ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року

м. Київ

справа № 906/764/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Малашенкової Т.М. і Селіваненка В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Шевчик О.Ю.,

учасники справи:

позивач - приватне підприємство "Прогрес-Буд",

представник позивача - Сачок А.В., адвокат (ордер від 12.05.2021 № 097641),

відповідач - Департамент регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації,

представник відповідача - Захарко Н.В. (у порядку самопредставництва),

розглянув касаційні скарги Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 (головуючий Маціщук А.В., судді: Гудак А.В. і Петухов М.Г.)

та додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.02.2021 (головуючий Маціщук А.В., судді: Гудак А.В. і Олексюк Г.Є.)

у справі № 906/764/20

за позовом приватного підприємства "Прогрес-Буд" (далі - Підприємство)

до Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації (далі - Департамент)

про визнання дій протиправними та стягнення 1 382 367,74 грн.

За результатами розгляду касаційних скарг Верховний Суд

ВСТАНОВИВ:

Підприємство звернулось до господарського суду Житомирської області з позовом до Департаменту про визнання дій Департаменту щодо оголошення публічної закупівлі протиправними та стягнення 1 382 367,74 грн заборгованості за договором підряду від 26.11.2018 № 65 (далі - Договір).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

- Департаментом оголошено публічні закупівлі, а саме конкурс на обрання підрядної організації на виконання робіт по об`єкту: "Амбулаторія на 1-2 лікаря з житлом по вул. Шкільна, 5а в с. Сінгурі Житомирського району Житомирської області - будівництво", щодо якого укладений Договір з Підприємством;

- внаслідок таких дій Департаменту Підприємство позбулося доходів, які воно могло би одержати, виконавши передбачені Договором роботи;

- Департамент не провів обстеження об`єкта будівництва та не визначив, які роботи вже виконані Підприємством станом на дату оголошення конкурсу, і фактично включив у предмет закупівлі роботи, які виконані Підприємством і мають бути йому оплачені.

- Департамент як замовник у порядку, визначеному частиною четвертою статті 849, статтями 651, 654 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Договір не змінив і не розірвав, у той же час не оплатив за роботи, виконані Підприємством як підрядником у період з січня по квітень 2020 року.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 20.10.2020 відмовлено у задоволені позовних вимог.

Рішення суду першої інстанцій мотивоване тим, що:

- обраний Підприємством спосіб захисту у вигляді визнання протиправними дій Департаменту є неналежним;

- позовна вимога про стягнення 1 288 734,14 грн боргу як оплати за виконані роботи є передчасною, оскільки суду не надано доказів, якими підтверджується направлення Підприємством на адресу Департаменту актів виконаних робіт для підписання до звернення з даним позовом;

- позовна вимога про стягнення збитків у сумі 93 633,60 грн є необґрунтованою, оскільки відсутній розрахунок заявленої суми та не надані будь-які первинні документи, які б підтверджували реальну суму неодержаного доходу від виконання Договору у повному обсязі.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 вказане рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення 1 288 734,14 грн та в цій частині прийнято нове рішення, яким у скасованій частині позовні вимоги задоволено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції обґрунтована тим, що позовна вимога про стягнення боргу за виконані роботи на загальну суму 1 288 734,14 грн підтверджується долученими до матеріалів справи довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за 2020 рік примірної форми КБ-3 та актами приймання виконаних будівельних робіт за 2020 рік примірної форми КБ-2в, які Департаментом не спростовані у порядку статей 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Додатковою постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.02.2021 заяву Підприємства про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з Департаменту на користь Підприємства 16 925,12 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що витрати на професійну правничу допомогу в процесі розгляду справи в суді апеляційної інстанції є належним чином обґрунтованими відповідно до частини четвертої статті 126 ГПК України і мають бути частково відшкодовані у розмірі 16 925,12 грн згідно із статтею 129 ГПК України, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції у частині стягнення 1 288 734,14 грн, Департамент звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та те, що судом при прийнятті оскаржуваної постанови не враховано висновки, викладені у постановах Верховного Суду, які прийняті у інших справах у подібних правовідносинах, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині та прийняти нове рішення, яким у цій частині відмовити у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції мотивована тим, що апеляційний суд в оскаржуваній постанові не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 20.12.2018 у справі № 924/70/18, від 12.06.2018 у справі № 924/153/17, від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, від 04.10.2019 у справі № 914/1949/18 та від 21.06.2018 у справі № 910/23196/17 щодо застосування статей 86, 236 ГПК України, та висновків про неможливість обґрунтованості рішень на припущеннях.

