Господарський суд Рівненської області
_______________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"01" червня 2021 р. м. Рівне Справа №918/376/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Андрійчук О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Акватон"

про визнання недійсними рішення загальних зборів учасників товариства,

без виклику представників сторін:

УСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 (позивач) звернулася до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акватон" (відповідач) про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників товариства, оформлених протоколом загальних зборів № 82 від 05.09.2018.

Ухвалою суду від 24.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.06.2021.

28.05.2021 від позивачки надійшла заява про забезпечення позову, в якій остання просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 відчужувати та будь-яким іншим чином розпоряджатися, у тому числі, але не виключно: продавати, міняти, дарувати, передавати в заставу, управління тощо належну йому частку (її частину) у статутному капіталі ТОВ «Акватон».

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно із позовною заявою, остання обґрунтована тим, що 05.09.2018 відбулися загальні збори ТОВ «Акватон», оформлені протоколом № 82, на яких прийнято рішення про збільшення статутного капіталу товариства на 1 000 000,00 грн. Позивачка про вказані збори не повідомлялася, присутньою на них не була, а, отже, порушені її корпоративні права щодо участі в управлінні товариством, а також право на внесення нею додаткового вкладу до статутного капіталу товариства у встановленому оспорюваним рішенням порядку, а тому таке рішення підлягає визнанню недійсними в судовому порядку.

У свою чергу, заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що позивачка отримала від учасника ТОВ «Акватон» ОСОБА_2 пропозицію щодо реалізації переважного права на придбання частки в статутному капіталі товариства, в якій останнім зазначено про намір продати належну йому частку у статутному капіталі третій особі. Позивачка вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушень її прав, оскільки визначальним для реалізації останніх є розмір частки позивачки у статутному капіталі відповідача. На думку позивачки, реалізація учасниками товариства права на відчуження належних їм часток можлива лише за результатами розгляду поданого позивачкою позову щодо законності набуття учасниками розміру нових часток у статутному капіталі товариства та зменшення частки позивачки, оскільки в іншому випадку судовий захист втратить ефективність та цінність з точки зору порушеного права та інтересу. За таких обставин, оскільки існує спір щодо законності самого розподілу часток у статутному капіталі товариства, а також розміру часток його учасників, то до моменту вирішення спору існує необхідність у вжитті заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 відчужувати та будь-яким іншим чином розпоряджатися, у тому числі, але не виключно: продавати, міняти, дарувати, передавати в заставу, управління тощо належну йому частку (її частину) у статутному капіталі ТОВ «Акватон».

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає ст. 136 ГПК України, згідно з якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 ГПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ГПК України не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони: проводити загальні збори акціонерів або учасників господарського товариства та приймати ними рішення, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, які прямо стосуються предмета спору; емітенту, зберігачу, депозитарію надавати реєстр власників іменних цінних паперів, інформацію про акціонерів або учасників господарського товариства для проведення загальних зборів товариства; участі (реєстрації для участі) або неучасті акціонерів або учасників у загальних зборах товариства, визначення правомочності загальних зборів акціонерів або учасників господарського товариства; здійснювати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладені на них згідно із законодавством владні повноваження, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, вчиняти конкретні дії, що прямо стосуються предмета спору.

У ч. 9 ст. 137 ГПК України закріплено, що суд, який вирішує спір про право власності на акції (частки, паї) товариства, права акціонера (учасника), реалізація яких залежить від відносної вартості акцій (розміру частки) в статутному капіталі товариства, може постановити ухвалу про забезпечення позову шляхом встановлення заборони на внесення змін до статуту цього товариства щодо розміру статутного капіталу.

Заходи забезпечення позову не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства. Зокрема, крім випадків, передбачених ч. 9 цієї статті, заборона вчиняти дії має стосуватися лише акцій або корпоративних прав, безпосередньо пов`язаних з предметом спору (ч. 10 ст. 137 ГПК України).

