номер провадження справи 5/61/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2021 Справа № 908/656/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Соколові А.А., розглянувши матеріали справи

За позовом: Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14, )

До відповідача: Акціонерного товариства Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат (69035, м. Запоріжжя, Північне шосе, буд. 15, )

про стягнення 35669,07 грн.,

Без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

12.03.2021 р. до Господарського суду Запорізької області через систему Електронний суд надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго до Акціонерного товариства Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат про стягнення 35 669,07 грн.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2021 р. справу №908/656/21 розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 17.03.2021 позовну заяву на підставі п. 7 ч. 3 ст. 162, п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України залишено без руху

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 30.03.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/656/21 в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи, присвоєно справі номер провадження 5/61/21, розгляд справи по суті призначено на 29.04.2021;

Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 248 ГПК України визначено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Оскільки 60-денний строк розгляду справи у спрощеному провадженні припадає на суботу 29.05.2021 р., то рішення по суті спору прийнято судом 31.05.2021р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання вимог законодавства в сфері електроенергетики, зокрема, постанови НКРЕКП від 13.11.2018 року №1415 ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (далі Відповідач, АТ «ЗАлК», Споживач) 01.01.2019 року підписав заяву-приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах Договору про постачання електричної енергії №4 від 01.04.2012 р. Однак, Відповідач не виконав належним чином свої договірні зобов`язання в частині своєчасної та повної оплати наданої послуги з розподілу, та у зв`язку з порушенням Відповідачем терміну сплати рахунків за надання послуг з розподілу електричної енергії Позивач здійснив нарахування пені в період з 04.02.2021 р. по 11.03.2021 р. на загальну суму 14 988,50 грн., згідно ч. 2. ст. 625 Цивільного кодексу України, нараховано три проценти річних в період з 04.02.2021 р. по 10.03.2021 р. в сумі 3 747,13 грн. та інфляційних нарахувань в період з 01.02.2021 р. по 31.01.2021 р. в сумі 16 933,44 грн., а всього Позивач, посилаючись на ст.46 Закону України «Про ринок електричної енергії», пункти 1.2.4, п. 2.1 4. "Правил роздрібного ринку електричної енергії", затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 р. №312 , п. 6 ст. 276 Господарського кодексу України, ст. ст. 16, 509, 525, 526, 633, п. 2. ст. 625 Цивільного кодексу України, умови Договору просить стягнути з Відповідача 35 669,07 грн.

Відповідач заперечив проти позову з тих підстав, що ним дійсно підписано заяву-приєднання про приєднання з 1 січня 2019р. до «Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії» (який розміщено на сайті оператора системи розподілу (ОСР)) на умовах Договору про постачання електричної енергії №4 від 01.04.2012р. Проте, на офіційному веб-сайті Позивача розміщено декілька Договорів споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, що виключає можливість стверджувати Позивачу, що доданий ним договір до позовної заяви є публічними, та саме у такій редакції договори були запропоновані Відповідачу на дату підписання заяви-приєднання. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Позивачем тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Позивач має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому відповідно до ст.ст. 633, 634 ЦК України споживач послуг лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Додатки до позову не містять підтверджень, що саме ці умови та правила надання послуг, розумів Відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-приєднання, а також те, що вказані документи на момент отримання Відповідачем взагалі містили умови, що додані Позивачем до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту Позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (ПАТ «Запоріжжяобленерго»), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого договору (постанова Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15). Вважає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У правочині важливим є підтвердження прийняття умов, вчинення погоджувальних дій. Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного суду від 17 липня 2019 року у справі №175/4576/14-ц. Таким чином, Позивачем не доведено, що доданий до матеріалів справи договір з додатками діяв саме в запропонованій редакції на момент підписання АТ «ЗАлК» заяви-приєднання. Також стверджує, що ПАТ «Запоріжжяобленерго» не додано належних доказів направлення вказаних рахунків засобами поштового зв`язку на адресу АТ «ЗАлК», а отже у Позивача відсутні докази вручення вказаних рахунків Відповідачу. Окрім того, Позивач на власний розсуд тлумачить умови пункту 1.9. Додатку №4 до Договору та в позові при розрахунку кінцевого, терміну оплати застосовує календарні дні, хоча у пункті договору про застосування саме календарних днів а не банківських (робочих) це не зазначено. Долучені копії рахунків не містять власноручної позначки дати отримання рахунку уповноваженим представником Споживача, а тому Позивачем не доведено факт направлення перелічених рахунків АТ «ЗАлК» засобу поштового зв`язку та вручення уповноваженому представнику Споживача. Таким чином, твердження Позивача, що АТ «ЗАлК» порушило строки оплати виставлених рахунків є хибним та не обґрунтованим, а нарахування пені, 3% річних та індексу інфляції договором про надання послуг з розподілу електричної енергії передчасним. Посилаючись на п. 7 ч. 3 ст. 33 Закону України «Про ринок електричної енергії», ст. ст. 42, 46, 73, 74, 76, 165 ГПК України, ст.ст. 207, 526, 626, 628, 630, 634, 638 ЦК України, ст.ст. 173, 174, 193 ГК України просить у задоволенні позову відмовити.

