РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.05.2021Справа № 910/18720/20
Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Лиськова М.О.,

при секретарі судового засідання Свириденко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія ПРОСТІР" (вул. Белелюбського, буд. 68, м. Дніпро, 49019)

до Фізичної особи-підприємця Тимковича Василя Васильовича

( АДРЕСА_1 )

про стягнення 147 500,00 грн.

Та за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця Тимковича Василя Васильовича ( АДРЕСА_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія ПРОСТІР"

(вул. Белелюбського, буд. 68, м. Дніпро, 49019)

про стягнення 65 000,00 грн. та зобов`язання вчинити дії

За участі представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія ПРОСТІР" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Тимковича Василя Васильовича про стягнення 147 500,00 грн. передоплати та штрафу за Договором від 09.09.2019 №Т-17-2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2020 ухвалено розгляд справи здійснювати розгляд справи № 910/18720/20 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 23.12.2020.

22.12.2020 від Фізичної особи-підприємця Тимковича Василя Васильовича до Господарського суду міста Києва надійшла зустрічна позовна заява у справі №910/18720/20 та відзив на первісний позов.

23.12.2020 позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи.

23.12.2020 судові засідання з розгляду справ, призначених суддею Лиськовим М.О. не відбулися із технічних причин.

Ухвалою суду від 23.12.2020 розгляд справи у підготовчому провадженні відкладено на 27.01.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2021 прийнято зустрічний позов Фізичної особи-підприємця Тимковича Василя Васильович до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія ПРОСТІР" про зобов`язання вчинити дії до розгляду з первісним позовом у справі № 910/18720/20. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом та призначено підготовче засідання у справі на 27.01.2021.

15.01.2021 позивачем подано відзив на зустрічний позов та відповідь на відзив по первісному позову.

Протокольною ухвалою суду від 27.01.2021 судом ухвалено відкласти підготовче засідання на 17.02.2021.

29.01.2021 позивачем подано відзив на зустрічний позов.

08.02.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія ПРОСТІР" подано клопотання про долучення доказів по справі.

16.02.2021 позивачем подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні без участі представника позивача.

Протокольною ухвалою суду від 27.01.2021 судом ухвалено відкласти підготовче засідання на 03.03.2021.

02.03.2021 позивачем подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні без участі представника позивача.

03.03.2021 від Фізичної особи-підприємця Тимковича Василя Васильовича до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив

Протокольною ухвалою суду від 03.03.2021 судом оголошено про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 24.03.2021.

23.03.2021 відповідачем за первісним позовом подано клопотання про відкладення розгляду справи.

24.03.2021 судове засідання не відбулось у зв`язку із перебуванням судді Лиськова М.О. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2021 судове засідання із розгляду справи по суті призначено на 14.04.2021.

13.04.2021 відповідачем за первісним позовом подано клопотання про відкладення розгляду справи.

14.04.2021 в судовому засідання після дослідження доказів, перед судовими дебатами судом відкладено розгляд справи по суті на 19.05.2021.

19.05.2021 в судове засідання з`явився представник відповідача за первісним позовом, вимоги зустрічного позову підтримав в повному обсязі, проти задоволення первісного позову заперечив. Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не з`явився, причин неявки суд не повідомив, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином ухвалою суду від 14.04.2021.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Судом також враховано, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті шостої даної Конвенції (§ 66, § 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи у судовому засіданні 15.07.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача за первісним позовом підлягають задоволенню у повному обсязі та позовні вимоги позивача за зустрічним позовом не підлягають задоволенню з наступних підстав.

09 вересня 2019 року між Фізичною особою-підприємцем Тимковичем Василем Васильовичем (надалі - Відповідач, Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ ПРОСТІР» (надалі - Позивач, Замовник) був укладений Договір №Т-17-2019 про послуги з розробки системи автоматизації бізнес-процесів підприємства на базі Simbioz ERP (надалі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору Виконавець у відповідності до цього Договору та Додатків до нього надає Замовнику послуги з розробки системи автоматизації бізнес-процесів підприємства, названу в Договорі про послуги «Системою автоматизації». Перелік інструментів Системи автоматизації був погоджений сторонами Договору про послуги та викладений в Додатку № 2 до Договору про послуги.

