ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2021 р. м. Київ

Справа № 911/794/21

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.,

за участі секретаря судового засідання Бенрот Ю.А., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Мега Групп до Товариства з обмеженою відповідальністю Завод технічних масел Аріан про зобов`язання повернути майно, стягнення 14 977грн штрафу, за участю представників від:

позивача Шевченко Д.С. (керівник), Цимейко Г.О. (ордер АА №1088513 від 15.03.2021);

відповідача Мещанінов А.М. (ордер серії КС №589220 від 12.04.2021)

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Мега Групп (далі ТОВ Мега Групп) звернулось до Господарськоо суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Завод технічних масел Аріан (далі ТОВ ЗТМ Аріан) та просить суд:

- зобов`язати відповідача повернути йому майно: оливу базову SN-150 452 кг; оливу 1-40А - 2262 кг; оливу 1-20А 309,77 кг; оливу ТАД-17і 93 кг; присадку Т-321Н 138,71кг; присадку ССК-400D 476,51 кг; присадку ВНИИ ЛП-354 117,01кг; оливу КС-19 -132 кг;

- стягнути з відповідача 14 977,00грн штрафу.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором зберігання №038/19-ЗЮ від 25.02.2019 в частині повернення майна, яке передано на зберігання (а.с.1-3).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.03.2020 відкрито провадження у справі за поданим позовом, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання; встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій (а.с.31-32).

Копія вказаної ухвали суду отримана позивачем 02.04.2021, а відповідачем - 06.04.2021, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень №№888, 799 (а.с.34-35).

14.04.2021 у строк, встановлений ч.1 ст.251 ГПК України, від відповідача надійшов відзив на позов (здано для відправлення відділенню поштового зв`язку 13.04.2021 (а.с.36-38), відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, та вказує на те, що:

- договором передбачено, що повернення майна зі зберігання здійснюється на умовах FCА - завантаження у місці зберігання в транспорт, наданий поклажодавцем або уповноваженою особою, однак, позивач не звертався з поверненням залишків та транспорт не надав;

- позивач звернувся з вимогою про повернення лише у липні 2020 року та йому запропоновано підписати акт звірки, оскільки між сторонами існують відносини не лише із зберігання, але й поставки та відбувались численні операції, між тим позивач такий акт не підписав;

- рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, що умови договору зберігання №38/19-3Б від 25.02.2019 не порушувались і підстав для стягнення штрафу не має.

19.04.2021 у строк, встановлений п.4 резолютивної частини ухвали від 23.03.2021, позивачем подано відповідь на відзив (а.с.51-52), відповідно до якої позивач відхиляє доводи відповідача з тих підстав, що:

- укладений договір не передбачає складання акту звірки, тому вимога відповідача є незаконною та фактично необґрунтованою відмовою у поверненні майна;

- позивач не може забрати майно, оскільки для загрузки залишків майна позивач має надати свій транспорт, який без довозу відповідача на територію заводу не допустять;

- рішення суду у справі №911/2200/20 прийнято щодо позову, який заявлено з іншого предмету та інших підстав.

19.04.2021 позивачем подано клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін (а.с.63).

Ухвалою від 26.04.2021 судом призначено проведення судового засідання з розгляду справи по суті на 12.05.2021 о 16:10 (а.с.66-67).

Копія вказаної ухвали суду отримана позивачем 05.05.2021, а відповідачем - 06.05.2021, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень №№724, 651 (а.с.69-70).

12.05.2021 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивовано зайнятістю представника в іншому судовому процесі (а.с.73).

12.05.2021 судом постановлено ухвалу, що занесена до протоколу судового засідання, якою розгляд справи відкладено на 10:00 21.05.2021 (а.с.76-77).

21.05.2021 позивачем до прийняття рішення у справі подано клопотання про покладення на відповідача у даній справі витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6300грн (а.с.81).

21.05.2021 судом постановлено ухвалу, що занесена до протоколу засідання, якою оголошено перерву в судовому засіданні до 16:30 24.05.2021 (а.с.89-96).

24.05.2021 відповідачем подано заперечення на клопотання позивача про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу, яке мотивовано тим, що позивачем, не надано детального опису робіт із зазначенням часу, витраченого адвокатом на надання кожного виду послуг, що позбавляє іншу сторону можливості спростувати ймовірну не співмірність витрат на професійну правничу допомогу (а.с.98-99).

