УХВАЛА

02.06.2021Справа № 910/7390/21
Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЙФ ГЛАСС ФАКТОРІ» (79007, Львівська обл., місто Львів, ВУЛИЦЯ ДЖЕРЕЛЬНА, будинок 38)
до проПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА» (04053, місто Київ, ВУЛИЦЯ СІЧОВИХ СТРІЛЬЦІВ, будинок 40) стягнення страхового відшкодування у розмірі 102 616 грн. 56 коп.
Представники: без повідомлення представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕЙФ ГЛАСС ФАКТОРІ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА» про стягнення страхового відшкодування у розмірі 102 616 грн. 56 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов`язань за Генеральним договором добровільного страхування вантажів з оплатою за кожне окреме перевезення №024.994155406.20223 від 03.12.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/7390/21, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

01.06.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, заява про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні Відповідача -Phoenicia Flat Glass Industries Ltd та Товариство з обмеженою відповідальністю "АРКАС ЛОГІСТІКС УКРАЇНА», заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Суд, розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА» про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні Відповідача -Phoenicia Flat Glass Industries Ltd та Товариство з обмеженою відповідальністю "АРКАС ЛОГІСТІКС УКРАЇНА» від 01.06.2021 року, зазначає наступне.

Відповідно до статті 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.03.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЙФ ГЛАСС ФАКТОРІ» (Покупець) та Phoenicia Flat Glass Industries Ltd. (Продавець) було укладено Контракт №29-03-2018.

Крім того, 01.09.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЙФ ГЛАСС ФАКТОРІ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АРКАС ЛОГІСТІКС УКРАЇНА» було укладено Договір на транспортно - експедиторське обслуговування №2/10.

На виконання умов Контракту №29-03-2018 Phoenicia Flat Glass Industries Ltd. відправило Позивачу товар - скло листове, флоат - скло, проте 21.08.2019 року виявлено пошкодження вказаного вантажу.

Відповідно до пп. 12.2. Генерального договору добровільного страхування вантажів з оплатою за кожне окреме перевезення № 024.994155406.20223 від 03.12.2018 для забезпечення реалізації права страховика на регресний позов до особи, відповідальної за завданий збиток, якщо є підстави припускати, що в настанні збитків винна третя особа (перевізник, власник транспортного засобу, експедитор, власник складу, ін.), страхувальник зобов`язаний виконати наступні дії: заявити винній третій особі (перевізнику, власнику транспортного засобу, експедитору, власнику складу або ін.) претензію про відшкодування збитків в письмовій формі. На виконання зазначеного пункту договору позивачем у даній справі направлено претензії продавцю Phoenicia Flat Glass Industries Ltd та перевізику Товариству з обмеженою відповідальністю «АРКАС ЛОГІСТІКС УКРАЇНА».

За таких підстав, Суд приходить до висновку, що рішення у даній справі може вплинути на права або обов`язки Phoenicia Flat Glass Industries Ltd. та Товариства з обмеженою відповідальністю «АРКАС ЛОГІСТІКС УКРАЇНА», а тому Суд вважає за необхідне залучити до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Відповідача - Phoenicia Flat Glass Industries Ltd. та Товариство з обмеженою відповідальністю «АРКАС ЛОГІСТІКС УКРАЇНА».

Судом встановлено, що Третя особа - Phoenicia Flat Glass Industries Ltd. знаходиться в державі Ізраїль.

Відповідно до статті 7 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Згідно зі статтею 365 Господарського процесуального кодексу України іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків, має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Розумність строків розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29.05.2008 "Якименко проти України"; рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2006 "Мороз та інші проти України" та інші).

Гаазька Конвенція повинна застосуватися лише у разі дійсної потреби у повідомленні іноземної юридичної особи про справу, а вручення документів повинно відбуватися найшвидшим способом (поштою або через судових працівників).

Так, повідомлення юридичної особи-нерезидента у передбачений законодавством спосіб здійснюється саме з метою повідомлення останнього про наявність справи, яка розглядається судом, для надання особі можливості вжиття заходів захисту, а саме: належного ознайомлення зі справою та вимогами інших сторін, підготовки власної позиції, доказів, доводів і міркувань тощо.

Згідно з частинами першою та другою статті 367 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Водночас слід враховувати, що названою нормою встановлено право суду, а не обов`язок у разі необхідності, з урахуванням обставин конкретної справи та вимог закону, звертатись до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави з судовим дорученням.

Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном регулюється Конвенцією, до якої Україна приєдналася 19.10.2000 відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах" від 19.10.2000.

Відповідно до частини першої статті 1 Конвенції, ця Конвенція застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.

Згідно з частиною першою статті 2 Конвенції кожна Договірна Держава призначає Центральний Орган, обов`язком якого є отримання прохань про вручення документів, що виходять від інших Договірних Держав, і здійснення процесуальних дій відповідно до положень статей 3- 6.

Відповідно до статті 3 Конвенції орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей.