Відповідно до п. 1.2 Договору Предметом Договору було встановлення Виконавцем на обладнанні Товариства комп`ютерної системи, яка повинна була бути побудована на основі рішення, що доступно за адресою www.odoo.com та повинна була містити всі об`єкти та функції, що доступні за адресою http://demo.simbioz.ua.

Відповідно до п.п. 1.3-1.4 Договору Виконавець зобов`язувався передати Замовнику доступ до налаштованого серверу, що містить весь вихідний код Системи автоматизації та гарантував можливість використання системи автоматизації згідно її функціоналу, а також стабільну роботу Системи автоматизації на сервері Товариства до. 200 окремих (конкурентних) користувачів з конфігурацією Intel Xeon Е5 2/5 Ghz 6c/12t (e.g. E5-1650v2) o 256GB RAM о SATA/SAS RAID-1.

Згідно п 3.1.1 Договору Виконавець зобов`язаний надати Замовнику Послуги з навчання персоналу, розробці робочих інструкцій та впровадженню Системи автоматизації на робочих місцях в обсязі до 20 робочих годин у вигляді тренінгових занять, 20 робочих годин у вигляді консультацій та 20 робочих годин у вигляді робіт з програмування.

Відповідно до п. 3.1.2 Договору Сторони домовилися, що Виконавець зобов`язується вчасно виконати свої зобов`язання, передбачені, цим Договором, у разі своєчасного та повного виконання Замовником своїх зобов`язань щодо оплати.

Згідно п. 3.1.3 Договору Виконавець зобов`язаний надати послуги по встановленню Системи автоматизації на обладнанні Замовника.

Згідно п 3.1.5 Договору Виконавець зобов`язаний по закінченню виконання Робіт Виконавець має власними силами провести детальне тестування Системи автоматизації на предмет відповідності Додатку 3, скласти Акт прийому-передачі виконаних Робіт та надання Послуг і передати Замовнику для підпису.

Згідно п 3.1.8 Договору Виконавець зобов`язаний письмово повідомити Замовника, про ненадання Замовником даних та інформації, у строки визначені Договором, протягом одного робочого дня з дня настання такої події, за допомогою засобів вказаних у Договорі У разі неповідомлення Замовника у вищевказані строки, вважається, що Виконавець отримав всі необхідні дані та інформацію.

Згідно п 3.1.9 Договору Виконавець зобов`язаний протягом 2-х робочих днів з моменту підписання цього Договору протестувати обладнання Замовника щодо придатності такого обладнання для встановлення та стабільної роботи Системи автоматизації та надати письмовий висновок. У разі невідповідності обладнання для встановлення та стабільної роботи Системи автоматизації, надати Замовнику, зауваження у письмовій формі, щодо усунення виявлених недоліків та узгодити строки їх усунення.

Відповідно п. 4.1 Договору загальна вартість робіт та послуг за Договором складає 130000,00 грн.

Відповідно п. 4.2 Договору Замовник зобов`язується оплатити Виконавцеві суму вказану в п. 4.1 Договору в наступному порядку:

передоплата 50% від суми Договору здійснюється протягом 3-х робочих днів з моменту отримання від Виконавця Висновку визначеного в п. 3.1.9 Договору, оплата 50% від суми Договору здійснюється протягом 3-х робочих днів після підписання Сторонами Акту приймання-передачі виконаних робіт.

Згідно п. 4.7 Договору у разі невиконання або часткового виконання робіт, якщо таке прострочення триває більше 15 робочих днів від строків, передбачених Договором. Замовник письмово повідомляє Виконавця про такий факт. Виконавець протягом 15 днів з моменту пред`явлення такої вимоги (претензії), зобов`язаний повернути Замовнику вартість робіт, які були оплачені та невиконанні за цим Договором.