Від Підприємства відзив на касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції не надходив.

Також не погоджуючись з додатковою постановою суду апеляційної інстанції, Департамент звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій (з урахуванням заяви про усунення недоліків касаційної скарги), посилаючись на те, що апеляційним судом при прийнятті оскаржуваної додаткової постанови не враховано висновку, викладеного у постанові Верховного Суду, яка прийнята у іншій справі у подібних правовідносинах, просить прийняти рішення про скасування оскаржуваної додаткової постанови суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга на додаткову постанову суду апеляційної інстанції обґрунтована тим, що апеляційний суд в оскаржуваній додатковій постанові не врахував висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18 щодо застосування статті 126 ГПК України.

Від Підприємства відзив на касаційну скаргу на додаткову постанову суду апеляційної інстанції не надходив.

Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 12.04.2021 № 29.3-02/784 у зв`язку з відпусткою судді Львова Б.Ю. призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 906/764/20, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Булгакової І.В. (головуючий), Малашенкової Т.М. і Селіваненка В.П.

Перевіривши правильність застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального і процесуального права, відповідно до встановлених ними обставин справи, заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представників сторін, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційних скарг з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, що 26.11.2018 Підприємством (підрядник) та Департаментом (замовник) за результатом проведених відкритих торгів/тендеру укладено Договір, за умовами якого підрядник зобов`язаний на свій ризик власними та залученими силами і засобами виконати відповідно до умов договору та проєктно-кошторисної документації будівельні роботи по об`єкту: Амбулаторія на 1-2 лікаря з житлом по вул. Шкільна, 5а у с. Сінгурі Житомирського району Житомирської області - будівництво (ДК 021:2015 (СРУ) - 45210000-2 - Будівництво будівель).

Відповідно до пунктів 1.9, 1.10 Договору підрядник зобов`язаний виконати роботи згідно з календарним графіком виконання та фінансування робіт, який є невід`ємною частиною договору, і має право на дострокове виконання робіт за письмовим погодженням замовника.

Згідно з пунктами 2.7, 2.8 Договору розрахунки за виконані роботи проводяться на підставі документів про обсяги виконаних робіт та їх вартість (КБ-2в, КБ-3). Оплата проводиться шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника.

Пунктом 9.6 Договору передбачено, що замовник забезпечує здійснення технічного нагляду за відповідністю якості, обсягів виконаних робіт проєкту, кошторису, будівельним нормам і правилам. Замовник призначає відповідальну особу, яка вправі в будь-який час перевіряти хід і якість будівельно-монтажних робіт, а також якість використовуваних матеріалів, не втручаючись при цьому в оперативно-господарську діяльність підрядника.

Відповідно до розділу 10 Договору видатки на виконання робіт за рахунок державних коштів здійснюються у порядку, визначеному законодавством. Оплату виконаних робіт замовник проводить поетапно, по мірі надходжень з бюджету цільових коштів на оплату видатків для виконання будівельних робіт, в сумі що не перевищує розмір фактичного надходження коштів з бюджету. У разі наявності бюджетного фінансування замовник може перерахувати підряднику попередню оплату/аванс у розмірі до 30% річного обсягу фінансування. Сума авансу складає 928 389,60 грн, у тому числі ПДВ (20%) 154 731,60 грн. Підрядник зобов`язується використати одержану попередню оплату/аванс відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 № 117 (зі змінами). Термін погашення авансу до 22.12.2018 згідно з календарним графіком виконання та фінансування робіт. За закінченням терміну невикористані кошти повертаються замовнику. Оплата за виконані роботи здійснюється в межах фактичних надходжень на рахунок замовника на підставі актів виконаних робіт (КБ-2В та КБ-3). Оплата виконаних робіт проводиться у разі наявності фінансування та в межах бюджетних асигнувань. Замовник не несе відповідальності перед підрядником за несвоєчасну оплату виконаних робіт у разі затримки бюджетного фінансування.

