ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2021 р. Справа № 917/1905/20

Суддя господарського суду Полтавської області Білоусова С.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу

за позовною заявою Акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль", юридична адреса: вул. Лєскова, 9, м. Київ, 01010, поштова адреса: 73003, м. Херсон, пр. Ушакова, буд. 53,

до ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Уторової Лесі Володимирівни про стягнення заборгованості, яка виникла за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 011/41946/464322 від 05.10.2018 року.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 07.12.2020 року Акціонерному товариству "Райффайзен Банк Аваль" відмовлено у відкритті провадження у справі, оскільки відповідач - Фізична особа-підприємець Уторова Леся Володимирівна припинила підприємницьку діяльність.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.02.2021 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" задоволено, ухвалу господарського суду Полтавської області від 07.12.2020 року скасовано, а справу № 917/1905/20 направлено для продовження розгляду до господарського суду Полтавської області.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.03.2021 року справу № 917/1905/20 передано на розгляд судді Білоусову С.М.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідач не виконав взяті на себе за умовами Договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 011/41946/464322 від 05.10.2018 року, а саме: 120 000,00 грн. заборгованість за дозволеним овердрафтом та 65 418,73 грн. заборгованість за недозволеним овердрафтом.

При цьому, звертаючись до суду, позивач просив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

На підставі ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, суд розглянувши матеріали позовної заяви Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до Фізичної особи-підприємця Уторової Лесі Володимирівни про стягнення 185 418,73 грн., дійшов висновку, що дану справу можливо розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 19.03.2021 року відкрито провадження у справі № 917/1905/20, задоволено клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Ухвалою суду від 26.04.2021 року замінено первісного відповідача Фізичну особу - підприємця Уторову Лесю Володимирівну ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на належного відповідача - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та встановлено належному відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України протягом 15 днів з дня отримання ухвали; після отримання від позивача відповіді на відзив подати до суду заперечення в строк 5 днів з дня отримання такої відповіді від позивача з урахуванням вимог ст. ст. 167, 184 ГПК України.

Відповідач був належним чином та завчасно повідомлений про покладені на нього обов`язки, про що свідчать поштове повідомлення № 210 про вручення поштового відправлення - ухвали суду від 26.04.2021року (вх. № 9165 від 11.05.2021 року).

Проте, відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, відзив на позовну заяву чи то будь-які інші заяви чи клопотання суду не надав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

31.05.2021 року від позивача до суду надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме рух по рахунку відповідача до 13.11.2020 року.

Суд вважає клопотання обгрунтованим та залучає їх до матеріалів справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Під час розгляду справи судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

05.10.2018 року між Акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" (позивач) та Фізичною особою - підприємцем Уторовою Лесею Володимирівною (відповідач) було укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 011/41946/464322 (договір), відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредиту розмірі: 250 000,00 грн. строком до 05.10.2020 року під 29,9 % річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами, комісії згідно умов Договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Договором.

Відповідно до п. 1.3.договору без укладання додаткових угод до договору банк має право подовжити строк дії кредиту на 24 (двадцять чотири) календарних місяці за умови, що на дату закінчення кредитування буде дотримано зазначених в Договорі умов.

Відповідно до п. 3.1. договору, у разі ініціювання Клієнтом операцій по Рахунку з використанням спеціальних платіжних засобів та при відсутності (недостатності) на Рахунку власних коштів Клієнта, Банк зобов`язується надати кредитні кошти шляхом їх безготівкового переказу з позичкового рахунку на Рахунок в межах Поточного ліміту та здійснити ініційовану Клієнтом операцію.

Як вбачається з наданого банком руху по рахунку за період з 18.10.2018 року по 12.04.2019 року, позивач виконав свої зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору.

Згідно умов п. 2.1. договору сторони встановили, що протягом всього строку фактичного користування Кредитом клієнт зобов`язаний сплачувати щомісяця банку проценти, сума яких розраховується на основі фіксованої процентної ставки в розмірі - 29,9 відсотків річних.

Відповідно до п. 5.1. договору клієнт зобов`язаний протягом дії договору здійснювати погашення заборгованості в порядку, визначеному договором, шляхом зарахування на рахунок щомісячного обов`язкового платежу, розрахованого відповідно до умов пункту 5.2 договору, та здійснити повне (остаточне) погашення заборгованості не пізніше дати закінчення кредитування.