Відповідно п. 5.5 Договору у разі якщо Замовник сплатив Виконавцю суму, визначену у п. 4.Е п. 4.2 цього Договору, а Виконавець не приступив до виконання своїх зобов`язань у строки передбачені Договором. Замовник має право відмовитися від Договору та вимагати від Виконавця у триденний термін повернути раніше сплачені грошові кошти. В такому випадку Виконавець, окрім повернення основної суми має сплатити на користь Замовника штраф у розмірі 25% від суми Договору.

Згідно п. 5.7 Договору Сторони погодили перелік заходів відповідальності, що можуть бути застосовані до Виконавця у випадку вчинення дій, пов`язаних з розголошенням конфіденційної інформації, а саме:

розірвання Договору про надання послуг в односторонньому порядку Замовником.

стягнення з Виконавця штрафу у розмірі 50000.00 грн.,

відшкодування Замовнику документально підтверджених прямих збитків.

Відповідно до п. 6.6. Договору Виконавець зобов`язаний:

захищати та не розголошувати Конфіденційну інформацію повністю або в окремій частіші, що є предметом цього Договору.

не обговорювати, не надавати копій, не публікувати та не розголошувати в будь-якій формі третім особам Конфіденційної інформації, без отримання попереднього погодження на таке розголошення від роботодавця,

використовувати отриману Конфіденційну виключно для виконання своїх обов`язків за договором про надання послуг,

негайно повідомляти Замовника щодо розкриття Конфіденційної інформації компетентним державним органам та/або у випадку витребування такої інформації вказаними державними органами, а також у випадку викрадення інформації будь-якими третіми особами впродовж розумного строку, що зазначений Договорі.

Згідно п. 6.5 Договору Сторонами погоджено, що «Конфіденційна інформація» - це будь-яка інформація, яка отримана Виконавцем, і не є доступною громадськості, в будь-якій формі, представлена будь-яким способом при розголошенні в будь-який час і будь-яким способом, включаючи, але не обмежуючись наступним:

вихідні коди програмного продукту,

інформація, ідеї, а також дані, які передає Замовник та/або контрагент Замовника,

які б то не були маркетингові стратегії, плани, фінансова інформація або планування, операції, оцінка продажів, бізнес-плани і результати роботи, щодо типу, структури та особливості бізнес процесів, щодо рівня доходу, прибутків та/або успішності ведення бізнесу, до відноситься до минулої, справжньої або майбутньої діяльності Сторони,

плани продуктів або послуг, а також інформація про контрагентів,

які б то не були специфічна або технічна інформація, винаходи, плани, процеси, процедура, формули, поліпшення, технології або методи,

які б то не біли концепції, звіти, дані, ноу-хау, поточні роботи, плани, інструменти розвитку, технічні умови, програмне забезпечення, вихідні коди, коди об`єктів, блок-схеми, бази даних, винаходи, інформація і комерційні таємниці,

яка б то не була інша інформація, яка визнана чи повинна бути визнана конфіденційною інформацією, що передається Стороні,

яка б то не була інша інформація, створена Виконавцем, яка містить, відображає або походить від чого-небудь перерахованого вище.

За твердженням Позивача, котре не заперечується відповідачем, на виконання вимог Договору ТОВ «ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ «ПРОСТІР» 17.09.2019 року здійснило передплату за послуги, що будуть надані у розмірі 65 000,00 грн.

На виконання умов Договору Позивачем був наданий Відповідачу доступ до сервера, на який повинна була бути встановлена Система автоматизації, яка була встановлена на сервер 19.09.2019 року.

За твердженням Позивача, котре не спростовано Відповідачем, після встановлення Системи автоматизації на сервері, Позивачем було імпортовано в Систему автоматизації первинні данні, як це було передбачено умовами Договору, а саме:

база даних контрагентів Позивача (замовників та постачальників), яка включала в себе

інформацію про юридичні адреси, телефони, адреси електронних поштових скриньок, контактних осіб контрагентів Позивача,

база даних співробітників Позивача, яка містила персональні данні співробітників, включаючи паспортні данні, адреси та ідентифікаційні коди співробітників Позивача та інше;

поточна інформація про рух грошових коштів на банківських рахунках Позивача за період з 01.01.2020р.

