РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.05.2021Справа № 910/1780/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінерфін-Транс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранс-Ремонт"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю

"Колбе Україна"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Акціонерного товариства "Банк "Портал"

про стягнення 4 130 139,40 грн та зобов`язання вчинити дії

Суддя Зеленіна Н.І.

Секретар судового засідання Вовчик О.В.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мінерфін-Транс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранс-Ремонт" про стягнення попередньої оплати за договором №1/4-РМ на капітальний ремонт та модернізацію тягового рухомого складу з продовженням строку експлуатації від 20.04.2018 у розмірі 4 139 130,40 грн та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 03.03.2020.

Протокольною ухвалою суду від 03.03.2020 відкладено підготовче засідання на 08.04.2020.

Ухвалою суду від 08.04.2020 задоволено клопотання АТ "Банк "Портал" та залучено до участі у справі третьою особою без самостійних вимог на предмет спору АТ "Банк "Портал", продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 29.04.2020.

Ухвалою суду від 29.04.2020 задоволено заяву ТОВ "Мінерфін-Транс" та залучено ТОВ "Колбе Україна" до участі у справі у процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, відкладено підготовче засідання на 26.05.2020.

20.05.2020 через відділ діловодства суду від ТОВ "Колбе Україна" надійшли письмові пояснення по суті спору.

Протокольною ухвалою суду від 26.05.2020 відкладено підготовче засідання на 17.06.2020.

Ухвалою суду від 17.06.2020 задоволено клопотання АТ "Банк "Портал" про витребування доказів від 16.06.2020 та витребувано докази, відкладено підготовче засідання на 15.07.2020.

Ухвалою суду від 15.07.2020 задоволено клопотання позивача від 10.07.2020 про витребування доказів та витребувано докази, відкладено підготовче засідання на 05.08.2020.

Протокольною ухвалою суду від 05.08.2020 відкладено підготовче засідання на 02.09.2020.

02.09.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог.

Ухвалою суду від 02.09.2020 відмовлено ТОВ "Укртранс-Ремонт" у прийнятті заяви про визнання позовних вимог, задоволено заяву АТ "Банк "Портал" про зупинення провадження у справі, зупинено провадження у справі до набрання судовим рішенням у справі №910/10706/20 законної сили.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2020 ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.09.2020 у справі №910/1780/20 скасовано.

Ухвалою суду від 11.12.2020 призначено підготовче засідання на 23.12.2020.

Ухвалою суду від 23.12.2020 відмовлено у задоволенні клопотання АТ "Банк "Портал" про зупинення провадження у справі, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.01.2021.

Протокольною ухвалою суду від 27.01.2021 відкладено судове засідання на 16.02.2021.

Протокольною ухвалою суду від 16.02.2021 відкладено судове засідання на 17.03.2021.

Протокольною ухвалою суду від 17.03.2021 продовжено строк розгляду справи по суті та відкладено судове засідання на 14.04.2021.

Протокольною ухвалою суду від 14.04.2021 відкладено судове засідання на 19.05.2021.

18.05.2021 через відділ діловодства суду від ТОВ "Мінерфін-Транс" надійшли письмові пояснення по суті спору.

У судовому засіданні 19.05.2021 суд заслухав вступне слово представника позивача, яка підтримувала позовні вимоги та просила задовольнити позов та вступне слово представників третіх осіб.

19.05.2021 у судовому засіданні суд дослідив зібрані в матеріалах справи докази, заслухав пояснення представників сторін як щодо дослідження доказів, так і по суті позовних вимог та заперечень проти позову.

У судовому засіданні 19.05.2021 проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

20.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мінерфін-Транс" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укртранс-Ремонт" (виконавець) укладено договір №1/4-РМ на капітальний ремонт та модернізацію тягового рухомого складу з продовженням строку експлуатації від 20.04.2018, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги з капітального ремонту та модернізації тягового рухомого складу з продовженням строку експлуатації (капітальний ремонт, послуги), а саме: здійснити капітальний ремонт КР-2 магістрального тепловоза двосекційного 2М62У №0392, який є власністю замовника, (тепловоз) з модернізацією (заміна дизелів 14Д40 на дизель-генератори 5-26ДГ); продовжити строк експлуатації тепловозу на 10-13 років.

Пунктом 1.3 договору передбачено, що вартість послуг за цим договором визначається відповідно до погодженого сторонами кошторису (Додаток №1, що є невід`ємною частиною цього договору) та включає в себе вартість всіх запасних частин та матеріалів, що будуть використані виконавцем при наданні послуг, за виключенням двох дизель-генераторів 5-26ДГ, що надаються замовником.