Згідно з пунктом 11.1 Договору замовник зобов`язаний здійснювати постійний і своєчасний технічний нагляд за виконанням робіт протягом усього періоду будівництва об`єкту і здійснює контроль за якістю будівництва в порядку, визначеному законодавством, і своєчасно повідомляти підрядника про виявлені порушення та недоліки.

Розділом 14 Договору визначено відповідальність сторін за порушення зобов`язань за Договором та порядок урегулювання спорів, зокрема, відповідно до частини першої статті 322 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором винна сторона відшкодовує іншій стороні збитки та сплачує штрафні санкції. Сторони зобов`язані докладати зусиль до вирішення конфліктних ситуацій шляхом переговорів. Несвоєчасне виконання робіт відрядником відповідно до календарного графіка виконання робіт, крім обставин, непереборної сили дає право замовнику розірвання договору в односторонньому порядку. У разі виявлення недоліків (дефектів) у роботах у процесі їх приймання та після прийняття (підписання актів виконаних робіт КБ-2, КБ-З) підрядник сплачує штраф у розмірі 20 (двадцяти) відсотків від вартості робіт, наданих з недоліками (дефектами). У разі порушення строків усунення недоліків (дефектів), виявлених замовником або контролюючими органами, визначених в акті усунення недоліків в процесі приймання виконаних робіт та протягом гарантійного строку експлуатації підрядник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості робіт, в яких виявлені недоліки (дефекти) за кожний день затримки. Акт, складений без участі підрядника, надсилається йому для виконання протягом 5 (п`яти) робочих днів після складання. Підрядник зобов`язаний за свій рахунок усунути залежні від нього недоліки в строки та в порядку, визначені в акті про їх усунення. Якщо підрядник не забезпечить виконання цієї вимоги чи буде порушувати строки її виконання, замовник має право прийняти рішення, попередньо повідомивши про нього підрядника, про усунення недоліків власними силами або із залученням третіх осіб із відшкодуванням витрат та заподіяних збитків за рахунок підрядника. Застосування господарських санкцій до сторони, яка порушила зобов`язання за договором, не звільняє її від виконання зобов`язань. Сторона, що порушила майнові права або законні інтереси іншої сторони, зобов`язана поновити їх, не чекаючи пред`явлення їй претензії чи звернення до суду. По питаннях, що не врегульовані даним договором, сторони керуються ЦК та ГК України, а також іншими нормативними актами в галузі будівництва та чинним законодавством.

Відповідно до розділу 18 Договору строки виконання робіт (будівництва об`єкта) встановлюються договором і визначаються датою їх початку та закінчення. Невід`ємною частиною Договору є календарний графік виконання робіт, в якому визначаються дати початку та закінчення всіх видів (етапів, комплексів) робіт, передбачених договором. Строком договору є час, потягом якого сторони будуть здійснювати свої права та виконувати обов`язки відповідно до Договору. Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Договір припиняється в односторонньому порядку за ініціативою замовника у разі невиконання підрядником календарного графіку виконання робіт, умов Договору та у випадках, передбачених даним Договором. Підрядник бере на себе ризик неодержання повідомлення замовника про розірвання припинення Договору, якщо повідомлення відправлено підряднику замовником рекомендованим листом через засоби поштового зв`язку України за фактичною адресою, зазначеною у Договорі. У такому випадку Договір вважається розірваним на 10-й день після відправлення рекомендованого листа замовником підряднику. Договір припиняється в односторонньому порядку за ініціативою замовника у разі непогодження підрядником внесення змін до Договору відповідно до пункту 15.2 Договору. У такому разі розірвання Договору здійснюється згідно з пунктом 18.4 Договору.

Договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Додатковою угодою від 31.12.2018 № 1 внесені зміни до Договору, а саме з урахуванням часткового фінансування у 2018 році встановено, що Договір діє до 30.06.2019.

Додатковою угодою від 22.12.2018 № 1 Д/р внесені зміни до пункту 1.6 Договору щодо перегляду складу та обсягу робіт.

Додатковою угодою від 20.03.2019 № 2 внесені зміни до пункту 2.5 Договору, з урахуванням обсягів фінансування у 2018-2019 роках визначено ціну Договору 6 000 000,00 грн.

Додатковою угодою від 27.06.2019 № 3 внесені зміни до пункту 18.2 Договору, якими визначено строк дії Договору до 31.12.2019.

Додатковою угодою від 27.12.2019 № 4, керуючись пунктом 4 частини четвертої статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" та відповідно до пункту 15.1 розділу 15 Договору, сторони змінили строк дії Договору, встановивши його дію до 31.12.2020, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

Додаток № 2 до Договору "Календарний графік" сторони виклали у новій редакції, відповідно до якої залишок робіт на 2020 рік неоплачених замовником становить 1 574 005,37 грн.

Судами встановлено, що на виконання Договору Підприємством протягом 2018-2019 років виконувались роботи по об`єкту: Амбулаторія на 1-2 лікаря з житлом по вул. Шкільна, 5а в с. Сінгурі Житомирського району Житомирської області - будівництво (ДК 021:2015 (СРУ) - 45210000-2 - Будівництво будівель), і виконані Підприємством роботи оплачувались Департаментом. Тобто укладений сторонами 26.11.2018 за результатами тендеру Договір частково виконаний сторонами.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанцій виходив з того, що обраний Підприємством спосіб захисту у вигляді визнання протиправними дій Департаменту є неналежним.

Позовна вимога про стягнення 1 288 734,14 грн боргу як оплати за виконані роботи заявлена передчасно, оскільки до суду не надано доказів, що до подачі позову Підприємством направлялись на адресу Департамента акти виконаних робіт для підписання. Такі акти вперше були направлені Департаменту на виконання статті 172 ГПК України разом з позовною заявою. Таке направлення не є направленням актів для підписання, оскільки спрямоване лише на виконання вимог процесуального закону.

Позовна вимога про стягнення збитків у сумі 93 633,60 грн є необґрунтованою, оскільки відсутній розрахунок заявленої суми та не надані будь-які первинні документи, які б підтверджували реальну суму неодержаного доходу від виконання Договору у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції погодився з рішенням суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог у частині визнання протиправними дій Департаменту та стягнення збитків у сумі 93 633,60 грн та залишив рішення у цій частині без змін.

При цьому вказані вимоги не є предметом касаційного провадження, оскільки Департаментом оскаржується постанова суду апеляційної інстанції лише у частині стягнення 1 288 734,14 грн боргу як оплати за виконані роботи. Тобто судом касаційної інстанції не надається правова оцінка рішенням судів попередніх інстанцій у частині визнання протиправними дій Департаменту та стягнення збитків у сумі 93 633,60 грн.

Водночас суд апеляційної інстанції не погодився з рішенням суду першої інстанції у частині стягнення 1 288 734,14 грн боргу як оплати за виконані роботи, зазначивши, що на підтвердження позовних вимог Підприємство надало суду акти приймання виконаних будівельних робіт за 2020 рік примірної форми КБ-2в, підписані підрядником, та довідку про вартість виконаних будівельних робіт за 2020 рік примірної форми КБ-3, підписану підрядником, на загальну суму 1 288 734,14 грн.