поточна інформацію про укладені Позивачем угоди, включаючи рахунки на оплати за послуги, що направлялись контрагентам Позивача, записи телефонних переговорів, листування з контрагентами та інше.

В обґрунтування позовних вимог первісного позову Позивач вказує, що відповідно до укладеного Договору Відповідач повинен був виконати всі свої зобов`язання належним чином, в результаті чого на обладнання Позивача повинно було здійснено встановлення працюючої Системи автоматизації, на що і сподівався Позивач. Тому всі імпортовані в Систему автоматизації первинні дані вносились лише в Систему автоматизації, розміщену на сервері Позивача. Позивач вказує, що Відповідач не зміг налагодити роботу Системи автоматизації з даними Товариства таким чином як він це зобов`язувався зробити згідно умов Договору, хоча до підписання Договору багаторазово демонстрував Позивачу здатність Системи автоматизації виконувати ці функції на прикладах її роботи на інших підприємствах та стверджував, що саме Відповідач здійснив реалізацію функцій Системи автоматизації, що демонструвались Позивачу як приклади.

Позивачем вказано, що Відповідач не здійснив налагодження системи автоматизації, в результаті чого вона не відповідала вимогам, передбаченим Договором та не виконувала належним чином ті функції, які вона повинна була виконувати, а саме: не була реалізована функція обліку вартості основних засобів та малоцінні швидкозношувані предмети, згідно вимог Позивача, не була реалізована функція автоматичної загрузки в Систему автоматизації стартових довідників контрагентів, що призвело до необхідності вносити всі ці довідники вручну, не була налагоджена функція аналітичного аналізу функціонування обладнання в залежності від виробничої дільниці на якій воно знаходиться, не реалізовані базові зарплатні схеми існуючі у Позивача, не реалізовано процес обліку результатів регулярних інвентаризацій, що проводяться у Позивача, не реалізовані функції, необхідні для роботи в Системі автоматизації начальника виробництва, не реалізована функція ведення управлінського обліку на підприємстві касовим методом, запропонована система ведення обліку та бюджетування, що запропонована в Системі автоматизації не відповідає вимогам Позивача, -не реалізована функція автоматичного обміну даними між системою 1С, що існує у Позивача, та Системою автоматизації, не в повному обсязі реалізована функція роботи з документами, що забезпечують списання матеріалів в виробництво, не здійснена функція автоматизації розрахунку собівартості, який повинен був здійснюватися на підставі постійного отримання Системою автоматизації даних від виробничого обладнання в автоматичному режимі, не була інтегрована в Систему автоматизації функція автоматичного попереднього рахунку собівартості яка існує у Позивача, не реалізована функція використання Системою автоматизації стандартного українського плану рахунків, Система автоматизації не змогла замінити систему 1C 8.3 і Bon Sens, що функціонують у Позивача, не була впроваджена система контролю за основними фінансовими показниками Позивача, не була впроваджена система статистичного обліку продажів по номенклатурним позиціям, не реалізована функція інформування замовника про статус здійсненного замовлення, не реалізована функції обліку вартості матеріалів в залежності від курсу валют, функція роботи з задачами та контролем за їх виконанням реалізована не в повному обсязі; не реалізована задача по автоматичному формуванню наступних задач менеджерам при виконанні кожного етапу обробки заказу з обов`язковим нагадуванням менеджерам про наявність цих нових задач, не реалізована функція автоматичного видалення з Системи автоматизації інформації про контрагентів, що дублюється, не реалізована функція вводу в Систему автоматизації інформації про виробничі операції за допомогою сканерів штрих-коду, не реалізована функція швидких продаж для менеджерів роздрібної точки продажу згідно вимог Позивача, оскільки не реалізована функція обліку продаж з єдиним складом без виокремлення складів на кожній точці роздрібного продажу, не реалізована функція блокування внесення корегувань фінансових документів і бухгалтерських проводок з зазначеної дати, не реалізована функція блокування можливості корегування документів в закритому періоді, не реалізована функція обмеженого доступу користувачів в відділі продажу до документів, що створені іншими користувачами з відділу продажу, не реалізована функція обліку заробітної плати і звітів з Єдиного соціального внеску та 1ДФ, не реалізована функція обліку виробництва при використанні давальницької сировини, не реалізована функція обліку повернення продукції від покупців, не реалізована функція аналітики продажів та закупівель з метою здійснення бюджетування, не реалізована інтеграція Системи автоматизації з платіжною системою LiqPay.

