РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.05.2021Справа № 910/4690/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»

до Фізичної особи підприємця Подрєзова Максима Миколайовича

про стягнення 15021,57 грн,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи підприємця Подрєзова Максима Миколайовича про стягнення 15021,57 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 22.09.2019 між Департаментом комунальної власності м. Києва, Фізичною особою підприємцем Подрєзовим Максимом Миколайовичем та Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» було укладено Договір № 54/2985 про компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою за адресою: м. Київ, вул. Йорданська, буд. 6, літ. А. Відповідачем було порушено умови вказаного Договору в частині своєчасної та повної оплати компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою за період з 01.02.2020 по 18.01.2021 на суму 12174 грн, у зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача суму основної заборгованості у розмірі 12174 грн. Також позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 1214,67 грн, 3% річних у розмірі 531,32 грн та інфляційні втрати у розмірі 1101,58 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 позовну заяву Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» залишено без руху та встановлено строк на усунення недоліків позовної заяви протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали.

30.03.2021 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва позивачем на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.04.2021 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено відповідачам строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 12.04.2021, для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 22.04.2021 та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, але не пізніше 03.05.2021. Позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання, але не пізніше 27.04.2021.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 02.04.2021 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04213, просп. Героїв Сталінграду, буд. 42, кв. 248

Однак, станом на дату розгляду справи на адресу Господарського суду міста Києва повернувся поштовий конверт №524 із відміткою про повернення у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

В силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Також господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 02.04.2021 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Таким чином, суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.05.2019 року між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) (орендодавець), Фізичною-особою підприємцем Подрєзовим Максимом Миколайовичем (орендар, відповідач) та Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» (позивач, балансоутримувач) було укладено Договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №2985 відповідно до умов якого орендодавець на підставі протоколу засідання постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 26.03.2019 №14/149 (пункт 5) передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Йорданська, 6 літ А для розміщення суб`єкта господарювання, який здійснює виробничу діяльність (п.1.1. договору).

Пунктом 9.1. договору визначено, що цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 22.05.2019 до 20.05.2022.

Відповідно до Додатку до Договору, Акта приймання-передачі нерухомого майна від 22.05.2019 орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування згідно з договором оренди від 22.05.2019 №2985 приміщення у нежилому будинку, що перебуває на балансі КП «Київжитлоспецексплуатація», загальною площею, загальною площею 55,3 кв.м. (в т.ч.: І пов.: МСК-0,3 кв.м.; ІІ пов.: корисна-54,4 кв.м., МЗК-0,6 кв.м.), розташоване за адресою: м. Київ, вул. Йорданська, 6 літ А.

Відповідно до Акта від 22.05.2019 стан приміщення, що передається в оренду згідно даного договору - задовільний.

Окрім того, 22.05.2019 між Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» (позивач, балансоутримувач) та Фізичною-особою підприємцем Подрєзовим Максимом Миколайовичем (орендар, відповідач) було укладено Договір №54/2985 про компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою за адресою: м. Київ, вул. Йорданська, буд. 6, літ. А відповідно до умов якого підприємство-балансоутримувач та орендар уклали цей договір про компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою нежилих приміщень, що належать до комульної власності територіальної громади міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Йорданська, буд. 6, літ. А (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору об`єктом компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою є нежитлові приміщення, загальною площею: 55,30 кв.м., в т.ч., 1 поверх - 0,30 кв.м., 2 поверх - 55 кв.м., згідно з викопіюванням з поверхового плану, що складає невід`ємну частину договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 22.05.2019 №2985.

Згідно з п. 3.1. договору плата за об`єкт компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою визначена на підставі статей 286, 287 Податкового кодексу України, рішення Київської міської ради від 18 жовтня 2018 року № 1910/5974 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві», пункту 9.7, 9.7.1 та 9.7.2 розділу 9 «Орендна плата та інші платежі» рішення Київської міської ради від 06.12.2018 року №253/6304, та становить за базовий місяць розрахунку - компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт оренди, становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку березень 2019 року: 961,76 грн на місяць.

Відповідно до п. 3.4. договору додатково до компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується Орендарем разом з компенсацією витрат підприємства за користування земельною ділянкою.