Наявні матеріали дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи суд

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» з 01 січня 2019 року розпочало провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії на території Запорізької області на підставі отриманої ліцензії, яка видана на підставі постанови НКРЕКП від 13.11.2018 р. №1415.

Тобто з 01.01.2019 року Позивач є Оператором системи розподілу (далі - ОСР) та надає послугу з розподілу.

Для забезпечення публічності Позивачем на офіційному веб-сайті ОСР: http://www.zoe.com.ua розміщено «Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії» та Заяви-приєднання.

Згідно ст.46 Закону України «Про ринок електричної енергії», договори про надання послуг з розподілу є публічними договорами приєднання та укладаються на основі типових договорів, форма яких затверджується Регулятором (НКРЕКП).

Пунктом 1.2.4 "Правил роздрібного ринку електричної енергії", затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 р. №312 (далі ПРРЕЕ) встановлено, що Договір споживача з оператором системи укладається з кожним споживачем, електроустановки якого приєднані на території діяльності оператора системи. При цьому договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії розробляється оператором системи розподілу на підставі додатка 3 до ПРРЕЕ.

Відповідно до п. 2.1.4 ПРРЕЕ Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії за ініціативою споживача або оператора системи відповідно до визначених ПРРЕЕ випадків, як правило, укладається шляхом приєднання споживача за заявою-приєднанням до розробленого оператором системи розподілу договору на умовах складеного оператором системи розподілу паспорта точки розподілу.

З матеріалів справи вбачається та визнається обома сторонами, що 01.01.2019 року ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (далі Відповідач, АТ «ЗАлК», Споживач) підписав заяву-приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах Договору про постачання електричної енергії №4 від 01.04.2012 р.

Таким чином, Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання та є укладеним між сторонами в редакції Позивача з 01.01.2019р., опублікованої на сайті http://www.zoe.com.ua та яка діяла на дату приєднання.

Так, пунктом 2.3. Договору передбачено, що Споживач оплачує за розподіл(передачу) електричної енергії згідно з умовами глави 5 цього Договору та інші послуги Оператора системи згідно з додатком №4 «Порядок розрахунків», який є невід`ємною частиною цього Договору.

Також пунктом 1.4. додатку до Договору №4 «Порядок розрахунків» встановлено, що оплата послуг з розподілу електричної енергії здійснюється Споживачем у формі попередньої оплати за рахунками, що направляються Споживачу Оператором системи у розрахунковому періоді, що передує звітному. Кінцевим терміном оплати є 25 число місяця, що передує розрахунковому періоду.

