ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

14 травня 2021 року

м. Черкаси справа № 925/819/17

Господарський суд Черкаської області в складі колегії суддів: головуючого судді Довганя К.І., суддів Дорошенка М.В. та Скиби Г.М., з секретарем судового засідання Дяченко Т.В. за участю представників: скаржника Чижов К.Л., адвокат за довіреністю, стягувача Якушенко В.А. за довіреністю , третьої особи не з`явився, приватного виконавця не з`явився, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали скарги Приватного акціонерного товариства АЗОТ на постанову про арешт майна боржника (сільськогосподарська техніка) та постанову про арешт майна боржника (великотонажні та інші технологічні транспортні засоби) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" до Публічного акціонерного товариства "АЗОТ", третя особа на боці позивача Фонд державного майна України про стягнення 718 090 453,55грн,

ВСТАНОВИВ:

12 квітня 2021 року до суду надійшла скарга Приватного акціонерного товариства (ПрАТ) Азот на постанову про арешт майна боржника (сільськогосподарська техніка) та постанову про арешт майна боржника (великотонажні та інші технологічні транспортні засоби), в якій скаржник просив суд:

- визнати неправомірною та скасувати постанову про арешт майна боржника (сільськогосподарська техніка) від 22.03.2021 та постанову про арешт майна боржника (великотонажні та інші технологічні транспортні засоби) від 22.03.2021, прийняті в рамках виконавчого провадження ВП №64717206, винесені приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Недоступом Дмитром Миколайовичем;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Дмитра Миколайовича зняти арешт з майна ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АЗОТ" (, М.Черкаси, вул.Героїв Холодного Яру, 72), який був накладений на підставі постанови про арешт майна боржника (сільськогосподарська техніка) від 22.03.2021 ВП №64717206 та постанови про арешт майна боржника (великотонажні та інші технологічні транспортні засоби) від 22.03.2021 ВП №64717206.

Скарга обґрунтована тим, що приватним виконавцем у мотивувальній частині оскаржуваних постанов не зроблений висновок про відсутність коштів та відповідно іншого майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені ним заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

На думку скаржника, оскаржу вальні постанови грубо порушують права ПрАТ «АЗОТ» на здійснення підприємництва та фактично нівелює право вільного господарювання та принципи господарської діяльності, визначені ст. 44 ГК України , в зв`язку з чим дії Приватного виконавця направлені не на реальне виконання рішення суду, а на перешкоджання здійснення господарської діяльності вказаного товариства.

Скаржник вважає, що накладаючи оскаржуваними постановами арешт фактично на майно боржника (сільськогосподарська техніка, великотонажні та інші технологічні транспортні засоби), відбувається втручання в його господарську діяльність, що в свою чергу, є порушенням загальних принципів господарювання, а саме: свобода підприємницької діяльності; вільний рух капіталів, товарів та послуг на території України; заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини, в зв`язку з чим право вільного розпорядження ПрАТ «АЗОТ» належним йому майном протиправно обмежено діями Приватного виконавця щодо накладення арешту.

Боржник зазначив, що оскільки у даному випадку примусового виконання наказу Господарського суду Черкаської області фактично не відбулось, сума заборгованості за документом з боржника стягнута не була, тому правові підстави для останнього основної винагороди відсутні. Таким чином, як зазначив скаржник, накладення арешту на майно боржника, визначене виконавцем в оскаржуваних постановах, у розмірі суми стягнення з основної винагороди, є незаконним.

Скаржник вважає, прийняте приватним виконавцем рішення про арешт майна боржника є немотивованим, винесеним з порушенням, визначеного Законом порядку черговості проведення виконавчих дій та з відсутністю правових підстав для стягнення основної винагороди виконавця і є таким, що направлене боржнику з порушенням визначених законодавством строків, тому оскаржувані постанови про арешт майна боржника від 22.03.2021 у виконавчому провадженні ВП №64717206 є неправомірними та підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 15.04.2021 розгляд скарги призначено на 23 квітня 2021 року.

20.04.2021 Приватний виконавець Недоступ Д.М. подав до суду відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення скарги вважаючи її безпідставною посилаючись на те, що виконавцем винесено постанови про арешт майна від 22.03.2021 (сільськогосподарської техніки, великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів) боржника з метою того, щоб майно, яке є в ПрАт «Азот», не зникло або не зменшилось, що у майбутньому може значно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

Щодо обґрунтування скарги з підстав незрозумілої (не повної) для боржника мотивувальної частини постанов про арешт майна боржника від 22.03.2021 (сільськогосподарської техніки, великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів), виконавець вважає, що резолютивні частини обох оскаржуваних постанов жодним чином не порушують права боржника.

