ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/660/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Руденко О.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Елінар", м. Запоріжжя,
до Державного підприємства "Завод "Електроважмаш", м. Харків,
про стягнення 620987,77 грн,
за участю представників:

позивача - Федорова М.Д. (ордер серії АР № 1021634 від 04.02.2021);

відповідача - Бакуліна А.С. (в порядку самопредставництва);

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Елінар", м.Запоріжжя, звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою (вх. № 660/21 від 01.03.2021) до Державного підприємства "Завод "Електроважмаш", м. Харків, про стягнення заборгованості за Договором поставки №238/07-593-ВК від 17.10.2019 в розмірі 188731,65 грн, яка складається з: 173464,42 грн (заборгованість за видатковою накладною № 364); 8673,22 грн (пеня за видатковою накладною № 364); 522,76 грн (1% річних за видатковою накладною №364); 6071,25 грн (інфляційні втрати за видатковою накладною № 364). Також позивач просить стягнути з відповідача збитки за вищевказаним договором у розмірі 15523,04 долари США, що у гривневому еквіваленті становить 432256,12 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, в порушення умов договору та приписів чинного законодавства, оплату за продукцію, отриману за видатковою накладною № 364 від 01.09.2020, не здійснив, а також порушив обов`язок з прийняття і оплати замовленої продукції згідно заявки № 201-06-07/336 від 26.02.2020, чим спричинив позивачеві збитки.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.03.2021 вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду; відкрито провадження у справі 922/660/21 за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 26.03.2021, відповідач погодився з позивачем щодо наявності договірних стосунків між сторонами на підставі Договору поставки №238/07-593-ВК від 17.10.2019 та наявності в нього кредиторської заборгованості в розмірі 173464,42 грн. Проте, відповідач заперечував проти нарахованих сум штрафних санкцій, просив зменшити розмір пені до 5%, посилаючись на скрутне фінансове становище та наявність обмежень в роботі з контрагентами. Також відповідач зазначив, що збитки, заявлені до стягнення позивачем, виникли внаслідок його власного недбальства через незнання інформації про товар, що пропонується для реалізації. Запропонована позивачем у листі від 04.11.2020 для реалізації відповідачу продукція вже більш ніж п`ять місяців була неякісною через сплив строку зберігання. Отже, відповідач вважає, що позивачем не доведено усіх елементів складу цивільного правопорушення для стягнення збитків.

07.04.2021 до суду надійшла відповідь відповідача на відзив відповідача, в якій позивач заперечував проти клопотання відповідача про зменшення розміру пені та просив врахувати суд викладену з цього приводу позицію при розгляді клопотання відповідача. В обґрунтування позовної вимоги щодо стягнення збитків позивач зазначив про протиправну поведінку відповідача, внаслідок якої ці збитки виникли.

Крім того, у відповіді на відзив відповідача позивач заявив, що до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду ним будуть надані докази понесення судових витрат, в тому числі на професійну правничу допомогу та відшкодування відрядження і вартості проїзду адвоката до м.Харкова.

На думку відповідача, позивач у відповіді на відзив погодився з позицією відповідача щодо невірного розрахунку пені та річних. При цьому, відповідач вважає необґрунтованими заперечення позивача проти зменшення розміру пені, про що зазначив у письмових запереченнях на відповідь на відзив, які надійшли до суду 22.04.2021. Також, заперечуючи проти стягнення збитків, відповідач зазначає про недобросовісну поведінку позивача по відношенню до державного підприємства, у виконанні якого є контракти за державним замовленням. Так, на думку, відповідача, позивач у період гарантійного терміну зберігання не тільки міг реалізувати ізоляційні матеріали іншим покупцям, а й повернути заводу виробнику без понесення будь-яких зайвих затрат та збитків.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.04.2021, занесеною до протоколу судового засідання, підготовче провадження у справі № 922/660/21 було закрито; розгляд справи по суті призначено на 25.05.2021 о 12:00.