У зв`язку із невиконанням Відповідачем своїх зобов`язань за Договором 09.07.2020 року на виконання п. 5.5 Договору Позивач звернувся до Відповідача щодо розірвання договору № Т-17-2019 про послуги розробки системи автоматизації бізнес-процесів підприємства на базі Simbioz ERP, повернення передплати, сплаченої Замовником у розмірі 65000,00 грн. та сплати штрафних санкцій.

Письмову відповідь на вказане повідомлення Позивачу Відповідачем не направлялося. Однак, за твердженням Позивача, після отримання вказаного повідомлення Відповідачем вчинено дії щодо видалення Системи автоматизації з сервера Товариства з усіма первинними даними, що були розміщені в ній Позивачем. Наслідком таких дій Відповідача стала втрата Позивачем усіх первинних даних, що належали йому та були імпортовані Позивачем в Систему автоматизації.

02.09.2020 року Відповідачу було направлено претензію щодо повернення будь-яким прийнятним способом всіх первинних даних, що були імпортовані Позивачем в Систему автоматизації та до яких Позивачем було втрачено доступ після видалення Відповідачем з сервера Позивача, повернення сплаченої Замовником передплати у розмірі 65000,00 грн., сплати штрафу у розмірі 25% від суми Договору, оплати штрафу у розмірі 50000,00 грн.

Натомість, Відповідач направив Позивачу лист № 10 від 11.09.2020 року з долученим Актом прийому-передачі виконаних робіт/наданих послуг № 142 від 15.10.2019 року з вимогою щодо підписання вказаного Акту прийому- передачі виконаних робіт.

Оскільки послуги з розробки системи автоматизації бізнес-процесів підприємства відповідачем виконані не були, сплачені грошові кошти позивачу не повернуті, у зв`язку з чим позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 206 Цивільного кодексу України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Пунктом 1 частини 1 статті 208 Цивільного кодексу України встановлено, що правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Разом з тим, згідно із пунктами 1, 2 частини 1 статті 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією з сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 Цивільного кодексу України).

За змістом частини 1, 2 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно із частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у письмовій формі. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телефонограмами тощо, а також прийняттям до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Враховуючи зазначене, судом встановлено, що між сторонами укладено договір у спрощений спосіб, що не суперечить вимогам статті 181 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі статтею 177 Цивільного кодексу України послуга є самостійним об`єктом цивільних прав.

Визнання послуги об`єктом цивільних прав (цивільних правовідносин) зумовлює наявність договірних зобов`язань, предметом виконання яких є здійснення виконавцем певної дії, обумовленої договором, нематеріальний результат якої споживається замовником у процесі її надання.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 09 вересня 2019 року відповідач виставив позивачу рахунок-фактуру на оплату послуг з розробки системи автоматизації бізнес-процесів підприємства на суму 65 000,00 грн., який оплачено позивачем згідно з платіжним дорученням № 4028 від 17.09.2019.

Разом з тим, жодні належні докази в підтвердження факту надання позивачу послуг за спірним договором в матеріалах справи відсутні.

За приписами статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач направив відповідачу досудове попередження, в якому просив у п`ятиденний строк з моменту отримання цього попередження повернути будь-яким прийнятним способом всі первинні дані, що були імпортовані Позивачем в Систему автоматизації та до яких Позивачем було втрачено доступ після видалення Відповідачем з сервера Позивача, повернення сплаченої Замовником передплати у розмірі 65000,00 грн., сплати штрафу у розмірі 25% від суми Договору, оплати штрафу у розмірі 50000,00 грн.