У п. 3.9. договору визначено, що у разі закінчення, припинення (розірвання) цього договору орендар сплачує компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою до дня підписання акту приймання-передачі орендованого приміщення згідно договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 22.05.2019 №2985 включно у розмірі компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи штрафні санкції, підприємству-балансоутримувачу.

Відповідно до п. 4.2.1. договору орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою.

Пунктом 7.1. договору визначено, що цей договір є укладеним з моменту укладання Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 22.05.2019 №2985 і діє з 22.05.2019 до 20.05.2022.

Судом встановлено, що 18.01.2020 відповідно до Акта приймання-передачі нерухомого майна орендодавець прийняв, а орендар здав згідно з договором оренди від 22.05.2019 №2985 приміщення у нежилому будинку, що перебуває на балансі КП «Київжитлоспецексплуатація», загальною площею 55,30 кв.м., в т.ч., 1 поверх - 0,30 кв.м., 2 поверх - 55 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Йорданська, буд. 6, літ. А.

Позивач зазначає, що у зв`язку із неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договором, у відповідача утворилася заборгованість з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою за період з 01.02.2020 по 18.01.2021 у сумі 12174 грн, у зв`язку з чим він звернувся до суду із відповідним позовом.

Матеріали справи не містять жодних доказів щодо сплати відповідачем заборгованості за спірним договором.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу положень ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.5. договору визначено, що компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується орендарем на рахунок підприємства-балансоутримувача, починаючи з дати підписання договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 22.05.2019 №2985 і застосовується з 22.05.2019.

Згідно з п. 3.6. договору компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 5 числа поточного місяця за поточний місяць.

Суд зазначає, що відповідачем під час розгляду справи не було подано жодних доказів на спростування позовних вимог позивача щодо стягнення заборгованості з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою на суму 12174 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не виконано зобов`язання за укладеним між сторонами договором №54/2985 від 22.05.2019 в частині повної та своєчасної оплати платежів за користування земельною ділянкою у період з 01.02.2020 по 18.01.2021, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 12174 грн, що підтверджується матеріалами справи, доказів щодо оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за компенсацію витрат за користування земельною ділянкою підлягають задоволенню.

Разом з тим, стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача трьох відсотків річних у розмірі 531,32 грн та інфляційних втрат у розмірі 1101,58 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Згідно п.1 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляційних втрат, трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (п. 2 ст. 625 ЦК України).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних за визначені позивачем періоди, судом встановлено, що позивачем допущено арифметичні помилки, у зв`язку з чим, судом здійснено власний розрахунок за результатами якого встановлено, що позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних підлягають частковому задоволенню у розмірі 250,07 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за визначені позивачем періоди, судом встановлено, що позивачем допущено арифметичні помилки, у зв`язку з чим, судом здійснено власний розрахунок за результатами якого встановлено, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню у розмірі 748,32 грн.

Щодо заявлених позивачем вимог стосовно стягнення з відповідача пені в розмірі 1214,67 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч. 1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до п. 6.1. договору, за несвоєчасну та не в повному обсязі сплату компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою на користь підприємства-балансоутримувача Орендар сплачує на користь позивача пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених компенсацій витрат підприємства за користування земельною ділянкою за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

В той же час, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено що вказане нарахування проведено позивачем у відповідності до умов укладеного між сторонами договору та положень чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги позивача у цій частині визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за визначені позивачем періоди, судом встановлено, що позивачем допущено арифметичні помилки, у зв`язку з чим, судом здійснено власний розрахунок за результатами якого встановлено, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 465,23 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що відповідачем не було подано до суду жодних доказів, які спростовують позовні вимоги позивача чи підтверджують сплату відповідачем заборгованість, суд вважає, що докази подані позивачем є більш вірогідними та підтверджують наявність заборгованості відповідача перед позивачем.

Разом з тим, з урахуванням положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати на сплату судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи підприємця Подрєзова Максима Миколайовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 51-А; ідентифікаційний код 03366500) заборгованість в розмірі 12174 (дванадцять тисяч сто сімдесят чотири) грн, інфляційні втрати в розмірі 748 (сімсот сорок вісім) грн 32 коп., три відсотки річних в розмірі 250 (двісті п`ятдесят) грн 07 коп., пеню в розмірі 465 (чотириста шістдесят п`ять) грн 23 коп. та судовий збір у розмірі 2060 (дві тисячі шістдесят) грн 86 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 26.05.2021

Суддя Я.В. Маринченко