В свою чергу, пунктом 1.7. додатку №4 до Договору «Порядок розрахунків» встановлено, що за підсумками розрахункового періоду Оператор системи виписує Споживачу рахунок для остаточного розрахунку. Сума платежу остаточного розрахунку визначається, виходячи з тарифів на послуги з розподілу електричної енергії та фактичного обсягу спожитої електричної енергії згідно даних «Акта про спожиту активну електричну енергію за розрахунковий період» та з урахуванням сум платежів, що надійшли від Споживача.

Відповідно пункту 1.9 додатку №4 до Договору «Порядок розрахунків» Споживач зобов`язаний у термін, що не перевищує 5 робочих днів з дня отримання рахунка (якщо інший термін не встановлений умовами Договору для конкретного виду платежів), здійснити оплату рахунка, що надається йому Оператором системи.

На виконання умов Договору ПАТ «Запоріжжяобленерго» було виставлено АТ «ЗАлК» наступні рахунки з оплати за послуги з розподілу оператора системи: №4/1/рп від 31.01.2020 р. на суму 154 889,70 грн., №4/2/рп від 29.02.2020 р. на суму 142 945,31 грн., №4/3/рп від 31.03.2020 р. на суму 116 071,58 грн., №4/4/рп від 30.04.2020 р. на суму 90 356,26 грн., №4/5/рп від 31.05.2020 р. на суму 85 064,16 грн., №4/6/рп від 30.06.2020 р. на суму 87 462,80 грн№4/7/рп від 31.07.2020 р. на суму 78 995,48 грн., №4/8/рп від 31.08.2020 р. на суму 75 207,.54 грн., №4/9/рп від 30.09.2020 р. на суму 74 532,46 грн., №4/10/рп від 31.10.2020 р. на суму 85 795,54 грн., №4/11/рп від 30.11.2020 р. на суму 121 190,84 грн., №4/12/рп від 31.12.2020 р. на суму 190 060,46 грн.

Однак Відповідач свої договірні зобов`язання в частині своєчасної та повної оплати наданої послуги з розподілу належним чином не виконав і вказані рахунки не оплатив, у зв`язку з чим Позивач нарахував пеню за період з 04.02.2021 р. по 11.03.2021 р. на загальну суму 14 988,50 грн., три проценти річних за період з 04.02.2021 р. по 10.03.2021 р. в сумі 3 747,13 грн. та інфляційні нарахування за період з 01.02.2021 р. по 31.01.2021 р. в сумі 16 933,44 грн., а всього на загальну суму 35 669,07 грн., яку просить стягнути з Відповідача.

Приймаючи рішення суд враховує наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в статті 526 ЦК України.

За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно пункту 6 ст. 276 Господарського кодексу України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Згідно ст. 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж; товарів, виконання робіт або надання послуг коленому, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Закон України "Про ринок електричної енергії" визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

Статтею 4 цього Закону визначено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договори про надання послуг з розподілу.

Відповідно до п. 2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

Відповідно до п. 4 цієї постанови Договір вважається укладеним з дати підписання споживачем заяви-приєднання до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, яка повертається споживачем на адресу ОСР та/або з дати, указаної у заяві-приєднанні, якщо споживач протягом указаного в заяві-приєднанні терміну не звернувся до ОСР із запереченнями щодо укладення договору в цілому або щодо окремих умов договору та спожив будь-який обсяг електричної енергії.

Пунктом 6 вищевказаної Постанови зазначено, що до укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладається зі споживачем, договірні відносини між споживачем та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами (або ОСР як правонаступником за договорами про користування електричною енергією та договорами про постачання електричної енергії), урегульовуються окремими положеннями діючих договорів про користування електричною енергією або договорів про постачання електричної енергії (у частині взаємовідносин споживача і електророзподільної організації), які не суперечать вимогам чинного законодавства в сфері електроенергетики. Зокрема сторони керуються вимогами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) з питань потужності, якості електроенергії, окремих процедурних питань тощо.

Після укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії продовжують свою дію в частині регулювання відносин щодо заборгованості/переплати за цими договорами з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо.