У судовому засіданні, яке відбулося 25.05.2021, представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі; просив покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

Представник відповідача проти позову заперечував на підставах, викладених у відзиві на позовну заяву; у разі задоволення позовних вимог просив зменшити розмір пені, що підлягає стягненню, а також заперечував проти покладення на відповідача витрат на правничу допомогу.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

17.10.2019 між Державним підприємством "Завод Електроважмаш" (відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Елінар" (позивач) було укладено Договір поставки № 238/07-593-ВК, згідно з яким позивач, як постачальник, зобов`язався поставити, а відповідач, як замовник, прийняти і оплатити продукцію, зазначену у Специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною Договору.

Того ж дня сторони підписали Специфікацію № 1 на поставку ізоляційного приладдя на загальну суму 27585360,00 грн з ПДВ. Товар мав поставлятися партіями на підставі окремих замовлень відповідача. Строк поставки, відповідно до п. 2.1 Договору № 238/07-593-ВК, складав 30 календарних днів з моменту отримання позивачем замовлення відповідача.

Як свідчать матеріали справи, 28.07.2020 відповідач направив позивачу заявку № 201-06-07/1145 на постачання електроізоляційних матеріалів.

На виконання вказаної заявки позивач 01.09.2020 поставив відповідачу товари на загальну суму 173464,42 грн з ПДВ.

Поставка була прийнята відповідачем в повному обсязі без зауважень.

Відповідно до п. 4.1 Договору, замовник здійснює оплату продукції протягом 60 (шестидесяти) календарних днів з моменту поставки і приймання її за кількістю та якістю.

Отже, строки оплати за видатковою накладною № 364 від 01.09.2020 сплили 31.10.2020.

Проте, відповідач у встановлені Договором строки оплату за поставлену продукцію не здійснив.

Таким чином, заборгованість відповідача за видатковою накладною № 364 від 01.09.2020 складає 173464,42 грн.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 вищевказаної статті, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 7 цієї статті передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином, не допускаються.

Факт надання позивачем на користь відповідача послуг за Договором поставки товарів № 238/07-593-ВК від 17.10.2019 та їх вартість підтверджуються матеріалами справи.

Строк оплати наданих послуг визначено умовами Договору (п. 4.1) та є таким, що настав.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 173464,42 грн основного боргу.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 624 ЦК України встановлено: якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно з п. 10.4 Договору, за порушення строку оплати, передбаченого цим Договором, постачальник має право пред`явити замовнику вимогу про сплату пені в розмірі 0,1% від суми простроченої оплати за кожен день прострочення, але не більше 5% від несплаченої суми.

На підставі вищевказаного пункту Договору, позивачем, у зв`язку з порушенням відповідачем строку оплати товару, нараховано пеню за період прострочення з 01.11.2020 по 19.02.2021 в розмірі 5% від несплаченої суми, що становить 8673,22 грн.

Проте, суд не погодився з розрахунком пені в такому розмірі та визнав обґрунтованою позицію відповідача з цього приводу з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

За приписами ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, перерахувавши суму пені за визначений період у відповідності до вимог законодавства, а саме в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, за допомогою онлайн системи "Ліга-Закон", суд встановив, що її розмір становить 6263,73 грн.

Разом з тим, як вже було зазначено судом, у відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені до 5%, у зв`язку з періодичним блокуванням господарської діяльності підприємства шляхом накладення арештів на всі рахунки відповідача та кризовий стан в галузі машинобудування.

Частиною 1 статтею 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Пунктом 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є виробником комплектного електрообладнання для залізничного та міського електротранспорту, а саме електродвигунів та тепловозних генераторів, питома вага яких складає понад 70% в загальній структурі запланованого виробництва країни, та виконує замовлення на відповідних ринках різних світу.

При цьому, відповідач вказує, що у зв`язку з прийняттям урядом Російської Федерації 29.12.2018 Постанови № 1716-83 "Про заходи з реалізації Указу Президента РФ від 22.10.2018 № 592", щодо введення заборони на ввезення до РФ товарів, країною походження або країною відправлення яких є Україна, у тому числі товарів за кодом ТН ЗЕД ЭАЕС 8501 - двигуни та генератори електричні, підприємство не може самостійно здійснити швидке переорієнтування ринку збуту існуючого запланованого обсягу тягового виробництва на нових замовників.