Приватний виконавець вважає, що всі дії щодо винесення оскаржуваних постанов були вчинені в спосіб та порядок встановлений Законом та спрямовані виключно на фактичне виконання рішення, яке набрало законної сили, без завдання шкоди правам та інтересам іншим учасникам виконавчого провадження.

У відзиві на скаргу Приватний виконавець просив суд відмовити в задоволенні цієї скарги повністю по всіх її пунктах.

23.04.2021 від стягувача (ПАТ «Черкасиобленерго») до суду надійшов відзив на скаргу боржника, в якому стягувач просив суд у задоволенні скарги відмовити повністю вважаючи обставини, викладені у скарзі не доведеними, а твердження безпідставними.

Ухвалою суду від 23.04.2021 у судовому засіданні оголошувалася перерва до до 28 квітня 2021 року. Проте, судове засідання 28.04.2021 не відбулося з технічних причин, у зв`язку з чим перерва в судовому засіданні була продовжена до 12:15 год. 14 травня 2021 року.

Представник скаржника в судовому засіданні скаргу підтримав, просив суд її задовольнити повністю.

Представник стягувача в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги боржника, просив суд у її задоволенні відмовити повністю.

Представник від третьої особи та приватний виконавець Недоступ Д.М. в судове засідання не з`явилися.

За приписами ч.2 ст.342 ГПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, дослідивши матеріали скарги та всі інші подані сторонами документи, встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 13 грудня 2017 року у даній справі позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 618 675 504,77 грн. за спожиту активну електричну енергію за період з 01.08.2016 по 01.06.2017, 87475,58 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, 32601205,15 грн. інфляційних, 6524519,27 грн. 3 % річних, 551042,52 грн. за послуги з перетікання реактивної електричної енергії за період з 01.02.2017 по 01.06.2017, 240000,00 грн. відшкодування витрат на оплату судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03 липня 2018 року рішення Господарського суду Черкаської області від 13 грудня 2017 року скасовано, прийняте нове рішення, яким позов задоволено повністю.

24 липня 2018 року на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 03 липня 2018 року господарським судом Черкаської області виданий наказ.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 12 квітня 2019 року затверджено мирову угоду, укладену сторонами 22 березня 2019 року.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 25 листопада 2019 року ухвалу Господарського суду Черкаської області від 12 квітня 2019 року у справі № 925/819/17 скасовано, у задоволенні заяви старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О. про затвердження мирової угоди у процесі виконання рішення відмовлено. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покладено на сторін порівну.

18 грудня 2019 року на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 25 листопада 2019 року видано накази та направлено на адресу Фонду державного майна України.

З матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області, Недоступа Дмитра Миколайовича, перебуває виконавче провадження № 64717206, з примусового виконання наказу № 925/819/17 від 24.07.2018, виданий Господарським судом Черкаської області про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Азот" на користь Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» - 618 675 504,77 грн. основного боргу за активну електричну енергію, 17 485 511,64 грн. пені, 9 201 584,09 грн. 3% річних, 54 124 368,93 грн. інфляційних втрат, 551 042,52 грн. боргу за послуги за перетікання реактивної електричної енергії, 40 185,41 грн. пені на борг за перетікання реактивної електричної енергії, 105 608,29 грн. інфляційних втрат, 23 446,59 грн. 3% річних, 17 858 864,99 грн. заборгованості за перевищення договірної величини споживання електричної енергії протягом червня 2016 -грудня 2016 року, 24 336,32 грн. заборгованості за перевищення граничної величини споживання електричної потужності за грудень 2016 року, 240 000,00 грн. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції. Згідно відмітки на виконавчому документі залишок заборгованості становить 643 184 552,60 грн.

04.03.2021 відповідно до вимог ст. 3,4,17,19,24,25,26 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), було розпочато примусове виконання рішення № 925/819/17, про що приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64717206, копія якої направлена була боржнику для виконання, стягувачу до відома.

Постановою про арешт майна боржника від 22.03.2021 приватним виконавцем накладений накладено арешт на належні ПрАТ «АЗОТ» на праві приватної власності 61 одиницю сільськогосподарської техніки із зазначенням її ідентифікуючих даних, у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат ви провадження в загальній сумі 707 503 807,86 грн.

Також, постановою про арешт майна боржника від 22.03.2021 приватним виконавцем було накладено арешт на належні ПрАТ «АЗОТ» на праві приватної власності 171 великотонажних та інших технологічних транспортних засобів, що не підлягають експлуатації вулично-дорожній мережі загального користування, із зазначенням їх ідентифікуючих даних, у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження в загальній сумі 707 503 807,86 грн.