Відповідно до п. 2.1.4. ПРРЕЕ Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) на основі типового договору, що є додатком 3 ПРРЕЕ.

Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії за ініціативою споживача або оператора системи відповідно до визначених цими Правилами випадків, як правило, укладається шляхом приєднання споживача за заявою-приєднанням до розробленого оператором системи розподілу договору на умовах складеного оператором системи розподілу паспорта точки розподілу.

Пунктом 2.1.6. ПРРЕЕ фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора системи розподілу та/або документально підтверджене споживання електричної енергії.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що 01.01.2019 ПАТ Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат підписав заяву-приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Враховуючи те, що АТ ЗАЛК повернув на адресу ПАТ Запоріжжяобленерго заяву-приєднання із зазначенням дати 01.01.2019 з якої Договір про надання пост розподілу електричної енергії вважається укладеним, а також не звертався до ПАТ Запоріжжяобленерго протягом указаного в заяві-приєднанні терміну із заперечені щодо укладення договору в цілому або щодо окремих умов договору та спожив певний обсяг електричної енергії, тому Договір розміщений на офіційному вебсайті ОСР: http//www.zoe.com.ua вважається укладеним з 01.01.2019.

Заява-приєднання до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії відповідає встановленій формі, містить ЕІС-коди точок комерційного обліку об`єкта АТ ЗАЛК із зазначенням, про приєднання АТ ЗАЛК з 1 січня 2019р. до Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, розміщеного на офіційному вебсайті ОСР: http//www.zoe.com.ua.

Документальним підтвердженням, що свідчить про приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії ПАТ ЗАлК та як наслідок, фактом його укладення також є:

- заява-приєднання, яка на виконання вимог ПРРЕЕ сформована позивачем, підписана керівником Відповідача, скріплена печаткою та повернута позивачу;

- Акти про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію АТ Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат, які є додатком до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, що підписані особисто керівником та скріплені печаткою АТ ЗАлК та надані Позивачу безпосередньо самим Відповідачем;

- Акти про обсяги перетікання реактивної енергії в мережу Споживача із мережі Постачальника протягом розрахункового періоду АТ Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат, які є додатком до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, що підписані особисто керівником та скріплені печаткою АТ ЗАЛК та надані Позивачу безпосередньо самим Відповідачем;

- Акти про обсяги перетікання реактивної енергії в мережу Постачальника із мережі Споживача протягом розрахункового періоду АТ Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат, які є додатком до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, що підписані особисто керівником та скріплені печаткою АТ ЗАЛК та надані позивачу безпосередньо самим відповідачем.

Крім того, умови Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, що розміщений на офіційному вебсайті ОСР: http//www.zoe.com.ua відповідають типовому договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, що є додатком 3 до ПРРЕЕ.

Позивач приєднавшись до умов Договору про надання послуг з розподілу електричної енергії є обізнаним щодо редакції його умов.

Отже, відповідно до чинного законодавства Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії вважається укладеним з 1 січня 2019 року, є публічним договором приєднання і є укладений між сторонами в редакції позивача, опублікованої на сайті http//www.zoe.com.ua.

Відповідно до п.1.1., п.1.2. цей Договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії споживачам (надалі - споживач) як послуги оператора системи. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом приєднання споживача до умов цього Договору, згідно із заявою-приєднання яка є Додатком 1 до цього Договору. Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312, та є однаковими для всіх споживачів окрім індивідуально-техзнічних (індивідуальні характеристики об`єкта, потужність, клас напруги, особливості обліку тощо).

Відповідно до п. 2.1. Договору оператор системи надає Споживачу послуги з розподілу (передачі) електричної енергії параметри якості якої відповідають показникам, визначеним Кодексом системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 309, та Кодексу системи розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 310 (далі - КСР), за об`єктом, технічні параметри якого фіксуються в Паспорті точки розподілу за об`єктом Споживача, який є Додатком № 2 до цього Договору, та в особовому рахунку Споживача, облікових базах Оператора системи.