Факт направлення вищевказаної претензії підтверджується накладною з трек-номером 912, службовим чеком та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в ГК України. Так, відповідно до частини 1 статті 193 названого Кодексу суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами частини 1 статті 173 ГК України встановлено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог вказував, що 13.09.2019р. останнім було складено лист № 10 від 11.09.2020 року з долученим Актом прийому-передачі виконаних робіт/наданих послуг № 142 від 15.10.2019 року з вимогою щодо підписання вказаного Акту прийому- передачі виконаних робіт, який було направлено позивачу поштовим відправленням.

Позивач вказаний вище акт здачі-прийняття виконаних робіт від 11.09.2020 р. не підписав та відповідачеві не повернув, натомість, як вже зазначалося вище, останній звернувся до відповідача з досудовим попередженням.

Відповідачем на підтвердження своїх заперечень на позов було долучено до матеріалів справи в якості електронного доказу диск, на якому міститься файл з назвою "ТОВ Виробнича компанія простір".

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Згідно з ч. 2 ст. 96 ГПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

З врахуванням вищевикладеного суд зауважує, що електронні докази, подані в електронній копії, повинні мати електронний цифровий підпис.

З приводу наведеного суд зазначає, що наданий позивачем диск з файлом під назвою "ТОВ Виробнича компанія простір" не може вважатися електронним доказом, оскільки не містить будь-яких електронних даних, які слід було б вважати електронним цифровим підписом в розумінні вищенаведених приписів законодавства.

Як встановлено ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, у розумінні ст.ст. 73,74 ГПК України, на підтвердження того, що відповідачем були надані оплачені позивачем послуги з розробки системи автоматизації бізнес-процесів підприємства.

За таких обставин, суд вважає правомірним звернення позивача з вимогою до відповідача саме про повернення суми попередньої оплати та штрафу, що передбачений пунктом 5.5 Договору.

Таким чином, суд вважає правомірними вимоги про стягнення з відповідача 65 000,00 грн. передплати, 32 500,00 грн. - штрафу.

Стосовно вимоги позивача про стягнення із відповідача штрафу у розмірі 50 000,00 грн. за розголошення конфіденційної інформації суд зазначає наступне.

Судом вказувалось, що згідно п.6.5 договору Т-17-2019 від 09.09.2019 під конфіденційною інформацією розуміється будь-яка інформація, яка отримана Виконавцем, і не є доступною громадськості, в будь-якій формі, представлена будь-яким способом при розголошенні в будь-який час і будь-яким способом, включаючи, але не обмежуючись наступним: вихідні коди програмного продукту, інформація, ідеї, а також дані, які передає Замовник та/або контрагент Замовника, які б то не були маркетингові стратегії, плани, фінансова інформація або планування, операції, оцінка продажів, бізнес-плани і результати роботи, щодо типу, структури та особливості бізнес процесів, щодо рівня доходу, прибутків та/або успішності ведення бізнесу, до відноситься до минулої, справжньої або майбутньої діяльності Сторони, плани продуктів або послуг, а також інформація про контрагентів, які б то не були специфічна або технічна інформація, винаходи, плани, процеси, процедура, формули, поліпшення, технології або методи, які б то не біли концепції, звіти, дані, ноу-хау, поточні роботи, плани, інструменти розвитку, технічні умови, програмне забезпечення, вихідні коди, коди об`єктів, блок-схеми, бази даних, винаходи, інформація і комерційні таємниці, яка б то не була інша інформація, яка визнана чи повинна бути визнана конфіденційною інформацією, що передається Стороні, яка б то не була інша інформація, створена Виконавцем, яка містить, відображає або походить від чого-небудь перерахованого вище.

Системний аналіз вказаного пункту укладеного між сторонами правочину дає підстави вважати, що для кваліфікації певної інформації як конфіденційної в межах договору №Т-17-2019 від 09.09.2019 слід насамперед звернути увагу на джерело її походження, зокрема, такою є інформація, яка була передана саме замовником виконавцю, чи міститься у договорі.

Доказів того, що Позивачем як Замовником за договором була передана Відповідачу інформація, статус якої визначено як конфіденційна інформація за договором №Т-17-2019 від 09.09.2019 матеріали справи не містять.