Оскільки позивачка звернулася до суду з позовними вимогами немайнового характеру, в даному випадку має застосовуватись та досліджуватись така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду. Має також досліджуватись, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивачка їх захистити в межах одного цього судового провадження за її позовом без нових звернень до суду. Аналогічна правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову за вимогами немайнового характеру у спорах, що виникають з корпоративних відносин, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги та їх співмірності; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача у разі невжиття судом обраного позивачем способу забезпечення позову; заборони забезпечення позову таким способом, який суперечить ч. 5 ст. 137 ГПК України та порушують прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства.

Суд, оцінивши фактичні обставини справи, установив, що позивачка посилається на те, що оспорюваним рішенням загальних зборів учасників товариства вирішено збільшити статутний капітал товариства на 1 000 000,00 грн, однак доказів того, що останній дійсно збільшений, а також того, як відбувався перерозподіл часток учасників у зв`язку із збільшенням статутного капіталу, позивачкою суду не надано.

У той же час, як установлено судом із статуту ТОВ "Акватон" у редакції від 10.08.2013, тобто до проведення оспорюваних зборів учасників товариства, розмір статутного капіталу відповідача становив 10 000 000,00 грн, частка ОСОБА_2 становила 85% статутного капіталі, частка позивачки - 10%, частка ОСОБА_3 - 5%, що еквівалентно 8 500 000,00 грн, 1 000 000,00 грн та 500 000,00 грн відповідно. У свою чергу, відповідно до витягу з ЄДРЮОФОПГФ, отриманого судом станом на 01.06.2021, розмір статутного капіталу відповідача становить 10 000 000,00 грн, частки учасників товариства не змінилися. Пропозиція ОСОБА_2 щодо продажу належної йому частки також стосується частки вартістю 8 500 000,00 грн, що становить 85% статутного капіталу. Отже, фактичних змін ні у розмірі статутного капіталу товариства, ні у розмірах часток учасників не відбулося.

Окремо суд зазначає, що такий захід забезпечення позову як заборона розпорядженням корпоративними правами обмежує право особи щодо такого майна, тому може застосуватися у справі, в якій заявлено майнову вимогу, предметом якої є корпоративні права.

Положення Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачають вчинення такої реєстраційної дії як накладення/зняття арешту корпоративних прав (абц. 5 п. 2 ч. 1 ст. 25 вказаного Закону).

При цьому, як зазначила Велика Палати Верховного Суду у постанові від 22.10.2019 у справі № 923/8876/16, вичерпний перелік способів захисту учасників товариств з обмеженою відповідальністю або з додатковою відповідальністю міститься у ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", норми якого є спеціальними для зазначених товариств. До таких, зокрема належить: визначення розміру статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю та розмірів часток учасників у такому товаристві; стягнення (витребування з володіння) з відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю.

Тобто такий спосіб забезпечення позову як накладення арешту на майно або заборона вчинення дій щодо майна у корпоративному спорі може узгоджуватися з вимогами майнового характеру, визначеними у ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову.

Оскільки позовні вимоги, заявлені в цій справі, є вимогами немайнового характеру, то такий захід забезпечення позову як заборона учаснику товариства розпоряджатися належними йому корпоративними правами не є співмірним з предметом спору в цій справі.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що заходи забезпечення позову, запропоновані позивачкою, не мають правового зв`язку з предметом позовних вимог (визнання недійсним рішення загальних зборів учасників), під час розгляду яких судом буде досліджуватися саме питання щодо наявності правових підстав для визнання рішення недійсним.

При цьому заявницею не доведено жодними належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст. 76-79, 91 ГПК України, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернувся до суду. Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивачки до ухвалення рішення у справі, а також не містять даних про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивачки без вжиття таких заходів забезпечення позову.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу (ч. 6 ст. 140 ГПК України).

У силу вимог ч. 8 ст. 140 ГПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. З

Зважаючи на викладене, керуючись ст. 136, 137, 140, 144, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 254- 257 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Ухвала підписана 01.06.2021.

Суддя О. Андрійчук