Відповідач не отримує ані бюджетного фінансування, ані будь-яких дотацій чи преференцій. У зв`язку із тяжкої економічною ситуацією, яка склалася не тільки у галузі важкого машинобудування, але й у всій державі, відповідачем було запроваджено низку операційних заходів, основною метою яких є збереження робочих місць, додержання соціальних гарантій працівників та своєчасного наповнення бюджету держави.

Крім того, у 2019-2020 роках на рахунки відповідача декілька разів були накладені арешти, що сприяло зростанню заборгованості підприємства перед кредиторами, виникненню заборгованості по заробітній платі та по сплаті соціальних внесків до Державного бюджету, оскільки господарська діяльність підприємства у визначені періоди була практично повністю паралізована.

Через надтяжкий економічний та епідеміологічний стан на підприємстві встановлено неповний робочий тиждень, а також введено простой у лютому 2021 року, який продовжено у березні 2021 року.

За таких обставин, беручи до уваги, що відповідач, не зважаючи на виниклі проблеми у господарській діяльності, об`єктивно вживає всіх можливих заходів задля збереження тисяч робочих місць та повноцінного функціонування енергетичної галузі України, а також здійснює все можливе для відновлення власної виробничої діяльності і погашення кредиторської заборгованості, суд, керуючись статтею 233 Господарського кодексу України та ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України, визнав за необхідне реалізувати надане йому право та зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на 30% від визначеної судом за вірним розрахунком до стягнення суми, що є співрозмірним в контексті інтересів обох сторін.

Отже, з урахуванням перерахунку, стягненню з відповідача підлягає сума пені в розмірі 4384,61 грн, а в іншій частині пені у сумі 4288,61 грн слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умовами Договору (п. 10.5) сторони визначили, що за порушення строку оплати продукції, передбаченої цим Договором, постачальник має право вимагати оплату 1% річних та індексу інфляційних витрат.

Позивачем заявлено до стягнення 1% річних від простроченої суми, що за період з 01.11.2020 по 18.02.2021 становить 522,76 грн, та інфляційні втрати в сумі 6071,25 грн.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки за допомогою онлайн системи "Ліга-Закон", суд визнав обґрунтованими та законними вимоги про стягнення з відповідача 521,98 грн - 1% річних та 6141,42 грн інфляційних втрат.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення 1% річних у розмірі 0,78 грн не підлягають задоволенню.

Оскільки, згідно з ч. 2 ст. 237 ГПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, стягненню з відповідача підлягає заявлена до стягнення сума інфляційних втрат у розмірі 6071,25 грн.

Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за видатковою накладною № 364 від 01.09.2020 склав 187442,26 грн, у тому числі: 173464,42 грн основного боргу, 4384,61 грн пені, 521,98 грн - 1% річних та 6071,25 грн інфляційних втрат.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення суму збитків за Договором поставки № 238/07-593-ВК від 17.10.2019 в розмірі 15523 долари США 04 центи.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.02.2020 на підставі Договору поставки №238/07-593-ВК від 17.10.2019 відповідачем було направлено на адресу позивача заявку № 201-06-07/336 на постачання ізоляційних матеріалів серед яких, зокрема, Елмікатерм 55409 0,14x25 д.55х165 мм - 2250 кг.

Як вказує позивач, в ході підготовки поставки до відвантаження від відповідача надійшло повідомленню про те, що у зв`язку зі змінами в планах виробництва поставка вказаних вище ізоляційних матеріалів в березні 2020 року не потребувалася і відтерміновується до моменту окремої вимоги. Натомість, 03.03.2020 від відповідача надійшла додаткова заявка № 201-06-07/394 на допоставку іншої продукції.

04.11.2020 позивач направив на адресу відповідача лист, в якому просив повідомити про те, чи бажає ДП "Завод Електроважмаш" отримати вказані вище ізоляційні матеріали і, якщо так, то протягом якого строку.

У відповідь листом № 201-06-07/1449 від 23.11.2020 відповідач повідомив, що відповідно до діючого плану виробництва, підприємство вже не потребує постачання вказаних в замовленні № 201-06-07/336 від 26.02.2020 матеріалів.

