ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року Справа № 918/139/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Коломис В.В. , суддя Тимошенко О.М.

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Твердий М.К. - адвокат, представник за ордером серії ВК №1020068 від 16.04.2021р.

від відповідача: Оспанов С.А. - адвокат, представник за ордером серії ВК №1004472

від 25.05.2021р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича

на ухвалу Господарського суду Рівненської області, постановлену 06.04.21р. суддею Заголдною Я.В. о 15:19 год. у м.Рівному

у справі № 918/139/21

за позовом Фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича

до Фізичної особи-підприємця Самсонюка Сергія Анатолійовича

про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 06.04.2021р. провадження у справі №918/139/21 за позовом Фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича до Фізичної особи-підприємця Самсонюка Сергія Анатолійовича про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном - закрито.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, Фізична особа-підприємець Каспрук Костянтин Сергійович звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає ухвалу місцевого господарського суду такою, що постановлена з порушенням норм чинного законодавства;

- зазначає, що суд не взяв до уваги те, що належні фізичній особі-громадянину об'єкти права власності, ця ж особа, але у статусі фізичної особи-підприємця, вправі використовувати для здійснення підприємницької діяльності, а тому заявлені позовом перешкоди є, власне, перешкодами у користуванні цим майном у підприємницькій діяльності. І, навпаки, позов про усунення перешкод у користуванні таким майном у підприємницькій діяльності, свідчить про відсутність спору щодо права власності позивача на це майно, бо воно виникло раніше, ніким не оспорюється, а тому не може бути і об'єктом судового захисту. За умови використання фізичною особою-підприємцем власного майна у підприємницькій діяльності, визначальним фактором для визначення господарської юрисдикції спору про усунення перешкод у його користуванні є використання цього майна у господарській діяльності. Відповідач також є фізичною особою-підприємцем, який використовує належне йому як фізичній особі майно у своїй підприємницькій діяльності, оскільки таке майно є складовою частиною діючого енергетичного об'єкта, дія (використання) якого можлива лише у формі господарської діяльності відповідача, а тому спричинювані відповідачем перешкоди спричинюються ним саме як фізичною особою-підприємцем та суб'єктом господарської діяльності;

- вказує, що відповідно до вимог ст.ст.236, 237, 267 ГПК України та сталої правової позиції Верховного Суду щодо їх застосування позивач вправі, звертаючись до суду, вказати суть свого порушеного права та обставини, які цей факт підтверджують обов'язок суду: дослідити всі ці обставини справи, встановити характер спірних правовідносин, що випливають із цих обставин та з ясувати норму матеріального права, що підлягає застосуванню для врегулювання спірних правовідносин. Порушеним правом позивача, як суб'єкта підприємницької та господарської діяльності, є його право на безперешкодне використання належного йому майна у його підприємницькій (господарській) діяльності, порушене шляхом створення йому відповідачем перешкод у доступі у приміщення трансформаторної підстанції для технічного нагляду, обслуговування та ремонту технологічного обладнання і здійснення контролю за його роботою;

- зазначає, що спірними є правовідносини, які регулюють права та обов'язки підприємницької діяльності, зокрема право позивача безперешкодно її здійснювати та обов'язок відповідача не створювати перешкод у її здійснені (ст.1,5-16, 50, 320, 391 ЦК України, ст.ст.20, 49, ст.128 ГК України). Спір, є господарським, бо його ознаками є, зокрема: 1) участь у спорі суб'єкта господарювання; 2) наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України та ГК України; 3) наявність у законі норми, що прямо передбачає вирішення спору господарським судом; 4) відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції;

- обґрунтовує те, що відповідно до вимог ч.1 ст.24 ЦК України людина, як учасник цивільних правовідносин, є фізичною особою. Кожна фізична особа із повною цивільною дієздатністю має право на здійснення підприємницької діяльності (ст.50 ЦК України) і така особа є фізичною особою-підприємцем. Набуття статусу фізичною особою статусу ФОП означає, що вона, як власник майна, може виступати учасником як цивільних, так і господарських правовідносин. Вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб'єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими. Відповідно до ст.3 ГК України господарською розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність, а відповідно до ст.42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, па власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку;