Відповідно до п. 1.4-1.5 договору, замовник зобов`язується прийняти та сплатити послуги, надані виконавцем. Строк надання послуг виконавцем: з дати підписання акту приймання-передачі тепловоза в ремонт до 06.03.2019 включно.

Капітальний ремонт тепловозу проводиться на території ПАТ "НВП "Більшовик" за адресою: м. Київ, пр-т Перемоги 49/2, в будівлі цеху №6 та виробничого корпусу №5а, що орендується виконавцем (п. 2.1 договору).

Пунктом 3.1-3.2 договору передбачено, що доставка тепловозу в ремонт і з ремонту здійснюється за рахунок замовника у супроводі представників замовника. Здача тепловоза і ремонт оформлюється актом приймання-передачі тепловоза в ремонт з переліком номерних вузлів і агрегатів тепловоза, за підписом уповноважених представників замовника і виконавця. Датою початку надання послуг є дата підписання акту приймання-передачі тепловоза в ремонт.

Загальна вартість послуг визначається відповідно до кошторису і становить 6 250 000,00 грн, ПДВ 20% становить 1 250 000,00 грн, всього вартість з ПДВ - 7 500 000,00 грн (п. 6.1 договору).

Відповідно до п. 6.3 договору, оплата наданих послуг здійснюється на підставі рахунку наданого виконавцем після підписання сторонами акту приймання-передачі тепловозу. За погодженням сторін замовник може здійснювати оплату послуг поетапно на підставі рахунків наданих виконавцем.

Відповідно до п. 6.4, 6.5 договору, замовник оплачує вартість наданих послуг, протягом 5 банківських днів з моменту отримання рахунку. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця.

Пунктом 6.6 договору встановлено, що за погодженням сторін, з метою своєчасного виконання капітального ремонту тепловоза, можливе надання замовником виконавцю давальницької сировини та запасних частин. У такому разі вартість послуг буде зменшена на вартість відповідної давальницької сировини та запасних частин.

Відповідно до п. 9.1 договору, цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2019, а в частині виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором - до їх повного виконання.

На виконання умов договору, замовник передав, а виконавець прийняв в капітальний ремонт магістральний тепловоз двосекційний 2М62У №0392, 2000 р.в., що підтверджується актом приймання-передачі тепловоза в ремонт від 20.04.2018.

Відповідачем були виставлені рахунки на оплату: №1/04 від 27.04.2018 на загальну суму 1 017 400,00 грн; №2/04 від 04.05.2018 на загальну суму 1 350 400,00 грн; №3/04 від 29.05.2018 на загальну суму 934 499,40 грн; №4/04 від 20.08.2018 на загальну суму 827 840,00 грн.

Позивачем, у свою чергу, були оплачені виставлені рахунки на загальну суму 4 130 139,40 грн.

25.07.2018 між замовником та виконавцем було підписано акт №1 прийому-передачі дизель-генератора 5-26ДГ, відповідно до якого, на виконання умов п. 4.3.1 договору, замовник передав, а виконавець прийняв дизель-генератор 5-26ДГ, №479, 2010 р.в. після проведення капітального ремонту в обсязі КР-2.

Листом №58/1 від 11.06.2019 позивач звернувся до відповідача із вимогою про розірвання договору, повернення майна та здійснення взаємних розрахунків, у зв`язку із тим, що строк виконання капітального ремонту перевищив 45 днів.

Протоколом погодження №1 від 08.08.2019 сторони погодили, що у зв`язку із ініціюванням дострокового розірвання договору, сторони цим протоколом погодили графік передачі та відвантаження майна, що є власністю замовника.

Листом №136/08-19 від 20.08.2019 відповідач повідомив позивача, що виникли форс-мажорні обставини щодо узгодження термінів допуску транспорту під завантаження на АТ "ПКМЗ" та просило надати час для вирішення форс-мажорних обставин до 23.08.2019.

Позивач листом №85 від 22.08.2019 у відповідь на лист від 20.08.2019 повідомив відповідача, що останній має повідомити позивача про дату відвантаження матеріальних цінностей.

Протоколом погодження №2 від 27.08.2019 сторони погодили, що у зв`язку із ініціюванням дострокового розірвання договору, сторони цим протоколом погодили графік передачі та відвантаження майна, що є власністю замовника.

Листом №92 від 09.09.2019 позивач звернувся до відповідача із повідомленням дати відвантаження майна позивача, та осіб, які будуть при цьому присутні.

Відповідач листом від 19.09.2019 повідомив позивача, що відповідач не має можливості повернути спірне майно.