Скаржник вважає вище вказані постанови приватного виконавця, винесені з урахуванням основної винагороди приватного виконавця у виконавчому провадженні № 64717206 протиправними, незаконними та такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства посилаючись на положення Закону України "Про виконавче провадження".

Ст. 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), який є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій.

Згідно ч.1 ст. 2 Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Ч.1 ст.5 Закону передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

За приписами ст.3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом. Зазначена норма кореспондується з ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини 1, 2 статті 18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно частини 1 розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 (далі - 1нструкція)у виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Зокрема, частиною 3 статті 18 Закону встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

- накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

- здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням.

Щодо черговості звернення стягнення на майно боржника, суд враховує, що виконавець відповідно до частини 2, 5 статті 48 Закону, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Судом з`ясовано, що в ході примусового виконання рішення, приватним виконавцем, згідно відповіді органів ДФС України, встановлено, що боржник має відкриті рахунки в наступних фінансових установах: АБ «Кліринговий дім», АТ «Сбербанк», АТ «ОТП Банк», АТ «Банк Альянс», АБ «Укргазбанк», АТ «Альфа-банк», АТ «Укрсиббанк».

З відповідей, наданих АБ «Кліринговий дім», АТ «Сбербанк», АТ «ОТП Банк», АТ «Банк Альянс», АБ «Укргазбанк», АТ «Альфа-банк» вбачається, що кошти на рахунках боржника відсутні.

Також, судом з`ясовано, що в ході проведення виконавчих дій, приватним виконавцем, з метою виявлення майна боржника було направлено запити до: територіального сервісного центру 7141 щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, Головного управління Держпродспоживслужби щодо зареєстрованої за боржником сільськогосподарської техніки, державної служби України з питань праці про зареєстровані за боржником великовантажні та інші технологічні транспортні засоби, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, АТ «Українська залізниця», про зареєстровані за боржником, залізничні вантажні вагони.

Всі вище зазначені органи та установи, які ведуть облік рухомого майна повідомили виконавця про наявність у боржника такого рухомого майна.

В ході проведення виконавчих дій, приватним виконавцем, з метою виявлення майна боржника було направлено запити до: Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, Українського інституту інтелектуальної власності, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, державної служби морського та річкового транспорту України, державної архітектурно-будівельної інспекції України, АТ НАК «Нафтогаз України», АТ «Укртрансгаз» та встановлено, що боржник не володіє майном, правами на майно, які підлягають реєстрації у вищезазначених органах.

Також, судом з`ясовано, що приватним виконавцем, неодноразово, на адресу боржника надсилались вимоги виконавця, якими боржника було зобов`язано надати виконавцю пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа, декларацію про майновий стан боржника, копію балансу, інформацію про дебіторську заборгованість, запропоновано скористатись правом наданим частиною 5 статті 48 Закону, а саме запропонувати види майна на яке необхідно першочергово звернути стягнення. Проте боржник не здійснював відповідного реагування.

Таким чином, суд приходить до переконання, що приватним виконавцем, перед винесенням постанов від 22.03.2021 про арешт майна боржника (сільськогосподарська техніка) та про арешт майна боржника (великотонажні та інші технологічні транспортні засоби) було дотримано вимог статті 48 Закону, щодо черговості звернення стягнення на майно боржника.

Ч.6 ст.48 Закону визначено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до частини 1, 2, 3 статті 56 Закону, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Суд враховує, що арешт є однією із форм (етапів) звернення стягнення. Вказана норма кореспондується з положеннями ст. 52 Закону України Про виконавче провадження, якою визначено особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи-підприємця.

Так, відповідно до частин першої та другої цієї статті, виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в податкових органах, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача,

Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

Згідно з ч. 5 даної статті, у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно.

Зазначені норми Закону України Про виконавче провадження встановлюють послідовність стягнення заборгованості за виконавчими провадженнями за рахунок різних джерел: спочатку за рахунок коштів, а у разі їх відсутності чи недостатності - за рахунок іншого майна, що належить боржнику. Тобто, Законом закріплено пріоритет погашення боргу по виконавчих документах за рахунок коштів, а не майна боржника.

Суд враховує, що сам по собі арешт майна боржника ще не означає обов`язковості його (майна) вилучення, реалізації або передачі стягувану, оскільки у разі достатності для виконання рішення суду коштів боржника, які знаходяться на його рахунках або отримані від реалізації іншого майна, арешти з майна боржника знімаються. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 13.03.2018 у справі №910/18299/16.