- вказує, що відповідно до положень статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно). Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (ч.1 ст.320 ЦК України). Фізична особа, яка є власником нерухомого майна, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності. Статтями 9 та 128 ГК України передбачені обов'язки суб'єктів господарювання не чинити перешкод іншим суб'єктам господарювання у здійсненні їх діяльності. Із врахуванням зазначеного вважає, що даний спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №918/139/21 у складі: головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Крейбух О.Г., суддя Тимошенко О.М..

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №918//139/21/2610/21 від 20.10.2020р. матеріали справи №918/139/21 витребувано з Господарського суду Рівненської області.

Також, 20.04.2021р. на електронну адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Каспрука К.С. надійшла заява від 16.04.2021р. про усунення недоліків апеляційної скарги з додатками, зокрема, квитанцією про сплату судового збору та роздруківкою з електронної пошти представника позивача про надіслання копії апеляційної скарги на електронну адресу представника позивача.

27.04.2021р. до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №918/139/21.

Розпорядженням керівника апарату Північно - західного апеляційного господарського суду від 28.04.2021р. №01-04/240, у зв'язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії по справі №918/139/21 - Крейбух О.Г. у період з 27.04.2021р. по 21.05.2021р. включно, відповідно до ст.32 Господарського процесуального кодексу України, ст.155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 18, 20 розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено заміну судді-члена колегії у судовій справі №918/139/21.

Автоматизованою системою документообігу визначено колегію суддів з розгляду справи №918/139/21 у складі: головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Коломис В.В., суддя Тимошенко О.М..

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.04.2021р. апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 06.04.2021р. у справі №918/139/21 залишено без руху та встановлено скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги та надання суду відповідних доказів, зокрема, доказів направлення копії апеляційної скарги відповідачу у справі.

05.05.2021р. на електрону адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від скаржника на виконання ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.04.2021р. про залишення апеляційної скарги без руху надійшла заява від 05.05.2021р. з додатками, зокрема, доказами направлення копії апеляційної скарги відповідачу у справі.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.05.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 06.04.21р. у справі №918/139/21 та призначено справу №918/139/21 до розгляду на 25.05.2021р. об 15:30год..

Відповідач у справі не скористався своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надав суду відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст.263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

В судовому засіданні 25.05.2021р. представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає ухвалу місцевого суду незаконною та необґрунтованою. Просить суд ухвалу Господарського суд Рівненської області від 06.04.2021р. у справі №918/139/21 скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Представник відповідача в судовому засіданні 25.05.2021р. заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою. Просить суд ухвалу Господарського суд Рівненської області від 06.04.2021р. у справі №918/139/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У відповідності до ст.ст.222, 223 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол судового засідання.

Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, до Господарського суду Рівненської області від Фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича (позивач) надійшов позов до Фізичної особи-підприємця Самсонюка Сергія Анатолійовича (відповідач), у якому посилаючись на ст.ст.4, 5, 21, 162-164,119-121 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), ст. ст.20, 147 Господарського кодексу України, ст.ст.15,16,391 Цивільного кодексу України просить суд усунути перешкоди у здійсненні позивачем права користування та розпорядження своїм майном, яким є 1) частина будівлі трансформаторної підстанції ТП-457, літ. Е-1 по вул.Тувинських Добровольців, 17 у м.Рівне, що складає ідеальну її частку у розмірі 19/100 або 8, 3 кв. м площі її приміщення, та 2) електрообладнання у цій ТП, шляхом зобов`язання відповідача передати йому комплект ключів від вхідних дверей будівлі трансформаторної підстанції та зобов`язання не чинити йому перешкод у здійсненні технічного контролю, технологічного обслуговування, ремонту та заміни належного йому електрообладнання на свій розсуд.