21.10.2019 позивачем була направлена претензія №108 на адресу відповідача із вимогою про повернення магістрального тепловозу та повернення позивачу попередньої оплати в розмірі 4 130 139,40 грн на протязі семи днів з моменту отримання даної претензії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач всупереч умовам договору не здійснив ремонт тепловозу та не повернув попередню оплату за договором.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем було перераховано на виконання умов договору попередню оплату у розмірі 4 130 139,40 грн, що підтверджується виписками по рахунках позивача від 04.05.2018, від 18.05.2018, від 30.05.2018, від 07.09.2018

Крім того, між сторонами підписано акт звіряння взаємних розрахунків за період: січень 2018 - жовтень 2019, відповідно до якого, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість у розмірі 4 130 139,40 грн.

Факт перерахування позивачем попередньої оплати сторонами не заперечується та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Доказів виконання відповідачем зобов`язань за договором до матеріалів справи не додано, відповідач не заперечує факту невиконання умов договору.

Оскільки відповідач доказів, які б підтверджували повернення сплаченої суми попередньої оплати в розмірі 4 130 139,00 грн не надав та доводів позивача не спростував, суд вважає, що вимоги ТОВ "Мінерфін-Транс" є обґрунтованими та підлягають задоволенню у заявленій позивачем сумі.

Щодо вимог позивача про повернення магістрального тепловозу двосекційний 2М62У №0392, 2000 р.в. та дизель-генератора 5-26ДГ, №479, 2010 р.в., суд зазначає наступне.

Як зазначалося раніше, позивач зазначає, що передав відповідачу магістральний двосекційний тепловоз для здійснення капітального ремонту та дизель-генератор у якості запчастини для ремонту тепловозу, та майно не було повернуто відповідачем.

Згідно зі ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Держава, відповідно до приписів ст. 386 ЦК України, забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності; власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Разом з тим, третя особа - АТ "Банк "Портал", заперечує проти зазначених вимог та зазначає, що спірний магістральний тепловоз є власністю ТОВ "БК "Укртрансбуд" та переданий у заставу третій особі як забезпечення виконання відповідачем умов кредитного договору. На спірний тепловоз було зареєстровано приватне обтяження. Крім того, договір купівлі-продажу укладений між позивачем і відповідачем в частині купівлі спірного тепловозу визнано недійсним, а тому Банк вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог у даній частині.

На підтвердження права власності позивача на спірний дизель-генератор позивач посилається на укладений між ним та відповідачем договір купівлі-продажу №2/4-Д від 20.04.2018.

Як зазначає АТ "Банк "Портал" відсутні підстави для витребування майна, оскільки договір купівлі-продажу спірного дизель-генератора визнано недійсним.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 30.11.2020, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду міста Києва від 19.04.2021 у справі №910/10706/20, позов АТ "Банк "Портал" задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу №2/4-Д від 20.04.2018, який укладено між ТОВ "Укртранс-Ремонт" та ТОВ "Мінерфін-Транс" в частині купівлі-проваджу дизель-генератора 5-26ДГ №479, 2010 р.в.

Таким чином, на підставі ст. 75 ГПК України, оскільки позивач та відповідач у даній справі є сторонами спору у справі №910/10706/20, якою визнано договір купівлі-продажу спірного дизель-генератора недійсним, обставини, встановлені у рішеннях суду у справі №910/10706/20 мають преюдиційне значення для сторін.

З огляду на зазначене суд критично оцінює надані позивачем докази на підтвердження права власності на спірний дизель-генератор, та погоджується із доводами Банку щодо відсутності підстав для повернення позивачу спірного дизель-генератора.

Щодо витребування магістрального тепловозу двосекційний 2М62У, суд зазначає наступне.

На підтвердження права власності на тепловоз позивач посилається на укладений між ним та ТОВ "Колбе Україна" договір поставки №190418 від 19.04.2018. Крім того, позивач надає довідку №19 від 05.02.2020, відповідно до якої, спірний тепловоз перебуває на балансі позивача.

У свою чергу третя особа - Банк "Портал" заперечує проти задоволення вимог та зазначає, що спірний тепловоз належить на праві власності ТОВ "БК "Укртрансбуд" на підставі договору №7/2016 купівлі-продажу від 07.07.2016 та передано у заставу банку на підставі договору застави№40 від 12.03.2018.

Оцінюючи надані до матеріалів справи докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог про витребування магістрального тепловозу з огляду на наступне.