Також, суд бере до уваги те, що чинне законодавство не містить заборони накладення державним виконавцем арешту одночасно на грошові кошти на інше майно боржника з метою забезпечення примусового виконання судового рішення. У цьому випадку в першу чергу здійснюється примусове списання грошових коштів, а за їх відсутності у достатньому для виконання рішення обсязі - відбувається вилучення та примусова реалізація виявленого майна боржника. При цьому, враховуючи динамічність руху грошових коштів на рахунках боржника, черговість здійснення таких виконавчих дій визначається державним виконавцем самостійно, з урахуванням конкретних обставин, у тому числі фінансового стану боржника. Таким чином, накладення у цьому випадку арешту на майно одночасно з накладенням арешту на кошти не суперечить приписам Закону України «Про виконавче провадження» Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 904/9386/14 від 10 квітня 2018 року та у постанові № 759/15306/17-ц від 10 січня 2020 року.

Щодо обґрунтування скарги з підстав відсутності у мотивувальній частині оскаржуваних постанов висновку про відсутність коштів та відповідно іншого майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення, а здійсненні ним заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними, то суд вважає, що резолютивні частини обох оскаржуваних постанов жодним чином не порушують права боржника.

За приписами частини 4 статті 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд, при розгляді даної скарги, враховує правові висновки Верховного Суду, що стосуються оскаржень процесуальних дій органів державної виконавчої служби та приватних виконавців під час примусового виконання рішень.

Так, відповідно до правового висновку Верховного суду від 22 квітня 2020 року у справі № 641/7824/18 саме по собі порушення норм законодавства ще не є достатньою підставою для задоволення скарги в порядку судового контролю, необхідно також: довести та встановити порушення прав саме скаржника як сторони виконавчого провадження. Таким чином, якщо державний виконавець або інша посадова особа ДВС, приватний виконавець порушив встановлений порядок вчинення виконавчих дій, проте при цьому не порушив права скаржника (скаржник не обгрунтував, а суд не встановив порушення прав саме скаржника, а не будь якої іншої особи), то така скарга задоволенню не підлягає.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) зазначено, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Також, суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 641/7824/18, в якій зазначено, що звертаючись до суду, сторона виконавчого провадження зобов`язана обґрунтувати, а суд, в свою чергу, зобов`язаний встановити, яке саме право скаржника як сторони виконавчого провадження порушено та підлягає захисту в порядку судового контролю за виконанням.

В порядку судового контролю за виконанням судових рішень правовий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує судочинство для такого захисту.

По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів сторони виконавчого провадження є неприпустимим.

Згідно статті 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. Згідно зі статтею 2 цього Закону обов`язковість виконання судового рішення є однією із основних засад виконавчого провадження.

Суд враховує положення ст.15 Закону України "Про виконавче провадження", якою передбачено, що боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. Тобто сприяння виконанню судового рішення є одним із основних обов`язків боржника.

За змістом ч.5 ст.19 Закону України "Про виконавче провадження" боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Судом встановлено, що дії приватного виконаця щодо винесення оскаржуваних постанов, відповідають вимогам, передбачених Інструкцією з організації примусового виконання рішень та Закону України «Про виконавче провадження».

Доказів вжиття до винесення постанов про зверненя стягнення на майно та про арешт майна, всіх можливих і необхідних заходів, спрямованих на виконання судового рішення, скаржником до суду не надано.

Належні і допустимі докази того, яким чином процесуальні дії приватного виконавця у вигляді оскаржуваних постанов, впливають (порушують) права боржника, до суду не подані.

Згідно ч.3 ст.343 ГПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що дії приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Дмитра Миколайовича щодо винесення постанов про арешт майна від 22.03.2021 (сільськогосподарської техніки, великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів) боржника ВП № 64717206 вчинені в межах повноважень та відповідають вимогам чинного законодавства України.

Відтак, скарга Приватного акціонерного товариства АЗОТ на постанову про арешт майна боржника (сільськогосподарська техніка) від 22.03.2021 ВП № 64717206 та постанову про арешт майна боржника (великотонажні та інші технологічні транспортні засоби) від 22.03.2021 ВП № 64717206 є безпідставною і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 234, 235, 342-345 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги Приватного акціонерного товариства АЗОТ на постанову про арешт майна боржника (сільськогосподарська техніка) від 22.03.2021 ВП № 64717206 та постанову про арешт майна боржника (великотонажні та інші технологічні транспортні засоби) від 22.03.2021 ВП № 64717206 та їх скасування - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після її оголошення і протягом десяти днів може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду.

Головуючий суддя К.І.Довгань

Судді М.В. Дорошенко

Г.М. Скиба