Одночасно, суд вважає за доцільне звернути увагу на правове визначення та зміст категорії «конфіденційна інформація». Зокрема, під останньою фактично слід розуміти дані, доступ до яких обмежено фізичною або юридичною особою, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Тобто, не можна вважати конфіденційною інформацію, яка знаходиться у відкритому доступі для необмеженого кола осіб.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що Позивачем належними та допустими доказами не доведено суду порушення Відповідачем умов п.5.7 Договору, з огляду на що вимоги Позивача про стягнення штрафу у розмірі 50 000,00 грн. за розголошення конфіденційної інформації не підлягають задоволенню.

Стосовно вимог зустрічного позову про відшкодування Позивачем за первісним позовом Відповідачу за первісним позовом 65 000,00 грн. як вартості наданих, проте не оплачених Замовником послуг та вимоги підписати акт приймання-передачі наданих послуг, суд зауважує наступне.

В той же час, відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В частині 2 цієї статті визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Таким чином, захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається, зокрема, шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.

Відповідно до статті 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

В даному випадку, Позивач за зустрічним позовом обрав ефективний спосіб захисту свого порушеного права, звернувшись до суду із позовною вимогою про стягнення вартості наданих, за його переконанням, послуг.

Суд вважає за необхідне надати оцінку обраному позивачем способу захисту свого порушеного права щодо зобов`язання відповідача підписати акт, виходячи з приписів Цивільного законодавства, у взаємозв`язку з можливістю виконання позовних вимог в цій частині у примусовому порядку.

Так, заявлена Позивачем за зустрічним позовом вимога про зобов`язання Відповідача підписати акт № 142 від 15.10.2020 приймання-передачі наданих послуг по договору не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

Отже, вказаний спосіб захисту, з урахуванням наявності серед позовних вимог і вимоги про стягнення вартості таких послуг, не є ефективним в даному випадку та не призведе до поновлення прав позивача, оскільки здійснення такої дії як підписання акту залежить виключно від волі відповідача; механізм примусового виконання такого рішення відсутній.

Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги щодо зобов`язання відповідача підписати акт № 142 від 15.10.2020 приймання-передачі наданих послуг по договору.

Стосовно вимог зустрічного позову про відшкодування Позивачем за первісним позовом Відповідачу за первісним позовом 65 000,00 грн. як вартості наданих, проте не оплачених Замовником послуг, враховуючи встановлені судом вище обставини стосовно того, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, у розумінні ст.ст. 73,74 ГПК України, на підтвердження того, що Відповідачем за первісним позовом були надані оплачені Позивачем послуги з розробки системи автоматизації бізнес-процесів підприємства, а Позивачем за зустрічним позовом зворотного суду не доведено.

Підсумовуючи викладені вище та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги зустрічного позову задоволенню не підлягають, враховуючи неякісне виконання позивачем за зустрічним позовом робіт за укладеним між сторонами спору Договором та подальшої неможливості їх використання.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №127/3429/16-ц.

Всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

З огляду на вказані вище приписи законодавства та встановлені судом обставини неналежного виконання відповідачем за первісним позовом умов договору щодо належного виконання робіт за Договром, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги первісного позову є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія ПРОСТІР" до Фізичної особи-підприємця Тимковича Василя Васильовича про стягнення 147 500,00 грн. передоплати та штрафу за Договором від 09.09.2019 №Т-17-2019 підлягають частковому задоволенню. Вимоги зустрічного позову Фізичної особи-підприємця Тимковича Василя Васильовича задоволенню не підлягають.

Судові витрати позивача за первісним позовом по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 1462,50 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача за первісним позовом. Судові витрати позивача за зустрічним позовом з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог залишаються за позивачем за зустрічним позовом.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Первісні позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Тимковича Василя Васильовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія ПРОСТІР" (вул. Ак. Белелюбського, буд. 68, м. Дніпро, 49019; ідентифікаційний код 34228792) 65 000,00 грн. передплати, 32 500,00 грн. - штрафу та 1462,50 грн. судового збору.

3. У задоволенні решти первісних позовних вимог відмовити.

4. У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити повністю.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 27.05.2021.

Суддя М.О. Лиськов