Згідно п. 2.3 договору Споживач оплачує за розподіл (передачу) електричної енергії згідно з умовами глави 5 цього Договору та інші послуги Оператора системи згідно з додатком № 4 Порядок розрахунків, який є невід`ємною та публічною частиною цього Договору (п.п. 4 п. 12.7.1).

Розділом 5 Договору "Ціна договору, оплата послуг з розподілу (передачі) електричної енергії" визначено наступне:

5.1. Ціною цього Договору є вартість послуг з розподілу (передачі) електричної енергії на об`єкт (об`єкти) Споживача зазначені у в Паспорті точки (точок) розподілу за об`єктом споживача.

5.2. Оплата послуг з розподілу (передачі) електричної енергії за цим Договором здійснюється на поточний рахунок оператора.

5.3. Тариф (ціна) на послугу з розподілу (передачі) електричної енергії та терміни оплати послуги зазначаються в Додатку №4 «Порядок розрахунків».

5.4. Споживач оплачує послугу з розподілу (передачі) Оператору системи якщо згідно з умовами договору про постачання Споживач забезпечує оплату послуги з розподілу (передачі), або купує електричну енергію для власного споживання за двостороннім договором та на організованих сегментах ринку. Постачальник оплачує послугу з розподілу (передачу) Оператору системи якщо згідно з умовами договору про постачання оплату послуги з розподілу (передачі) забезпечує постачальник.

5.5. Оператор системи в особовому рахунку Споживача зазначає сторону, яка здійснює оплату наданих Споживачу послуг з розподілу (передачі) електричної енергії. Інформацію щодо сторони, яка здійснює оплату наданих Споживачу послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, Оператор системи отримує від Постачальника електричної енергії з яким Споживач уклав договір про постачання електричної енергії. У разі ненаданні Постачальником електричної енергії такої інформації Оператору системи, оплата послуг розподілу (передачі) електричної енергії у відповідному розрахунковому періоді здійснюється Споживачем за рахунком Оператора системи згідно умов Додатка №4 «Порядок розрахунків».

Пунктом 1.4. додатку до Договору № 4 Порядок розрахунків встановлено, що оплата послуг з розподілу електричної енергії здійснюється Споживачем у формі попередньої оплати за рахунками, що направляються Споживачу Оператором системи у розрахунковому періоді, що передує звітному. Кінцевим терміном оплати є 25 число місяця, що передує розрахунковому періоду.

Відповідно до п. 1.7. додатку № 4 до Договору Порядок розрахунків встановлено, що за підсумками розрахункового періоду Оператор системи виписує Споживачу рахунок для остаточного розрахунку. Сума платежу остаточного розрахунку визначається, виходячи з тарифів на послуги з розподілу електричної енергії та фактичного обсягу спожитої електричної енергії згідно даних Акта про спожиту активну електричну енергію за розрахунковий період та з урахуванням сум платежів, що надійшли від Споживача.

Відповідно пункту 1.9 додатку № 4 до Договору Порядок розрахунків Споживач зобов`язаний у термін, що не перевищує 5 робочих днів з дня отримання рахунка (якщо інший термін не встановлений умовами Договору для конкретного виду платежів), здійснити оплату рахунка, що надається йому Оператором системи.

Датою отримання рахунка, вважається:

- у випадку вручення рахунка уповноваженому представнику Споживача - дата отримання цього рахунка Споживачем, зазначена ним в рахунку на екземплярі Оператора;

- у разі направлення рахунка рекомендованим листом - дата, зазначена на фінансовому чеку поштового відділення, що підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту - 3 дні, по області - 5 днів, по Україні 7 днів);

- у разі направлення рахунка нарочним - дата вручення його Споживачу;

- разі направлення рахунка інтернет-сервісом - дата, визначена п.3.5 цього додатка.

