РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.05.2021Справа № 910/21178/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Турман Експрес Логістик" (02090, м. Київ, вул. Калачівська, буд. 13; ідентифікаційний код 40199073)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пілот" (02088, м. Київ, вул. Лісова, буд. 80; ідентифікаційний код 25587911)

про стягнення 60 074, 05 грн

без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Турман Експрес Логістик" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пілот", в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання послуг № 16-16 від 01.07.2016 в розмірі 60 073, 55 грн, яка складається із суми основної заборгованості - 52 028, 50 грн, пені - 5 525, 01 грн, інфляційних витрат - 1 338, 10 грн, 3 % річних - 1 181, 44 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Турман Експрес Логістик" залишено без руху, позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліку шляхом подання до суду уточненої позовної заяви із зазначенням вірної ціни позову та приведеної у відповідність прохальної частини позову із зазначенням окремо суми основної заборгованості, пені, 3 % річних та інфляційних втрат, які заявляються до стягнення.

22.01.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, до якої позивачем додано уточнену позовну заяву, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість 60 074, 05 грн, яка складається із суми основної заборгованості - 52 028, 50 грн, пені - 5 525, 01 грн, інфляційних витрат - 1 338, 10 грн, 3 % річних - 1 182, 44 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

01.03.2021 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач просить відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог в сумі понад 19 353, 50 грн, адже, щодо надання послуг у періоди після січня 2020 інформація та первинні документи у Товариства з обмеженою відповідальністю "Пілот" відсутні, оскільки, позивачем не надавалися.

04.03.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив в якій позивач зазначає, що рахунки та акти приймання-передачі наданих послуг надсилались відповідачу електронним зв`язком через систему "М.Е.Doc", відповідно до умов договору, зокрема, його п. 6.3. та направлялись поштовим зв`язком разом із претензією вих. 28/20 від 13.08.2020.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.07.2016 між ТОВ "Турман Експрес Логістик" (далі - виконавець) та ТОВ "Пілот" (далі - замовник) було укладено договір про надання послуг експрес-доставки № 16-16 за умовами якого виконавець надає замовнику комплекс послуг експрес-доставки.

Невід`ємною частиною даного договору є додаток № 1, що містить перелік послуг, умови їх виконання та відповідні тарифи (п. 2.2. договору).

Замовник, згідно п. 4.1. та 4.4. договору зобов`язаний дотримуватись умов договору та тарифів при замовленні та отриманні послуг. Своєчасно оплачувати виконавцю вартість наданих послуг, відповідно до порядку розрахунків, встановлених договором.

Відповідно до п. 6.9. договору виконавець має право в односторонньому порядку змінювати тарифи, попередивши про це замовника письмовим рекомендованим листом або листом надісланим з кур`єром, або особисто переданим замовнику за 15 (п`ятнадцять) календарних днів до запланованої дати початку дії змін. Замовник протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання повідомлення або погоджується із запропонованими змінами тарифів або надсилає виконавцю письмове заперечення, або має право розірвати цей договір, повідомивши про це виконавця рекомендованим листом. Замовник визнає та погоджується, що відсутність письмового заперечення вважатиметься виконавцем повною згодою замовника з усіма запропонованими змінами.

Обґрунтовуючи необхідність звернення до суду з даним позовом, позивач вказує, що належним чином виконав обумовлені договором зобов`язання та надав послуги кур`єрської доставки, водночас, відповідачем в порушення обумовлених договірних зобов`язань було здійснено лише часткову оплату наданих послуг, у зв`язку з чим, в останнього утворилася заборгованість в сумі 52 028, 50 грн. Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем договірних зобов`язань, позивачем на суму основного боргу було здійснено нарахування пені в сумі 5 525, 01 грн, інфляційних витрат в сумі 1 338, 10 грн та 3 % річних в сумі 1 181, 44 грн.

Так, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України вказано, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Проаналізувавши зміст укладених між сторонами договору № 16-16 від 01.07.2016, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою вони є договорами про надання послуг.

Відповідно до п. 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно частини 1 статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як зазначає позивач, листом за вих. № 20/18 від 09.11.2018 ТОВ "Пілот" було повідомлено про початок дії нових тарифів на послуги ТОВ "Турман Експрес Логістик", та додано до листа тарифи на комплекс послуг з кур`єрської експрес-доставки ТОВ "Турман Експрес Логістик" для ТОВ "Пілот". Позивач зазначає, що заперечень від відповідача не надходили, а тому відповідно до п. 6.9. договору товариство погодилось з усіма запропонованими змінами.