Як на підставу понесених збитків позивач посилається на те, що відповідачем було порушено обов`язок з прийняття і оплати замовленої продукції, передбачений п. 1.1 Договору та частиною 1 ст. 265 ГК України.

При цьому, позивач вказує, що ТОВ "ТД "Елінар" не є виробником ізоляційної продукції і закуповує її у виробника - ТОВ "Холдингова Компанія Елінар" (Російська Федерація).

З метою виконання заявки № 201-06-07/336 від 26.02.2020 позивач імпортував необхідні ізоляційні матеріали, що підтверджується замовленням та рахунком-фактурою з відмітками митних органів.

Серед придбаних ТОВ "ТД "Елінар" для подальшої поставки відповідачу матеріалів є Елмікатерм 55409 0,14x25 д.55x165 мм в кількості 1404,80 кг, сукупною вартістю 15523 долари США та 04 центи. Продукцію позивачем було отримано 29.02.2020.

Відповідно до ТУ 3492-013-04, гарантійний строк зберігання для стрічки Елмікатерм 55409 складає три місяці при температурі зберігання 15-30 градусів С. За інформацією заводу виробника, строк зберігання при температурі 5-15 градусів С становить шість місяців. Таким чином, станом на день направлення даного позову, строк зберігання для отриманої стрічки Елмікатерм 55409 0,14x25 д.55х165 мм в кількості 1404,80 кг, яка була імпортована спеціально для виконання замовлення відповідача, сплив.

24.11.2020 ТОВ "ТД "Елінар" звернулося до виробника продукції з метою погодження можливості повернення стрічки Елмікатерм 55409 0,14x25 д.55x165 мм, від постачання якої відповідач остаточно відмовився листом № 201-06-07/1449 від 23.11.2020.

На вимогу ТОВ "Холдингова Компанія Елінар" (Російська Федерація) позивачем було направлено для проведення досліджень зразки стрічки Елмікатерм 55409 0,14x25 д.55x165 мм, отриманої 29.02.2020.

Згідно з відомостями виробника, показники стрічки Елмікатерм 55409 0,14x25 д.55х165 мм, поставленої на замовлення від 26.02.2020 не відповідають вимогам ТУ 3492-013-04 через сплив строку зберігання.

Таким чином, позивач вважає, що внаслідок відмови ДП "Завод "Електроважмаш" від власної заявки № 201-06-07/336 від 26.02.2020, ТОВ "ТД "Елінар" понесло збитки в розмірі вартості стрічки Елмікатерм 55409 0,14х25 д.55х165 мм в кількості 1404,80 кг, сукупною вартістю 15523 долари США та 04 центи, що у гривневому еквіваленті станом на 19.02.2021 становить 432256,12 грн.

Отже, на думку позивача, підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок неналежного виконання зобов`язання за договором, тобто наявності прямого причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями однієї сторони та зменшенням майнових прав іншої.

Відповідно до ст. 11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу вимог ст. 34 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Під доказуванням в судочинстві слід розуміти діяльність осіб, які беруть участь у справі, і суду, що здійснюється у передбаченій процесуальним законодавством формі, по встановленню юридично значущих фактів.

Відповідно до п.8 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є одним із способів захисту цивільних прав та обов`язків.

У ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу правопорушення: 1) протиправна поведінка; 2) збитки; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; 4) вина.

Умови і порядок відшкодування збитків врегульовано ст. 226 Господарського кодексу України. Зокрема, відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 226 ГК України, учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов`язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб`єктам, - зобов`язаний відшкодувати на вимогу цих суб`єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі. Сторона, яка порушила своє зобов`язання або напевно знає, що порушить його при настанні строку виконання, повинна невідкладно повідомити про це другу сторону. У протилежному випадку ця сторона позбавляється права посилатися на невжиття другою стороною заходів щодо запобігання збиткам та вимагати відповідного зменшення розміру збитків. Сторона господарського зобов`язання позбавляється права на відшкодування збитків у разі, якщо вона була своєчасно попереджена другою стороною про можливе невиконання нею зобов`язання і могла запобігти виникненню збитків своїми діями, але не зробила цього, крім випадків, якщо законом або договором не передбачено інше. Не підлягають відшкодуванню збитки, завдані правомірною відмовою зобов`язаної сторони від подальшого виконання зобов`язання.