Згідно зі статтею 5 Конвенції Центральний Орган запитуваної Держави власноручно вручає документ або забезпечує його вручення відповідним органом: a) у спосіб, визначений його внутрішнім правом для вручення документів, складених в цій державі, особам, що перебувають на її території, або b) в особливий спосіб, обумовлений запитуючим органом, якщо такий спосіб не є несумісним з законами запитуваної Держави.

З урахуванням положень пункту (b) частини першої цієї статті документ може завжди бути вручений шляхом безпосередньої доставки одержувачу, який приймає його добровільно.

Водночас, статтею 10 Конвенції передбачено, що якщо запитувана Держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує: a) можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном, b) можливості для судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуючої Держави здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави, c) можливості для будь-якої заінтересованої в судовому процесі особи здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави.

З інформації, розміщеної на офіційному сайті Гаазької конференції з міжнародного приватного права www.hcch.net, вбачається, що Держава Ізраїль не заперечує можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном, передбаченої пунктом «а» статті 10 Конвенції (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.10.2019 №911/165/18).

Отже, враховуючи можливість застосування статті 10 Конвенції та направлення судових рішень поштою, повідомлення через уповноважені органи двох держав призведе до невиправданого затягування розгляду справи, що є порушенням прав інших учасників судового процесу на розгляд справи упродовж розумного строку. При цьому, застосування Конвенції та направлення за Гаазькою Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965, та зупинення провадження у справі призведе до порушення принципу розумності строків розгляду справи, відповідно до в ст. 6 Конвенції, і, як наслідок, інші сторони у справі можуть втратити інтерес (майновий та немайновий) у результатах вирішення спору.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод про захист прав людини і основоположних свобод покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (див. рішення у справах "Ейрі проти Ірландії", від 09.10.1979, п. 24, Series A N 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява N 38695/97, п. 43, ECHR 2000-II).

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що відповідно до статті 10 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах" Третій особі - Phoenicia Flat Glass Industries Ltd. по справі для належного повідомлення про розгляд справи необхідно вручати судові документи і матеріали по справі безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном.

За таких підстав, Суд вважає за необхідне зобов`язати Позивача здійснити переклад ухвали Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі №910/7390/21 від 12.05.2021 року, позовної заяви з доданими до неї документами, ухвали Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 року по справі № 910/7390/21 на англійську мову та направити вказані документи на адресу Phoenicia Flat Glass Industries Ltd., докази чого надати на адресу суду у строк по 14.06.2021 року.

Що стосується заперечень Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА» проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та розгляд справи за правилами загального позовного провадження від 01.06.2021 року, Суд зазначає.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

За змістом ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Частиною 6 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, якщо суд вирішив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, але в подальшому за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі. У такому випадку повернення до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не допускається.

Водночас, положенням ч. 7 ст. 250 ГПК України встановлено, що частини друга - шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.

Як встановлено Судом, предметом заявленого позову є стягнення страхового відшкодування у розмірі 102 616 грн. 56 коп.

Таким чином, враховуючи те, що ціна позову у даній справі не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у даному спорі Суд не вважає такими, що вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, виходячи зі змісту п. 1 ч. 5 ст. 12 та ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, справа №910/7390/21 підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, а тому у суду відсутні підстави для переходу до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Водночас, Суд звертає увагу на те, що процесуальні права учасників справи не обмежується у спрощеному позовному провадженні, а тому Відповідач жодним чином не позбавлений такого права під час розгляду справи № 910/7390/21 в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 50, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА» про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні Відповідача -Phoenicia Flat Glass Industries Ltd та Товариство з обмеженою відповідальністю "АРКАС ЛОГІСТІКС УКРАЇНА» від 01.06.2021 року- задовольнити.

2. Залучити до участі у справі в якості Третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Відповідача - Phoenicia Flat Glass Industries Ltd. (Industrial Zone "Ziporit", Р.О. Вох. 703, Nazareth Ilit-1710601, Israel) та Товариство з обмеженою відповідальністю «АРКАС ЛОГІСТІКС УКРАЇНА» (65048, Одеська обл., місто Одеса, ВУЛИЦЯ УСПЕНСЬКА, будинок 39, офіс 4).

3. Зобов`язати Позивача здійснити переклад ухвали Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі №910/7390/21 від 12.05.2021 року, позовної заяви з доданими до неї документами, ухвали Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 року по справі № 910/7390/21 на англійську мову та направити вказані документи на адресу Phoenicia Flat Glass Industries Ltd., докази чого надати на адресу суду у строк по 14.06.2021 року.

4. Зобов`язати Позивача направити копію позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЙФ ГЛАСС ФАКТОРІ» з доданими до неї документами на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «АРКАС ЛОГІСТІКС УКРАЇНА», докази чого надати на адресу суду у строк по 14.06.2021 року. .

5. Встановити Третім особам строк до п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали для подання письмових пояснень щодо позову або відзиву відповідно до вимог статей 168, 179 ГПК України.

6. У задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА» про розгляд справи за правилами загального позовного провадження від 01.06.2021 року - відмовити.

7. Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 02 червня 2021 року.

Суддя О.В. Чинчин