Дослідженням судом рахунків, які ПАТ «Запоріжжяобленерго» було виставлено АТ «ЗАлК» на виконання умов Договору та Порядку розрахунків, з оплати за послуги з розподілу оператора системи встановлено наступне.

- №4/1/рп від 31.01.2020 р. на суму 154 889,70 грн. (за січень 2020р.), що був отриманий особисто представником Відповідача Костюченко С.М. 04.02.2020р., кінцевий термін оплати - 11.02.2020р.,

- №4/2/рп від 29.02.2020 р. на суму 142 945,31 грн. (за лютий 2020р.), що був отриманий особисто представником Відповідача Костюченко С.М. 03.03.2020р., кінцевий термін оплати - 11.03.2020р.,

- №4/3/рп від 31.03.2020 р. на суму 116 071,58 грн. (за березень 2020р.), що був направлений засобами поштового зв`язку 07.04.2020р., кінцевий термін оплати - 17.04.2020р.,

- №4/4/рп від 30.04.2020 р. на суму 90 356,26 грн. (за квітень 2020р.), що був направлений засобами поштового зв`язку 07.05.2020р., тому з урахуванням святкових та неробочих днів 3 денний строк поштового перебігу по м. Запоріжжя завершується 12.05.2020р., а тому кінцевий термін оплати помилково визначений Позивачем як 15.05.2020р., тоді які з урахуванням викладеного він припадає на 19.05.2020р.

- №4/5/рп від 31.05.2020 р. на суму 85 064,16 грн. (за травень 2020р.), що був направлений засобами поштового зв`язку 05.06.2020р., кінцевий термін оплати - 15.06.2020р.,

- №4/6/рп від 30.06.2020 р. на суму 87 462,80 грн. (за червень 2020р.), що був направлений засобами поштового зв`язку 07.07.2020р., кінцевий термін оплати - 17.07.2020р.,

- №4/7/рп від 31.07.2020 р. на суму 78 995,48 грн. (за липень 2020р.), що був направлений засобами поштового зв`язку 07.08.2020р., кінцевий термін оплати - 17.08.2020р.,

- №4/8/рп від 31.08.2020 р. на суму 75 207,54 грн. (за серпень 2020р.,) що був направлений засобами поштового зв`язку 07.09.2020р., кінцевий термін оплати - 17.09.2020р.,

- №4/9/рп від 30.09.2020 р. на суму 74 532,46 грн. (за вересень 2020р.), що був отриманий особисто представником Відповідача Костюченко С.М. 02.10.2020р., кінцевий термін оплати - 12.10.2020р.,

- №4/10/рп від 31.10.2020 р. на суму 85 795,54 грн. (за жовтень 2020р.), що був отриманий особисто представником Відповідача Костюченко С.М. 05.11.2020р., кінцевий термін оплати - 12.11.2020р.,

- №4/11/рп від 30.11.2020 р. на суму 121 190,84 грн. (за листопад 2020р.), що був отриманий особисто представником Відповідача Костюченко С.М. 03.12.2020р., кінцевий термін оплати - 10.12.2020р.,

- №4/12/рп від 31.12.2020 р. на суму 190 060,46 грн. (за грудень 2020р.), що був отриманий особисто представником Відповідача Костюченко С.М. 05.01.2021р., кінцевий термін оплати - 14.01.2021р.

Підтвердження направлення зазначених рахунків засобами поштового зв`язку ґрунтуються на письмових доказах, а саме фіскальних чеках від 07.04.2020, 07.05.2020, 05.06.202, 07.07.2020, 07.08.2020, 07.09.2020. Отже, позивачем у встановлений договором спосіб рахунки №4/3/рп від 31.03.2020 р., №4/4/рп від 30.04.2020 р., №4/5/рп від 31.05.2020 р., №4/6/рп від 30.06.2020 р., №4/7/рп від 31.07.2020 р., №4/8/рп від 31.08.2020 р. направлені відповідачу.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Належних та допустимих доказів оплати цих рахунків Відповідач суду не надав.