Суду першої інстанції Підприємством наданий супровідний лист від 02.03.2020 № 1, за змістом якого інженеру технічного нагляду ОСОБА_1 направлені акти виконаних робіт за 1 квартал 2020 року (за переліком) для здійснення контролю за дотриманням проектних рішень та вимог. Лист містить розписку про отримання 02.04.2020.

Суду першої інстанції відповідачем надані лист від 03.03.2020 № 01.3-819, яким Департамент, посилаючись на частину четверту статті 849 ЦК України, повідомив Підприємство про відмову від Договору та лист від 12.05.2020 № 01.3-1608, за змістом якого Департамент повторно повідомив Підприємство про відмову від Договору і вимагав повернути будівельний майданчик, всю дозвільну документацію, невикористані матеріали та підписані акти приймання-передачі.

Також суду надані докази направлення Підприємству вказаних листів поштовим зв`язком, і сторонами не заперечується, що вони не були отримані Підприємством, що також підтверджується рекомендованими повідомленнями з відмітками "за місцем обслуговування".

Отже, на умовах Договору між сторонами відбулись правовідносини з будівельного підряду, які регулюються параграфами 1-3 глави 61 ЦК України, главою 33 ГК України та Законом України "Про публічні закупівлі".

Відповідно до статей 317, 318 ГК України та статей 837, 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Згідно із статтею 853 ЦК України замовник у підряді зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і у разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Частиною четвертою статті 879 ЦК України та частиною п`ятою статті 321 ГК України передбачено, що замовник зобов`язаний оплатити роботи після здачі-прийняття об`єкта будівництва за умови, що роботи виконані належним чином та в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до статті 882 ЦК України замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття.

Замовник організовує та здійснює прийняття робіт за свій рахунок, якщо інше не встановлено договором. У прийнятті робіт мають брати участь представники органів державної влади та органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених законом або іншими нормативно-правовими актами.

Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Згідно із статтею 193 ГК України та статтями 509, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судом апеляційної інстанції зазначено, що суд першої інстанції не надав оцінки наданому Підприємством супровідному листу від 02.03.2020 № 1, за змістом якого інженеру технічного нагляду ОСОБА_1 направлені акти виконаних робіт у тому числі за 1 квартал 2020 року (за переліком) для здійснення контролю за дотриманням проектних рішень та вимог. Лист містить розписку про отримання 02.04.2020.

При цьому відповідно до умов Договору та пункту 2 Порядку здійснення технічного нагляду під час будівництва об`єкта архітектури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2007 № 903, передбачено, що технічний нагляд забезпечує замовник (забудовник) протягом усього періоду будівництва об`єкта з метою здійснення контролю за дотриманням проєктних рішень та вимог державних стандартів, будівельних норм і правил, а також контролю за якістю та обсягами робіт, виконаних під час будівництва або зміни такого об`єкта.

Підприємство у письмових поясненнях та представники обох сторін в усних поясненнях суду пояснили, що з метою забезпечення технічного нагляду при виконанні робіт було укладено договір на здійснення технічного нагляду № ТН65, за умовами якого підприємець ОСОБА_1 від імені та в інтересах Департамента здійснював контроль, у тому числі за обсягами виконаних робіт на об`єкті за спірним Договором. Сторонами також підтверджено, що всі акти акти КБ-2в та КБ-3 пред`являлись інженеру з технічного нагляду ОСОБА_1 і підписувались ним.

Згідно з частиною четвертою статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Департамент не надав суду пояснень стосовно причин непідписання актів КБ-2в та КБ-3 за перший квартал 2020 року, які були пред`явлені уповноваженій ним особі ОСОБА_1 , який на умовах Договору (розділи 9,11) та договору на здійснення технічного нагляду № ТН65 від імені та в інтересах Департаменту здійснював контроль за виконанням робіт на спірному об`єкті.

Акти КБ-2в та КБ-3 підписані лише підрядником (Підприємством), причини непідписання не зазначені, однак Департамент не заперечив і не спростував твердження Підприємства, що він не провів обстеження об`єкта та не визначив, які роботи вже виконані Підприємством станом на дату оголошення конкурсу 09.06.2020, тоді як акти про виконані роботи згідно з розпискою ОСОБА_1 одержані 02.04.2020. Акти не повернуті підряднику - докази такого відсутні.

