від 10.06.2020 відмовлено у задоволенні позову Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області до Виробничого кооперативу "Таврія" про визнання додаткової угоди укладеною.

1.2. Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

1.3. У відзиві від 21.08.2021 на апеляційну скаргу Щасливцевської сільської ради відповідач (Виробничий кооператив "Таврія") заявив клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн, пов`язаних з розглядом справи в апеляційній інстанції, а у день розгляду апеляційної скарги позивача у судовому засіданні відповідач заявив клопотання про долучення до матеріалів справи документів, що підтверджують надання йому професійної правничої допомоги з розгляду вказаної скарги, та просив стягнути з позивача на його користь 8 000,00 грн витрат, понесених внаслідок оплати цієї допомоги.

1.3. У судовому засіданні 22.10.2020 представником відповідача в якості доказів понесення витрат з оплати правничої допомоги адвоката подано:

- копії додаткових угод від 13.07.2020 № 3, від 06.08.2020 № 4, від 10.08.2020 № 5 до договору від 12.03.2020 б/н про надання правничої допомоги;

- копії актів від 10.08.2020 № 2, від 10.08.2020 № 3 до договору про надання правничої допомоги від 12.03.2020;

- копію квитанції від 22.10.2020 № 36 про сплату 500,00 грн за надання правничої допомоги та копію платіжного доручення від 19.10.2020 № 95 про сплату 11 500,00 грн за надання правничої допомоги.

1.4. Крім цього, 30.10.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло надіслане 27.10.2020 Виробничим кооперативом "Таврія" клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, що підтверджують розмір судових витрат заявника на правничу допомогу, пов`язану з розглядом апеляційної скарги позивача на рішення суду першої інстанції у цій справі.

2. Короткий зміст судового рішення у справі

2.1. Оскаржуваною постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.10.2020 рішення Господарського суду Херсонської області від 10.06.2020 про відмову у позові Щасливцевської сільської ради до Виробничого кооперативу "Таврія" про визнання додаткової угоди укладеною залишено без змін, а апеляційну скаргу Щасливцевської сільської ради - без задоволення.

2.2. Що ж стосується клопотання відповідача про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу, отриману у зв`язку з розглядом апеляційної скарги на відповідне рішення, то воно колегією суддів відхилено, оскільки доказів понесення таких витрат відповідачем не надано, а з доданих до клопотання документів вбачається, що відповідач намагається під час розгляду відповідного апеляційного провадження компенсувати вартість понесених ним витрат на правничу допомогу не у зв`язку з розглядом апеляційної скарги Щасливцевської сільської ради на рішення суду, а у зв`язку з розглядом власної апеляційної скарги на додаткове рішення у даній справі, яка розглядається судом окремо.

3. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

3.1. Виробничий кооператив "Таврія" звернувся до Касаційного господарського суду з касаційною скаргою на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.10.2020 у справі № 923/121/20, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні клопотання про розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом апеляційної скарги позивача у цій справі, та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на правничу допомогу, отриману у зв`язку з розглядом вказаної апеляційної скарги, у розмірі 5 500,00 грн.

3.2. Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень є порушення норм процесуального права, зокрема статті 129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), частини другої статті 233 ГПК України та пункту 3 частини першої статті 244 ГПК України без урахування висновків Верховного Суду, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони, викладених зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.11.2019 у справі № 902/347/18 та від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.11.2019 у справі № 908/2404/17, від 18.12.2018 у справі № 910/4881/18, від 29.03.2018 у справі № 907/357/16, від 08.04.2019 у справі № 922/619/18, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09.04.2019 у справі № 826/2689/15, від 16.05.2019 у справі № 823/2638/18, від 20.12.2018 у справах № 316/1923/16-а.

3.3. До ухвалення постанови судом касаційної інстанції Виробничий кооператив "Таврія" заявив про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з підготовкою цієї касаційної скарги у розмірі 2 500,00 грн, виклавши відповідне клопотання у касаційній скарзі та надіславши до суду докази отримання та сплати вартості отриманої правової допомоги адвоката.

4. Позиція Верховного Суду

4.1. Предметом касаційного перегляду є постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.10.2020, ухвалена за результатом розгляду апеляційної скарги Щасливцевської сільської ради на рішення Господарського суду Херсонської області від 10.06.2020 про відмову у позові Щасливцевської сільської ради до Виробничого кооперативу "Таврія" про визнання додаткової угоди укладеною, саме в частині розгляду клопотання відповідача про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом апеляційної скарги на вказане рішення.

4.2. Відповідно до статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

4.3. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України):

- подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи;

- зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої, другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, прийнятій об`єднаною палатою Касаційного господарського суду, викладено такий правовий висновок:

За змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи;

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи;

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ятої-шостої статті 126 ГПК України);

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись;

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат;

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду підтвердила цей висновок у постанові від 22.11.2019 у справі № 902/347/18 та зауважила, що викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 правова позиція, що за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат у суду апеляційної інстанції були відсутні правові підстави для зменшення заявлених позивачем до відшкодування витрат на правову допомогу, які належно підтверджені, має враховуватись при вирішенні усіх наступних спорів у подібних правовідносинах.