Судом встановлено, що належним чином оформлену заявку на отримання стрічки Елмікатерм 55409 0,14x25 д.55x165 мм відповідачем було направлено на адресу позивача листом від 27.02.2020 за № 201-06-07/336. При цьому, в даному листі було зазначено про те, що кількість матеріалів, що підлягають до постачання в квітні-травні 2020 р., вказано орієнтовно та може бути змінено у зв`язку з коригуванням плану виробництва.

Тобто, за своїм характером даний лист (заявка) носить орієнтовний та попередній характер, а тому не є заявкою у сенсі п. 1.3 Договору. Крім того, в ньому зазначено, що кількість матеріалів може бути змінено, а також що подальші поставки здійснюються тільки з дозволу відповідача. Саме такий дозвіл слід вважати заявкою, у відповідності до п. 1.3 Договору, оскільки в ньому має бути визначений конкретний та остаточний характер заявленої продукції.

Через п`ять днів, листом від 03.03.2020 № 201-06-07/394, вищевказану орієнтовну заявку було скореговано відповідачем у зв`язку зі зміною плану виробництва в рамках Договору № 238/07-593-ВК від 17.10.2019, а саме зменшено необхідну до поставки кількість стрічки Елмікатерм 55409 0,14x25 д.55x165 мм. Одночасно в листі зазначено орієнтовну дату поставки - до 15.04.2020.

Отже,враховуючи завчасне попередження та корригування поданої заявки, суд не вбачає в діях відповідача протиправної поведінки.

Проте, всупереч визначеним відповідачем у листі кількості електроізоляційного матеріалу, строку поставки, а також відповідного дозволу відповідача, стрічку Елмікатерм 55409 0,14x25 д.55x165 мм було запропоновано позивачем до поставки відповідачу наприкінці лютого 2020 року у первісно замовленій кількості, без врахування наступного її корегування з боку відповідача.

При цьому, позивач, як постачальник, мав знати заздалегідь вимоги технічних умов товарів, які він може реалізувати, зокрема, в частині строків зберігання. А у разі завчасного зворотного звернення до виробника позивач мав можливість замінити продукцію на більш нову.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Згідно з ч. 1 ст. 43 ГК України, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

З огляду на викладене, вбачається, що збитки виникли в результаті власного недбальства позивача.

Відтак, позивачем не доведено наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення, потрібного для стягнення збитків, а саме: протиправної поведінки відповідача, його вини, а також причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення збитків в розмірі 15523 долари США 04 центи не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Надавши правову оцінку обставинам, встановленим на підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Елінар" в частині стягнення з відповідача 173464,42 грн основного боргу, 4384,61 грн пені, 521,98 грн - 1% річних та 6071,25 грн інфляційних втрат обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

В частині стягнення 1% річних у розмірі 0,78 грн, пені в розмірі 4288,61 грн та 15523 долари США 04 центи збитків суд відмовляє у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати з оплати судового збору покладаються на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (при цьому, витрати зі сплати судового збору в частині зменшеного судом за клопотанням відповідача розміру пені покладаються на відповідача).

Питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу буде розглянуто судом за умови подання позивачем доказів понесення таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 22, 525, 526, 530, 610, 611, 612, 624, 625, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 218, 226 Господарського кодексу України, ст.ст. 29, 42, 73, 74, 86, 91, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" (61089, м.Харків, пр. Московський, буд. 299; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Елінар" (69065, м.Запоріжжя, пров. Вологодський, буд. 7; ) - заборгованість за Договором поставки № 238/07-593-ВК від 17.10.2019 в розмірі 187442,26 грн (у тому числі: 173464,42 грн основного боргу, 4384,61 грн пені, 521,98 грн - 1% річних та 6071,25 грн інфляційних втрат).

В іншій частині позовних вимог у позові відмовити.

Стягнути з Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" (61089, м.Харків, пр. Московський, буд. 299; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Елінар" (69065, м.Запоріжжя, пров. Вологодський, буд. 7; ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 2794,82 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду безпосередньо або через Господарський суд Харківської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "27" травня 2021 р.

Суддя Н.М. Кухар