Обов`язок замовника прийняти виконані роботи та підписати акти визначений як умовами договору, так і нормами статей 853, 882 ЦК України. Таким чином, замовник/Департамент ухилився від прийняття виконаних робіт та підписання актів.

Разом з тим, апеляційний суд врахував, що суду першої інстанції Департаментом надані листи від 03.03.2020 № 01.3-819, яким Департамент повідомив Підприємство про відмову від Договору, посилаючись на частину четверту статті 849 ЦК України, та від 12.05.2020 № 01.3-1608, за змістом якого Департамент повторно повідомив Підприємство про відмову від Договору, посилаючись на частину четверту статті 849 ЦК України та вимагав повернути будівельний майданчик, всю дозвільну документацію, невикористані матеріали та підписані акти приймання-передачі.

Надавши оцінку вказаним листам, апеляційний суд встановив, що Департамент як замовник, дотримуючись умов Договору, відправив підряднику повідомлення про розірвання Договору на підставі частини четвертої статті 849 ЦК України рекомендованим листом через засоби поштового зв`язку України за фактичною адресою, зазначеною в договорі - м.Житомир, вул. Крошенська,4, кв.41.

Отже, замовник у встановленому порядку повідомив підрядника про розірвання Договору.

Частиною четвертою статті 849 ЦК України передбачено, що право замовника у будь-який час до закінчення роботи відмовитись від договору підряду кореспондується з обов`язком виплатити підряднику плату за виконану частину роботи та відшкодувати йому збитки, завдані розірванням договору.

З урахуванням таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення боргу за виконані роботи на загальну суму 1 288 734,14 грн підтверджується долученими до матеріалів справи доказами та підлягає задоволенню.

Однак Касаційний господарський суд не може погодитись з таким висновком суду апеляційної інстанції, оскільки суд апеляційної інстанції, посилаючись на те, що суду першої інстанції Підприємством наданий супровідний лист від 02.03.2020 № 1, за змістом якого інженеру технічного нагляду ОСОБА_1 направлені акти виконаних робіт за 1 квартал 2020 року (за переліком) для здійснення контролю за дотриманням проектних рішень та вимог, який містить розписку про отримання 02.04.2020, не обґрунтував, якими доказами підтверджуються повноваження інженера технічного нагляду ОСОБА_1 на прийняття від імені замовника виконаних підрядником робіт та, відповідно, на підписування від імені замовника актів виконаних будівельних робіт примірної форми КБ-2в і КБ-3. Крім того, суд, посилаючись на договір на здійснення технічного нагляду № ТН65 як на одну з підстав надання ОСОБА_1 повноважень діяти від імені та в інтересах Департамента, не досліджував умови вказаного договору, оскільки такий договір відсутній у матеріалах справи, а тому суд не міг встановити, які саме повноваження були надані ОСОБА_1, і, відповідно, які дії ОСОБА_1 міг вчиняти від імені Департаменту у правовідносинах з третіми особами, зокрема Підприємством.

Також суд апеляційної інстанції не вказав, на підставі яких доказів ним надана оцінка долученим Департаментом до відзиву листам від 03.03.2020 № 01.3-819 та від 12.05.2020 № 01.3-1608, який (відзив з додатками) не було прийнято до розгляду судом першої інстанції, оскільки відзив подано з пропуском строку, встановленого ухвалою суду на його подання, та без клопотання про поновлення такого строку.