В наступному ці висновки послідовно було підтверджено і в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.11.2019 у справі № 910/906/18 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:

1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21);

2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункти 28-29);

3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

При цьому, такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 126 ГПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Беручи до уваги те, що висновки "суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони" та "суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося іншою стороною відповідне клопотання" не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що "під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.

У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи, тому колегія суддів вважає, що висновки судів про частково відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав неспівмірності із складністю справи та часом, витраченим на виконання відповідних послуг не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України та висновків об`єднаної палати про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

За результатами розгляду справи № 902/347/18 22.11.2019 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду ухвалила постанову, у якій зазначила, що при вирішенні усіх наступних спорів у подібних правовідносинах має враховуватись правова позиція щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

4.4. Із змісту оскаржуваного судового рішення убачається, що клопотання відповідача про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом апеляційної скарги на відповідне рішення колегією суддів відхилено, оскільки доказів понесення таких витрат відповідачем не надано, а з доданих до клопотання документів убачається, що відповідач намагається під час розгляду відповідного апеляційного провадження компенсувати вартість понесених ним витрат на правничу допомогу не у зв`язку з розглядом апеляційної скарги Щасливцевської сільської ради на рішення суду, а у зв`язку з розглядом власної апеляційної скарги на додаткове рішення у даній справі, яка розглядається судом окремо.

Відповідно до частини першої статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 73, 74, 76, 77, 86, 236-238, 282 ГПК України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні справи.

Згідно з положеннями статті 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Положеннями пунктів 1, 3 - 4 частини четвертої статті 238 ГПК України визначено, що у мотивувальній частині рішення зазначаються: перелік обставин, які є предметом доказування у справі; висновок суду про те, яка обставина, що є предметом доказування у справі, визнається судом встановленою або спростованою з огляду на більшу вірогідність відповідних доказів; мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

Таким чином, процесуальним законодавством встановлено чіткі стандарти мотивування судових рішень. Зокрема, пункт 5 частини четвертої статті 238 ГПК України імперативно зобов`язує суд господарської юрисдикції надати в мотивувальній частині судового рішення мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Наведене не було враховано судом попередньої інстанції, оскільки оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам з тих підстав, що аргументи суду зазначені лише у одному абзаці судового рішення та зводяться до відхилення клопотання щодо встановлення фактичних обставин справи щодо понесених судових витрат заявника на підставі наданих доказів у строки та порядку, передбачених частиною восьмою статті 129 ГПК України.

Так, у день розгляду апеляційної скарги позивача у судовому засіданні відповідач заявив клопотання про долучення до матеріалів справи документів, що підтверджують надання йому професійної правничої допомоги з розгляду вказаної скарги, стягнення яких було заявлено у поданому відзиві на неї, а також просив стягнути з позивача на його користь 8 000,00 грн витрат, понесених внаслідок оплати цієї допомоги.

В підтвердження заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу відповідача подано, зокрема копію акта від 10.08.2020 № 3 до договору про надання правничої допомоги від 12.03.2020 на суму 8 000,00 грн, серед якої є перелік робіт, пов`язаних з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду Херсонської області від 10.06.2020 у цій справі.

Крім цього, 30.10.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло надіслане 27.10.2020 Виробничим кооперативом "Таврія" клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, що підтверджують розмір заявлених судових витрат.

Отже, судом апеляційної інстанції не дано будь-якої оцінки наведеним заявником доводам та взагалі не досліджено подані у п`ятиденний строк після ухвалення рішення докази розмірів судових витрат, тому оскаржуване судове рішення не відповідає встановленим процесуальним законом вимогам до судового рішення з тих підстав, що воно ухвалене на підставі неповно з`ясованих обставин справи щодо понесених відповідачем судових витрат, які ним були заявлені до стягнення, на підставі поданих доказів.

Вимога статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання національного законодавства та оцінки національними судами. Проте ЄСПЛ оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності у ньому достатніх аргументів щодо прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази; суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на порушення судом попередньої інстанції норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.10.2020 у справі № 923/121/20 з передачею цієї справи із клопотанням Виробничого кооперативу "Таврія" про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом апеляційної скарги позивача у цій справі, на новий розгляд до Південно-західного апеляційного господарського суду.

5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

5.1. Згідно із пунктом 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.

5.2. Доводи скаржника про порушення судом норм процесуального права, які б мали наслідком скасування судового рішення за результатами перегляду справи в касаційному порядку, знайшли своє часткове підтвердження з мотивів, викладених у розділі 4 цієї постанови.

5.3. Беручи до уваги порушення судом попередньої інстанції норм статей 236, 238 ГПК України, що призвело до ухвалення незаконного рішення, оскаржувана постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.10.2020 у справі № 923/121/20 підлягає скасуванню в частині вирішення питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

6. Розподіл судових витрат

6.1. З огляду на висновок Верховного Суду про часткове задоволення касаційної скарги та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду спору.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Виробничого кооперативу "Таврія" задовольнити частково.

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.10.2020 у справі № 923/121/20 скасувати в частині вирішення питання розподілу судових витрат на правничу допомогу.

3. Справу № 923/121/20 із клопотанням Виробничого кооперативу "Таврія" про розподіл судових витрат передати на новий розгляд до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