Обґрунтовуючи позовну заяву, Фізична особа-підприємець Каспрук Костянтин Сергійович посилається на вчиненням відповідачем як співвласником майна (частка 81/100) протиправної поведінки у вигляді перешкод позивачу як іншому співвласнику майна (частка 19/100) шляхом недопуску останнього до належного йому майна, що в свою чергу порушує права позивача щодо користування та розпорядження таким майном у його господарській діяльності.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 26.02.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №918/139/21, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначити на 16.03.2021р., зобов`язано позивача та відповідача у термін до 15.03.2021р. надати суду інформацію про реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідача фізичної особи-підприємця Самсонюка Сергія Анатолійовича, запропоновано сторонам:

а) позивачу: подати суду будь-які додаткові докази в обґрунтування позовних вимог (у разі їх наявності) у термін до 15.03.2021р..

б) відповідачу: подати суду відповідно до ст.165 ГПК України протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання даної ухвали відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів, що підтверджують заперечення проти позову; одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду;

в) позивачу: відповідно до ст.166 ГПК України подати суду відповідь на відзив у 5-денний строк з дня отримання відзиву; одночасно надіслати відповідь на відзив відповідачу та надати суду докази такого скерування відповідачу.

г) відповідачу: у строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив подати до суду заперечення на відповідь на відзив з урахуванням вимог ст.167 ГПК України, одночасно надіслати заперечення позивачу та надати суду докази такого скерування позивачу.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 16.03.2021р. відкладено підготовче засідання в межах визначеного ГПК України строку підготовчого провадження на 30.03.2021р., повторно зобов`язано позивача та відповідача виконати вимоги п.5 резолютивної частини ухвали Господарського суду Рівненської області від 26.02.2021р., встановлено позивачу та відповідачу термін для подання господарському суду інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідача фізичної особи-підприємця Самсонюка Сергія Анатолійовича - до 29.03.2021р..

25.03.2021р. Господарського суду Рівненської області від відповідача надійшов відзив із запереченнями проти позовних вимог, до якого додано клопотання про закриття провадження у справі №918/139/21 у зв`язку з тим, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

В ході вчинення судом процесуальних дій, з метою детального дослідження матеріалів справи для розгляду заяви Фізичної особи-підприємця Самсонюка Сергія Анатолійовича про закриття провадження у справі №918/139/21, оскільки питання визначені ч.2 ст.182 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у зазначеному підготовчому засіданні, господарський суд дійшов висновку про необхідність відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 30.03.2021р. залишено відзив Фізичної особи-підприємця Самсонюка Сергія Анатолійовича на позовну заяву без розгляду, відкладено підготовче засідання на 06.04.2021р..

У судовому засіданні Господарського суду Рівненської області 06.04.2021р. представник відповідача просив суд закрити провадження у справі на підставі п.6 ч.1 ст.20 та п.1 ч.1 ст.231 ГПК України, оскільки на його думку такий спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, адже його предметом є усунення перешкод у користуванні майном, тобто спір щодо права власності майном, власниками якого є фізичні особи - Каспрук Костянтин Сергійович та Самсонюк Сергій Анатолійович.

Також, представник відповідача зазначив, що правова позиція про те, що наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи-підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018р. у справі №2-7615/10 (провадження №14-17цс18), від 05.06.2018р. у справі №522/7909/16-ц (провадження №14-150цс18), від 15.05.2019р. у справі №904/10132/17 (провадження №12-43гс19).

Однак, представник позивача у судовому засіданні 06.04.2021р. заперечив проти задоволення клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, при цьому зауважив, що порушеним правом позивача, як суб`єкта підприємницької та господарської діяльності, є його право на безперешкодне використання йому майна у його підприємницькій (господарській) діяльності шляхом створення йому відповідачем перешкод у доступі у приміщення будівлі для технічного нагляду, обслуговування та ремонту технологічного обладнання і здійснення контролю за його роботою.