Разом з тим, суд відзначає, у відзиві на позовну заяву, відповідачем також не висловлювалось заперечень щодо нових тарифів на послуги з кур`єрської експрес-доставки ТОВ "Турман Експрес Логістик" для ТОВ "Пілот".

Як про це вказує позивач, та що у свою чергу слідує із наявним в матеріалах справи доказів, виконавцем було надано замовнику послуги кур`єрської доставки, що підтверджується адресними листами, у яких відправником або одержувачем є ТОВ "Пілот" поштова адреса якого вказана у відповідності до договору: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 59.

Виконавцем було направлено електронним зв`язком через систему "М.Е.Dос" рахунки: № 74 від 31.01.2020 на суму 20 353, 50 грн, № 74 від 28.02.2020 на суму 22 850, 00 грн, № 83 від 31.03.2020 на суму 8 610, 00 грн, № 62 від 29.05.2020 на суму 150, 00 грн, № 71 від 30.06.2020 на суму 1 065, 00 грн та акти приймання-передачі наданих послуг від 31.01.2020 на суму 20 353, 50 грн, від 28.02.2020 на суму 22 850, 00 грн, від 31.03.2020 на суму 8 610, 00 грн, 29.05.2020 на суму 150, 00 грн, від 30.06.2020 на суму 1 065, 00 грн.

У зв`язку з невиконання відповідачем зобов`язання щодо оплати наданих послуг, позивачем на адресу ТОВ "Пілот" було надіслано претензію за вих. № 28/20 від 13.08.2020 щодо сплати заборгованості у розмірі 53 028, 50 грн.

Разом із претензією відповідачу поштовим зв`язком було надіслано рахунки № 74 від 31.01.2020, № 74 від 28.02.2020, № 83 від 31.03.2020, № 62 від 29.05.2020, № 71 від 30.06.2020 та акти приймання-передачі наданих послуг № 74 від 31.01.2020, № 74 від 28.02.2020, № 83 від 31.03.2020, № 62 від 29.05.2020, № 71 від 30.06.2020.

Суд вказує, що докази, що підтверджують викладені вище обставини містяться в матеріалах справи.

Таким чином, вище викладеним спростовуються твердження відповідача, що наведені у відзиві на позовну заяву, стосовно відсутності інформації та первинних документів щодо надання виконавцем послуг у періоди після січня 2020, адже, рахунки та акти приймання передачі наданих послуг надсилались відповідачу відповідно до умов договору, зокрема, його п. 6.3., як засобами електронного зв`язку, так і поштовим зв`язком.

В п. 6.4. договору сторони погодили, що замовник повинен здійснити оплату послуг шляхом переказу коштів на поточний рахунок виконавця, згідно з платіжними реквізитами зазначеними в рахунку на оплату, або в розділі 10 договору, протягом п`яти банківських днів з дати отримання рахунку.

Отримання відповідачем рахунків засобами електронного зв`язку, зокрема: рахунок № 74 від 31.01.2020 (дата отримання: 12.02.2020) оплата до 19.02.2020; рахунок № 74 від 28.02.2020 (дата отримання: 07.03.2020) оплата до 13.03.2020; рахунок № 83 від 31.03.2020 (дата отримання: 14.04.2020) оплата до 21.04.2020; рахунок № 62 від 29.05.2020 (дата отримання: 15.06.2020) оплата до 22.06.2020; рахунок № 71 від 30.06.2020 (дата отримання: 08.07.2020) оплата до 15.07.2020.

Позивач зазначає, що відповідачем було сплачено суму у розмірі 1 000, 00 грн. за договором про надання послуг експрес-доставки, однак іншої частини заборгованості сплачено не було.

Згідно п. 6.6. договору у разі ненадходження підписаного акту наданих послуг на адресу виконавця в термін до 25 числа місяця наступного за звітним, сума наданих послуг вважається узгодженою та наданою в повному обсязі по кількості та якості.

Тому, акти приймання-передачі надання послуг № 74 від 31.01.2020, № 74 від 28.02.2020, № 83 від 31.03.2020, № 62 від 29.05.2020, № 71 від 30.06.2020 вважається підписаними, а послуги вважаються такими, що надані в повному обсязі а їх вартість визначена в рахунках № 74 від 31.01.2020, № 74 від 28.02.2020, № 83 від 31.03.2020, № 62 від 29.05.2020, № 71 від 30.06.2020 такою, що підлягає оплаті.