Крім того, суд апеляційної інстанції, задовольняючи вимоги про стягнення боргу як оплати за виконані роботи, послався на акти виконаних будівельних робіт примірної форми КБ-2в і КБ-3, які були підписані лише підрядником, тобто беззаперечно та в односторонньому порядку прийняв визначену підрядником вартість виконаних ним робіт, без встановлення того, чи відповідає вартість робіт, яка вказана в актах, фактично виконаній роботі. При цьому у разі необхідності суд не був позбавлений права призначити відповідну судову експертизу для вирішення питання щодо вартості виконаних підрядником робіт, враховуючи, що відповідно до частини четвертої статті 849 ЦК України право замовника у будь-який час до закінчення роботи відмовитись від договору підряду кореспондується з обов`язком виплатити підряднику плату за виконану частину роботи та відшкодувати йому збитки, завдані розірванням договору.

Згідно з частиною першою статті 74 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень у господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять до предмета доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. Суд звертається до власної правової позиції, наведеної у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18.

При цьому одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає у тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).

Водночас у розгляді касаційної скарги у даній справі Верховний Суд з`ясував, що висновок щодо застосування норм ГПК України, які регламентують порядок подання доказів, доказування та оцінки доказів у господарському процесі в контексті правовідносин, які склалися між сторонами спору, - відсутній.

Проте, оскільки судом апеляційної інстанції при розгляді справи не враховано приписи частини третьої статті 86 ГПК України, а саме те, що суд повинен надати оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у матеріалах справи, то, судом не виконані вимоги норм процесуального права у вирішенні відповідного спору.

Департамент у касаційній скарзі на постанову суду апеляційної інстанції посилається на те, що апеляційний суд в оскаржуваній постанові не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 20.12.2018 у справі № 924/70/18, від 12.06.2018 у справі № 924/153/17, від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, від 04.10.2019 у справі № 914/1949/18 та від 21.06.2018 у справі № 910/23196/17 щодо застосування статей 86, 236 ГПК України та висновків про неможливість обґрунтованості рішень на припущеннях.

При цьому під час підготовки справи до розгляду Верховним Судом було проаналізовано зміст судових рішень, прийнятих у справах № 924/70/18, № 924/153/17, № 342/180/17, № 914/1949/18 та № 910/23196/17, та встановлено, що у вказаних справах були прийняті рішення відповідно до встановлених судами попередніх інстанцій обставин на підставі поданих сторонами доказів.

Водночас Департамент у касаційній скарзі на постанову суду апеляційної інстанції посилається на те, що апеляційний суд, ухвалюючи оскаржувану постанову, встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, що відповідно до пункту 4 частини третьої статті 310 ГПК України є підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд.

Відповідно до частин першої та другої статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з приписами пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Пунктом 4 частини третьої статті 310 ГПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Відповідно до частини четвертої статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Зважаючи на викладене, постанова суду апеляційної інстанції у частині стягнення 1 288 734,14 грн боргу як оплати за виконані роботи у справі підлягає скасуванню, а справа - передачі у цій частині на новий розгляд до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Враховуючи скасування постанови суду апеляційної інстанції у частині стягнення 1 288 734,14 грн боргу як оплати за виконані роботи та направлення справи у цій частині на новий розгляд до Північно-західного апеляційного господарського суду, обґрунтованим є й скасування додаткової постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.02.2021, якою заяву Підприємства про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково, оскільки розподіл витрат на професійну правничу допомогу в процесі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, згідно із статтею 129 ГПК України, здійснюється пропорційно задоволеним позовним вимогам, а тому повинно бути здійснено під час нового перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи апеляційному господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та докази, в тому числі зазначені у даній постанові, об`єктивно оцінити відповідні докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті і, в залежності від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 у справі № 906/764/20 задовольнити частково.

2. Касаційну скаргу Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації на додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.02.2021 у справі № 906/764/20 задовольнити.

3. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 у справі № 906/764/20 у частині стягнення 1 288 734,14 грн боргу як оплати за виконані роботи скасувати. У відповідній частині справу передати на новий розгляд до Північно-західного апеляційного господарського суду.

4. В іншій частині постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 у справі № 906/764/20 залишити без змін.

5. Додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.02.2021 у справі № 906/764/20 скасувати.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Т. Малашенкова

Суддя В. Селіваненко