Позивачем долучено до матеріалів справи копію договору поставки №06/11/В від 12.07.2011, який укладено між ЗТОВ "Т.О.Р." та ТОВ "Колбе Україна", предметом якого є купівля-продаж спірного магістрального тепловозу. Додатковою угодою №5 від 08.12.2016 до договору, сторони погодили термін поставки тепловозу до 31.12.2017. Зазначений договір та додаткова угода підписані зі сторони ТОВ "Колбе Україна" директором Любомиром Копчіком.

На підтвердження права власності на тепловоз позивачем додано копії договору поставки №190418 від 19.04.2018, який укладено між ТОВ "Колбе Україна" та ТОВ "Мінерфін-Транс", предметом якого є купівля-продаж магістрального тепловозу 2М62У №0392. До договору підписаний акт приймання-передачі від 20.04.2018.

На підтвердження права власності на тепловоз позивачем додано банківські виписки, із яких вбачається, що плата ТОВ "Колбе Укрїани" за магістральний тепловоз згідно рахунку від 20.04.2018 здійснювалася у проміжки часу з 17.05.2018 по 16.08.2018, з 17.07.2019 по 05.08.2019, з 15.11.2019 по 23.12.2019.

Зазначений договір підписаний зі сторони ТОВ "Колбе України" виконавчим директором О.О. Чередніченко; зі сторони ТОВ "Мінерфін-Транс" - генеральним директором Любомиром Копчіком.

У свою чергу, згідно довідки ТОВ "Колбе України" №4 від 01.04.2020 (яка підписана Копчік Т.Б.), товариство підтвердило, що спірний тепловоз на дату його продажу перебував на балансі ТОВ "Колбе Україна".

Разом з тим, інших доказів на підтвердження власності товариства на спірний тепловоз у період відчуження до матеріалів справи не додано.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника (ТОВ "Укртранс-Ремонт") за договором кредиту, між АТ "Банк "Портал" та ТОВ "БК "Укртрансбуд" 12.03.2018 укладено договір застави №40, відповідно до умов якого заставодавець передає в заставу Банку належне йому нерухоме майно, зокрема магістральний тепловоз 2М26У №0392. Право власності заставодавця на предмет застави підтверджується договором №7/2016 купівлі-продажу від 07.07.2016 та актом прийому-передачі тепловоза від 12.07.2016 до договору, із яких вбачається, що спірний тепловоз було придбано заставодавцем у ТОВ "Укртранс-Ремонт".

Крім того, 30.03.2018 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстровано приватне обтяження щодо застави рухомого майна, а саме залізничного транспортного засобу - магістрального тепловоза 2М26У №0392 відповідно до договору застави №40 від 12.03.2018. Адреса стоянки зазначена: ПАТ "НВП "Більшовик".

Також, у договорі застави зазначено, що згідно довідки заставодавця №19/2018 від 12.03.2018 балансова вартість тепловоза становить 5 991 666,67 грн, оціночна вартість тепловоза становить 7 299 000,00 відповідно до "Звіту про оцінку майна", виконаного СПД-ФОП Стеценком В.А на дату оцінки 28.02.2018.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін, суд ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Частиною 1 ст. 78 Господарського процесуального кодексу визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 25.06.2020 у справі №924/233/18). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції).

Так, зокрема, у рішенні у справі "Дж. К. та інші проти Швеції" Суд наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Відповідно до частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Оцінюючи надані сторонами докази, суд вважає за необхідне застосовуючи стандарт "balance of probabilities" ("баланс ймовірностей"), за яким факт є доведеним, якщо після оцінки доказів внутрішнє переконання судді каже йому, що факт скоріше був, а ніж не мав місце.

З огляду на зазначене, суд вважає критично оцінює надані позивачем докази на підтвердження права власності на спірне рухоме майно, оскільки докази, надані банком на переконання суду є більш вірогідними, а тому суд не вбачає підстав для витребування рухомого майна на користь позивача.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку по задоволення позовних вимог в частині повернення попередньої оплати, позовні вимоги позивача в частини витребування майна суд вважає недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 2, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінерфін-Транс" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранс-Ремонт" (01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, буд. 4/6, корпус А, офіс 914, код ЄДРПОУ - 38365232) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінерфін-Транс" (04116, м. Київ, вул. Старокиївська, буд. 10-Г, корпус С, код ЄДРПОУ - 38218128) 4 130 139 (чотири мільйони сто тридцять тисяч сто тридцять дев`ять) грн 40 коп. - суми попередньої оплати та 61 952 (шістдесят одну тисячу дев`ятсот п`ятдесят дві) грн 09 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня підписання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили у порядку і строки, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 31.05.2021.

Суддя Н.І. Зеленіна