Також, представник позивача зазначив, що спірними є правовідносини, що регулюють права та обов`язки суб`єктів підприємницької діяльності, зокрема, право позивача безперешкодно її здійснювати та обов`язок відповідача не створювати перешкод у її здійсненні (ст.ст.15, 16, 50, 320, 391 ЦК, ст.ст.20, 49, ст.128 ГК України).

Також, в обґрунтування своїх заперечень проти закриття провадження у справі №918/139/21 представник позивача зазначив, що відповідач не врахував, що позивач та відповідач є суб`єктами господарювання, належну їм на праві власності як фізичних особам будівлю та технологічне обладнання використовують для здійснення господарської діяльності, а спірними правовідносинами не є спір про право власності на це майно, а спір про усунення перешкод у використанні майна, що належить їм як фізичним особам, у їх підприємницькій діяльності.

Як вже зазначалося, ухвалою Господарського суду Рівненської області від 06.04.2021р. провадження у справі №918/139/21 закрито.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.

Відповідно до ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід'ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб'єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб'єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов'язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб'єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Стаття 2 ГПК України визначає, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та ФОП, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ГПК України).

Відповідно до ст.11 ГПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.14 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.74 ГПК України).

Відповідно до ст.79 ГПК України, згідно яких наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є зобов`язання відповідача усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування та розпорядження своїм майном, яким є 1) частина будівлі трансформаторної підстанції ТП-457, літ.Е-1 по вул.Тувинських Добровольців, 17 у м.Рівне, що складає ідеальну її частку у розмірі 19/100 або 8, 3 кв. м площі її приміщення, та 2) електрообладнання у цій ТП, шляхом зобов`язання відповідача передати йому комплект ключів від вхідних дверей будівлі трансформаторної підстанції та зобов`язання не чинити йому перешкод у здійсненні технічного контролю, технологічного обслуговування, ремонту та заміни належного йому електрообладнання на свій розсуд.

Речово-правові позовні вимоги обґрунтовані вчиненням відповідачем як співвласником майна (частка 81/100) протиправної поведінки у вигляді перешкод позивачу як іншому співвласнику майна (частка 19/100) шляхом недопуску останнього до належного йому майна, що в свою чергу порушує права позивача щодо користування та розпорядження таким майном у його господарській діяльності.

Також, як зазначає позивач у позовній заяві, Фізична особа-підприємець Самсонюк Сергій Анатолійович чинить перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном Фізичної особи підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича, який використовує належне йому майно у своїй підприємницькій діяльності, яким є 1) частина будівлі трансформаторної підстанції ТП-457, літ.Е-1 по вул.Тувинських Добровольців, 17 у м.Рівне, що складає ідеальну її частку у розмірі 19/100 або 8, 3 кв. м площі її приміщення, та 2) електрообладнання у цій ТП.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу про державну реєстрацію прав, виданого Комунальним підприємством Рівненське міське бюро технічної інвентаризації за №35261041 (номер запису: 200-10014 в книзі 27) - 22.08.2012р. проведено державну реєстрацію права власності за Каспруком Костянтином Сергійовичем на будівлю трансформаторної підстанції ТП-457 (літ. Т-1) за адресою: Рівненська обл., м.Рівне, вул.Тувинських Добровольців, буд.17 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу ВРТ №654428р. №2351 від 10.08.2012р..

Таким чином, судом встановлено, що на підставі вказаного витягу Каспрук Костянтин Сергійович із 22.08.2012 року володіє 19/100 частки будівлі трансформаторної підстанції ТП-457 (літ. Т-1) за адресою: м.Рівне, вул.Тувинських Добровольців, буд.17.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 11.02.2020 року проведено державну реєстрацію права власності на 81/100 будівлі трансформаторної підстанції ТП-457, літ. Т-1 загальною площею 42, 5 кв. м. за адресою Рівненська обл., м.Рівне, вул.Тувинських Добровольців, буд.17 за Самсонюком Сергієм Анатолійовичем на підставі нотаріально посвідченого договору дарування нежитлового приміщення серія та номер 223 від 11.02.2020р..