Відповідно до статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення в сфері господарювання. Аналогічні положення містить стаття 610 ЦК України.

За визначенням статей 549 та 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється в відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності в кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Як визначено статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Як визначено у ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Водночас, згідно з частиною шостою статті 232 ГК України нарахування штрафним санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі №910/6379/14, тат постанові Верховного суду від 20.08.2020р. у справі № 902/959/19.

Таким чином, приписами частини шостої статті 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Водночас, хоча законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду, однак його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу такого строку не може бути змінений за згодою сторін.

Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №910/4164/17, від 22.11.2018 у справі №903/962/17, від 07.06.2019 у справі №910/23911/16 та від 13.09.2019 у справі №902/669/18.

В обґрунтування розміру пені Позивач посилається лише на п. 8.5 Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, яким встановлено, що за внесення платежів, передбачених цим Договором, з порушенням термінів, визначених Додатком № 4 "Порядок розрахунків" до цього Договору, у разі якщо главою 5 цього Договору передбачено, що оплату за послугу з розподілу здійснює споживач безпосередньо Оператору системи, споживач сплачує Оператору системи пеню у розмірі 0,5 % за кожний день прострочення платежу, включно по день фактичної оплати, втім без посилань на те, що вказаний розмір пені встановлено тим чи іншим законом України.

Отже, з огляду на викладене суд дійшов висновку, що сторони у Договорі передбачили збільшений, у порівнянні з вимогами ч. 6 ст. 232 ГК України, строк нарахування пені за порушення строків оплати послуг з розподілу електричної енергії - за весь період з наступного дня, від дня коли зобов`язання мало бути виконане і включно по день фактичної оплати.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахованої пені у розмірі 14988,50 грн. суд зазначає, що Позивач нарахував пеню за період з 04.02.2021 р. по 10.03.2021 р. (35 днів) за кожним з виставлених рахунків та виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ, що відповідає вимогам ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань": Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Проте, розрахований судом за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство розмір пені за вказаний період складає 15202,62 грн., а тому з урахуванням принципу диспозитивності господарського процесу суд вважає обґрунтованим вказаний Позивачем у позові розмір пені 14 988,50 грн.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача три проценти річних за період з 04.02.2021 р. по 10.03.2021 р. в сумі 3 747,13 грн. та інфляційні нарахування за період з 01.02.2021 р. по 31.01.2021 р. в сумі 16 933,44 грн.

Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зробила наступні висновки.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Щодо нарахування індексу інфляції суд також зазначає, що інфляційні витрати пов`язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

При розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Така правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 і в даному випадку Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності від неї відступати.

Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Водночас, на практиці існують різні підходи до застосування механізму розрахунку інфляційних втрат у порядку частини другої статті 625 ЦК України у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць.

З огляду на таке, Об`єднана палата Касаційного господарського суду вважає за доцільне роз`яснити, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця.

За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше пів місяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Наданий Позивачем розрахунок 3 % річних та втрат від інфляції перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство та встановлено, що нарахування позивачем даних сум, у зв`язку з порушенням умов договору не суперечать нормам чинного законодавства України, розрахунок позивачем виконаний вірно, а тому судом задовольняється у розмірі: 3% річних - 3747,13 грн., інфляційні нарахування - 16933,44 грн. При цьому суд зазначає, що обрані Позивачем строки нарахування вказаних сум відповідають принципу диспозитивності господарського процесу. Обрахування інфляційних втрат за рахунком № 4/12/рп , термін сплати за яким настав 14.01.2021р., починаючи з 01.01.2021р., як зазначено в розрахунку Позивача, є помилковим, оскільки мав обраховуватись з 15.01.2021р, але це не призвело до помилки, оскільки час прострочення у цьому місяці є більшим за 15 днів, а тому за такий неповний місяць індекс інфляції має нараховуватися.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до стаття 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

У рішенні Європейського суду з прав людини Серявін та інші проти України (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді па кожен аргумент. Міра, до якої суд мас викопати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс 'Горіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія Л, N ЗОЗ-Л, н. 29). Хоча національний суд мас певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), N 37801/97, и. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. ЗО, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах № 910/13407/17 та № 915/370/16.