Отже, з огляду на викладене вище, судом встановлено, що станом на час розгляду даної справи, у відповідача наявна заборгованість перед позивачем за надані послуги кур`єрської доставки в розмірі 52 028, 50 грн.

При цьому, суд звертає увагу на тому, що доказів щоб слідували про виконання відповідачем зобов`язань, на момент вирішення спору в матеріалах справи не міститься., доводів позивача щодо наявної заборгованості за надані послуги, відповідачем спростовано не було.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Приписами ч. 1, 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки, відповідач не спростував доводів позивача щодо порушення строків здійснення оплати наданих послуг та відповідно не надав суду доказів здійснення ТОВ "Пілот" повної оплати наданих послуг кур`єрської доставки, то за таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору про надання послуг експрес-доставки № 16-16 від 01.07.2016 та положення ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому, вимога позивача про стягнення заборгованості в розмірі 52 028, 50 грн є обґрунтованою, документально підтвердженою, а відтак, такою, що підлягає задоволенню.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 5 525, 01 грн, інфляційних витрат в сумі 1 338, 10 грн та 3 % річних в сумі 1 181, 44 грн, то суд вказує наступне.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України закріплено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов`язку по оплаті наданих послуг не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань, у зв`язку з чим, наявні підстави для застосування встановленої законом та договором відповідальності.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 та 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.7 договору у випадку порушення умов п. 6.4. договору замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

За умовами ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Відтак, суд перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, вважає що нарахування було здійснено вірно, у зв`язку з чим, вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 1 181, 44 грн є обґрунтованими на підлягають задоволенню.

Водночас, в розрахунку інфляційних втрат позивачем допущено помилку, у зв`язку з чим, суд здійснивши перерахунок інфляційних втрат за повні місяці, дійшов висновку, що обґрунтованою сумою інфляційних втрат, що підлягає стягнень з відповідача на користь позивача є 1 151, 63 грн, а відтак, вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Також, суд вказує, що нарахування пені в порушення приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України було здійснено за період більший, аніж 6 місяців.

Суд здійснивши розрахунок пені за шість місяців, дійшов висновку, що обґрунтованою сумою пені, що підлягає стягненню є 3 970, 59 грн, а відтак, вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача витрати по сплаті професійної правничої допомоги в розмірі 12 000, 00 грн.

Так, відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Виходячи з аналізу ст. 126 Господарського процесуального кодексу України можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні п. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених 129 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2020 в справі № 910/3442/18.

У ч. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно ч. 5 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Суд зазначає, що позивачем до відповіді на відзив було додано ордер на надання правової допомоги серія КС № 864631 від 20.10.2020 адвокатом Виграненко С.П. та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю гр. Виграненко С.П. № 3795/10.

Водночас, суд вказує, що будь яких доказів понесення позивачем витрат на професійну справничу допомогу в сумі 12 000, 00 грн ( ані договору, ані акту наданих послуг, ані детальний опис виконаних робіт не надано), як до позовної заяви, так і під час розгляду справи надано не було.

Таким чином, оскільки позивачем не подано докази понесення ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката у строк, встановлений законом, - разом із позовною заявою, будь яких інших доказів, що б свідчили про понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12 000, 00 грн в матеріалах справи не міститься, то за таких підстав, суд дійшов висновку відмовити позивачу у покладенні його витрат на професійну правничу допомогу адвоката на відповідача.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 73-79, 129, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Турман Експрес Логістик" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пілот" (02088, м. Київ, вул. Лісова, буд. 80; ідентифікаційний код 25587911) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Турман Експрес Логістик" (02090, м. Київ, вул. Калачівська, буд. 13; ідентифікаційний код 40199073) заборгованість в сумі 52 028 (п`ятдесят дві тисячі двадцять вісім) грн 50 коп., 3% річних в сумі 1 181 (одна тисяча сто вісімдесят один) грн 44 коп., інфляційні втрати в сумі 1 151 (одна тисяча сто п`ятдесят один) грн 63 коп., пеню в сумі 3 970 (три тисячі дев`ятсот сімдесят) грн 59 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 041 (дві тисячі сорок один) грн 05 коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. У задоволенні стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12 000, 00 грн - відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 17.05.2021

Суддя Д.О. Баранов