Таким чином, судом встановлено, що на підставі вказаної інформації Самсонюк Сергій Анатолійович із 11.02.2020 року володіє 81/100 частки будівлі трансформаторної підстанції ТП-457 (літ. Т-1) за адресою: м.Рівне, вул.Тувинських Добровольців, буд.17.

Позивач зазначає, що належне йому майно, а саме 19/100 частки будівлі трансформаторної підстанції ТП-457 (літ. Т-1) за адресою: м.Рівне, вул.Тувинських Добровольців, буд.17 останній використовує у своїй підприємницькій діяльності, на підтвердження чого, зокрема, додав до позовної заяви договір на постачання електричної енергії № 270046724 укладений ним (як споживачем) із ПАТ "АЕС Рівнеобленерго" (як постачальником), додатком до якого є перелік об`єктів і точок обліку споживача - цехи по розливу безалкогольних напоїв за адресою Тув. Добровольців, 17, місце встановлення РУ-0,4кВ ТП-457, тарифна група промисловість до 750 кВА.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що фізична особа-підприємець Самсонюк Сергій Анатолійович чинить йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, яке позивач використовує у підприємницькій діяльності.

При цьому, до позовної заяви позивач додав копію заяви фізичної особи Каспрука Костянтина Сергійовича до фізичної особи Самсонюка Сергія Анатолійовича від 07.12.2020р., у якій заявник просить у зв`язку з аварійною ситуацією та необхідністю проведення термінових ремонтних робіт у нежитловому приміщенні №3 ТП-457 за адресою м.Рівне, вул.Тувинських Добровольців, буд.17 надати доступ до обладнання, власником якого є заявник, працівникам ТОВ "ТЕХНІК".

Господарським судом встановлено, що між позивачем та відповідачем відсутні будь-які договірні правовідносини стосовно нежитлового приміщення будівлі трансформаторної підстанції ТП-457, літ.Т-1, яка знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Тувинських Добровольців, буд.17.

Окрім того, Самсонюк Сергій Анатолійович із 11.02.2020р. володіє 81/100 частки будівлі трансформаторної підстанції ТП-457 (літ.Т-1) за адресою: м.Рівне, вул.Тувинських Добровольців, буд.17 як фізична особа.

Як вбачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 25.02.2021р. отриманого на запит судді Заголдної Я.В.,- 15.03.2002р. проведена державна реєстрація фізичної особи-підприємця Самсонюка Сергія Анатолійовича, видами економічної діяльності якого є:

68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний);

93.12 діяльність спортивних клубів.

За приписами ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (п.4 ст.74 ГПК України).

Відповідно до вимог ст.ст.76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07.07.1989р. у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії" вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001р. у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).

Відповідно до ч.4 ст.13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Закриваючи провадження у праві №918/139/21, місцевий суд вказав, що позивач у справі не довів суду, що майно, належне Самсонюку Сергію Анатолійовичу як фізичній особі, а саме - 81/100 частки будівлі трансформаторної підстанції ТП-457 (літ. Т-1) за адресою: Рівне, вул.Тувинських Добровольців, останній використовує як фізична особа-підприємець.

Таким чином, судом встановлено, що як співвласник належного Каспруку Костянтину Сергійовичу майна, Самсонюк Сергій Анатолійович діє як фізична особа, а не як фізична особа-підприємець.

Водночас, наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи - підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах

Отже, позовні вимоги, спрямовані на захист порушеного, на думку позивача, права власності, - є спором про право цивільне та має приватноправовий характер.

Тому, враховуючи встановлені у справі обставини, місцевий господарчий суд зазначив, що даний спір пред`явлено до Фізичної особи-підприємця Самсонюка Сергія Анатолійовича щодо захисту права власності на нерухоме майно, частиною якого Самсонюк Сергій Анатолійович володіє як фізична особа, що робить неможливим розгляд даної справи в порядку господарського судочинства.