Щодо заперечень відповідача проти позовних вимог окрім наведеного вище суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Відповідач у спірних періодах (січень - грудень 2020р.) підписував Акти про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію, які також підписані ним без жодних заперечень, та які визначені Додатком №6 до договору № 4 від 01.01.2019р., отримував рахунки на оплату послуг з розподілу. Вказане свідчить про фактичне виконання сторонами Договору його умов та згоду на їх застосування. Доказів оспорення чи визнання недійсним, розірвання цього Договору Відповідачем суду не надано.

Щодо аргументів Відповідача про необхідність врахування судами висновку щодо застосування ч. 1 ст. 634 ЦК України у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 17.07.2019 у справі № 175/4576/14-ц, то необхідно зазначити, що в цій постанові суд касаційної інстанції зазначив про неможливість застосування до правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua (справи № 693/481/18-ц, № 342/180/17), Правила і Тарифи, розміщені на офіційному сайті позивача (www.kontrak.ua (справа № 242/4812/16-ц), неодноразово змінювалися самим банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів, умов, правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

У справі № 175/4576/14-ц суд касаційної інстанції зазначив, що умови та правила надання банківських послуг, а також правила користування платіжною карткою, які містяться в матеріалах справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15.09.2006 шляхом підписання заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Однак в цій частині суд констатує, що правовідносини які досліджувались Верховним Судом у справі № 175/4576/14-ц, на яку посилається Відповідач, не є подібними, оскільки:

- стосуються укладання договорів шляхом приєднання з банківськими установами, в той час коли у цій справі № 908/656/21 йдеться про укладання Договору з оператором системи розподілу електричної енергії;

- у справі № 175/4576/14-ц встановлено, що спірний договір не був викладений у стандартній формі типового договору, як у справі № 908/656/21, а у вигляді Умов та правил надання банківських послуг, Правил і Тарифів, що розміщені на офіційних сайтах банківських установ, які банки мали можливість змінювати на власний розсуд в будь-який час, тоді як відповідні форми типових договорів з оператором системи розподілу визначені на підставі ст. 46 Закону України "Про ринок електричної енергії" Постановою НКРЕКП від 14.03.2018р. № 312 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" з подальшими змінами та доповненнями, а отже є офіційними загальнодоступними документами державного органу.

Доказів того, що у вказаній постанові та на офіційному сайті Позивача містяться інші Договори з аналогічним найменуванням та/або іншими умовами Відповідач суду не надав, як і доказів того, що доданий Позивачем до позову текст Договору № 4 від 01.01.2019р. не відповідає типовій формі.

Отже за встановлених обставин Відповідач при підписанні заяви про приєднання Договору був ознайомлений (об`єктивно мав реальну можливість ознайомитися як споживач електричної енергії) з його змістом, усвідомлював значення свої дій, не висловлював пропозицій щодо укладення цих договорів на інших умовах, фактично виконував їх умови шляхом споживання електричної енергії, що свідчить про наявність підстав для застосування ст. 634 ЦК України до правовідносин, які виникли між сторонами.

Інші аргументи Відповідача судом до ваги не приймаються в силу викладеного.

Таким чином, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 236 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат (69035 м. Запоріжжя, Південне шосе, 15, код ЄДРПОУ 00194122) на користь Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69035 м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ) 14988 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім) грн. 50 - пені; 3747 (три тисячі сімсот сорок сім) грн. 13 коп. - інфляційних втрат; 16933 (шістнадцять тисяч дев`ятсот тридцять три) грн. 44 коп. - 3% річних; 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн.. 00 коп. - судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя К.В.Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.