Згідно п. 5.2. Договору Клієнт зобов`язався до 10 (десятого) числа включно кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за першою (з дати укладення Договору) Датою розрахунку процентних платежів, забезпечити на Рахунку наявність коштів для сплати щомісячного обов`язкового платежу в сумі не менше 15 (п`ятнадцяти) відсотків від залишку заборгованості за Кредитом на Дату розрахунку процентних платежів, але не менше фіксованої суми, встановленої відповідними тарифами Банка. При цьому, залишок заборгованості за Кредитом, що береться до розрахунку щомісячного обов`язкового платежу включає використану суму кредиту, суму нарахованих процентів, комісій та штрафів за всіма видами заборгованості, зменшену на суму не внесеного Клієнтом щомісячного обов`язкового платежу попередніх місяців. В разі недостатності на Рахунку коштів, належних до сплати клієнтом Банку за Договором в термін виконання зобов`язань Клієнта за Договором, Клієнт вважається таким, що прострочив виконання своїх зобов`язань за Договором.

Отже, з укладенням договору, у позичальника виник обов`язок повернути банку кредит та відсотки за договором у строки та в розмірах чітко встановлених договором.

Однак відповідач прострочив виконання зобов`язання за договором та не сплачував вчасно заборгованість.

Згідно п. 8.1. договору у разі настання обставин невиконання або неналежного виконання клієнтом своїх зобов`язань (обов`язків) за договором, обставин, передбачених пунктом 8.2 договору, а також інших обставин, які свідчать про те, що зобов`язання клієнта за договором не будуть виконані, банк має безумовне право без необхідності укладення будь-яких додаткових угод (договорів про зміни) відмовити клієнту в наданні кредиту та/або скасувати максимальнийліміт/Поточний ліміт та вимагати дострокового погашення заборгованості.

Оскільки, відповідачем порушено виконання грошового зобов`язання за Договором, то позивачем направлена на адресу ОСОБА_1 вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань від 25.07.2019 року № 114/5-159901, яка залишена відповідачем без відповіді та виконання.

А тому позивач у своїй позовній заяві зазначає, що станом на 13.11.2020 року заборгованість відповідача перед банком за договором № 011/41946/464322 від 05.10.2018 року складає: 185 418,73 грн., яка складається з заборгованості за дозволеним овердрафтом у розмірі 120 000,00 грн. та з заборгованості за недозволеним овердрафтом у розмірі 65 418,73 грн.

При прийнятті рішення суд виходив із наступного.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є кредитним договором.

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивачем було встановлено на рахунок відповідача кредитний ліміт, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься банківська виписка (рух по рахунку) по рахунку відповідача.

Судом враховано, що виписка з банку по рахунку відповідача, оформлена відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", є первинним документом, а тому є належним доказом в підтвердження обставин надання кредиту позичальнику.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, з наведеного вбачається, що банк належним чином виконав свої зобов`язання в частині надання відповідачу кредитних коштів, внаслідок чого у позичальника виник обов`язок погашення кредитів та процентів за користування кредитами.

Водночас, відповідач не виконав взяті на себе за умовами договору зобов`язання не здійснював щомісячного погашення кредитної заборгованості, у зв`язку з цим, заборгованість відповідача перед позивачем складає у сумі 185 418,73 грн.

Як вже зазначалось, пунктом 8.1 договору сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за даним договором позивач має право вимагати дострокового погашення заборгованості.

Так, позивач звертався до відповідача з вимогою від 25.07.2019 року № 114/5-159901 про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.

Однак вимога позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Суд відзначає, будь-яких доказів щодо повернення відповідачем позивачеві суми кредиту, сторонами спору до суду не подано.

Згідно із п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заявленої суми з відповідача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, питання розподілення між сторонами судових витрат.

Частиною 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати відповідно до ч. 2 ст. 126, п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача в сумі 2 781,28 грн. витрат по сплаті судового збору.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись ст. ст. 126, 129 (ч. 1), 232-233, 237-238 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (юридична адреса: вул. Лєскова, буд. 9, м. Київ, 01011; адреса для листування: пр. Ушакова, буд. 53, м. Херсон, 73003, ) - 185 418,73 грн. заборгованість за Договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 011/41946/464322 від 05.10.2018 року, а саме: 120 000,00 грн. заборгованість за дозволеним овердрафтом, 65 418,73 грн. заборгованість за недозволеним овердрафтом та 2 781,28 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення складено та підписано 02.06.2021 року.

Суддя Білоусов С. М.