Таким чином, спір у даній справі підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

За наведених обставин, Господарський суд Рівненської області дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі, оскільки спір за вказаними позовними вимогами не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Проте, судова колегія вважає помилковими такі висновки суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 ст.8 зазначеного Закону передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом (ч.2 ст.9 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Відповідно до п.6 ч.1 ст.20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Таким чином, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Разом з тим відповідно до ч.1 ст.24 ЦК України, людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Статтями 25, 26 цього ж Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст.42 Конституції України). Це право закріплено й у ст.50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право і дієздатністю, та не обмежує їх.

Набуття статусу ФОП не означає, що усі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, а спори з її участю належать до господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно.

Отже, вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Згідно ст.42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

У відповідності до положень ст.ст.316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (ч.1 ст.320 ЦК України).

Фізична особа, яка є власником, зокрема, нерухомого майна, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності.

Право власності та інші майнові права суб`єкта господарювання захищаються у спосіб, зазначений у ст.20 ГК України.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, спір у даній справі виник у межах правовідносин вчинення відповідачем як співвласником майна (частка 81/100) протиправної поведінки у вигляді перешкод позивачу як іншому співвласнику майна (частка 19/100) шляхом недопуску останнього до належного йому майна, що в свою чергу порушує права позивача щодо користування та розпорядження таким майном у його господарській діяльності.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

За змістом спірних правовідносин, суб`єктним складом сторін спору, законодавством, що застосовується до цих правовідносин, цей спір є господарським.

Водночас, висновок місцевого господарського суду про те, що позивач у справі не довів суду, що майно, належне Самсонюку Сергію Анатолійовичу як фізичній особі, а саме - 81/100 частки будівлі трансформаторної підстанції ТП-457 (літ.Т-1) за адресою: м.Рівне, вул.Тувинських Добровольців, 17, останній використовує як фізична особа-підприємець, а тому співвласник належного Каспруку Костянтину Сергійовичу майна, Самсонюк Сергій Анатолійович діє як фізична особа, а не як фізична особа-підприємець, колегія суддів апеляційної інстанції вважає передчасним, оскільки матеріали справи не містять достеменних доказів які б свідчили про використання частини будівлі трансформаторної підстанції ТП-457 (літ. Т-1) за адресою: м.Рівне, вул.Тувинських добровольців, 17 відповідачем як фізичною особою, позаяк можливість використання та саме використання вказаного майна у своїй господарський діяльності відповідачем як фізичною особою - підприємцем узгоджується з видами економічної діяльності останнього, а саме надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний) та діяльність спортивних клубів.

Враховуючи викладене, господарський суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про віднесення розгляду спору у цій справі до суду цивільної юрисдикції.

Слід також зазначити, що судовий процес, в першу чергу, спрямований на вирішення спору, шляхом винесення відповідного судового рішення.

Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону (ч.1 ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Таким чином, право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду, а також що його справа буде розглянута та вирішена судом, до підсудності якого вона віднесена. Особі має бути забезпечено можливість реалізувати зазначені права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

Господарський суд першої інстанції, закривши провадження у даній справі, ухилився від розгляду позову по суті, внаслідок чого позбавив заявника можливості реалізувати своє право на отримання судового захисту.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.280 ГПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до ч.3 ст.271 ГПК України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича підлягає задоволенню, а ухвала осподарського суду Рівненської області від 06.04.2021р. у справі №918/139/21, в силу п.4 ч.1 ст.277 ГПК України, скасуванню, у зв`язку з порушенням судом норм процесуального права, а справа передачі на розгляд до Господарського суду Рівненської області.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що оскільки судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у ч.3 ст.271 ГПК України, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, має здійснюватися судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи.

Керуючись ст.ст.129, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Рівненської області від 06.04.2021р. у справі №918/139/21 скасувати.

3. Справу №918/139/21 передати на розгляд до Господарського суду Рівненської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "27" травня 2021 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Тимошенко О.М.