24.05.2021 позивачем надано засвідчені копії платіжних документів на підтвердження розміру судових витрат, а також виписку з рахунку позивача щодо здійсненних платежів.

Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані у справі докази та матеріали, судом встановлено наступне.

25.02.2019 між ТОВ Мега Групп (поклажодавець) ТОВ ЗТМ Аріан (зберігач) укладено договір зберігання №038-19-ЗБ, відповідно до умов якого поклажодавець передає, а зберігач зобов`язується за винагороду прийняти нафтопродукти в асортименті (надалі нафтопродукти або майно) на зберігання, зберігати, і повернути їх поклажодавцю або особі, вказаній поклажодавцем, в тій же кількості, тієї ж марки, виду і якості, протягом терміну дії вказаного договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору майно вважається переданим на зберігання з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі майна; майно, що передається на зберігання, не переходить у власність зберігача і повертається поклажодавцеві або особі, вказаній поклажодавцем, на першу вимогу поклажодавця.

Згідно з п. 2.1 договору асортимент, кількість та вартість майна, що передається на зберігання, погоджується сторонами в актах приймання-передачі на кожну окрему партію майна.

Початкова (оціночна) вартість майна сторонами встановлюється, виходячи з його заставної вартості, встановленої в листах зберігача і відображеної у актах приймання-передачі на кожну окрему товарну партію майна (п. 2.2 договору).

У відповідності до п. 3.2 договору сторони погодили наступні адреси терміналів місць зберігання майна: 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Поліграфічна, 12 (Промзона).

Згідно п. 4.1 договору зберігач зобов`язався, зокрема, прийняти майно на зберігання згідно умов розділу 3 вказаного договору, а також відпускати зі зберігання майно уповноваженим представникам поклажодавця.

Відповідно до п. 4.2.4 договору поклажодавець не пізніше одного робочого дня до дати відвантаження повідомляє зберігача листом про зняття нафтопродукту (його частини) зі зберігання. У таком листі повинні бути вказані: дата завантаження, назва нафтопродукту, що підлягатиме завантаженню, його кількість (об`єм відсіку чи відсіків), час прибуття транспортного засобу під завантаження, марка транспортного засобу, державні номери тягача і автоцистерни (причепа), П.І.Б. водія, назву фірми-адресата, якому цей нафтопродукт має бути відвантажений. Як визначено таким пунктом договору, лист повинен бути на бланку поклажодавця (чи власника нафтопродукту) та підписаний уповноваженою на те особою поклажодавця (чи власника нафтопродукту) і завірений печаткою.

Підпунктом 4.3.1 договору передбачено право поклажодавця у будь-який час заявити вимогу про повернення всього або частини майна.

В свою чергу, зберігач має право, зокрема, не відпускати зі зберігання майно уповноваженим представникам поклажодавця в транспортні засоби, які не відповідають вимогам законодавства України, вимогам ОП і ТБ та правилам дорожнього перевезення небезпечних вантажів.

Відповідно до п. 5.1 договору повернення майна зі зберігання здійснюється на наступних умовах (в редакції Інкотермс-2010) на вибір поклажодавця: FCA завантажено в місці зберігання в транспорт, наданий поклажодавцем або уповноваженою ним особою.

Згідно п. 5.2 договору зберігач повертає майно в тій кількості (за тоннажем), в якій воно було прийнято на зберігання.

Кількість майна, повернутого зі зберігання, відображається в акті приймання-передачі, який підписується уповноваженими представниками сторін.

Після закінчення строку дії договору поклажодавець має оплатити послуги зі зберігання, забрати у зберігача майно, що було на збереженні і скласти і підписати зі своєї сторони двосторонній акт передання-приймання.

Майно вважається повернутим зі зберігання з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі майна, що визначено п. 5.6 договору.

Відповідно до п. 5.7 договору зберігач зобов`язаний повернути майно або його частину на вимогу поклажодавця навіть, якщо строк дії договору не закінчився.

У випадку заявлення поклажодавцем вимоги про повернення майна до закінчення строку дії договору, як узгоджено сторонами відповідним пунктом договору, зберігач зобов`язаний повернути майно протягом 7 календарних днів після заявлення такої вимоги на умовах, визначених у п. 5.1 договору.

У разі закінчення строку дії договору або його розірвання, зберігач зобов`язується повернути майно зі зберігання поклажодавцю протягом 5 календарних днів з дати закінчення строку дії чи розірвання договору на умовах, передбачених п. 5.1 вказаного договору, про що сторонами зазначено у п.5.7 договору.

При цьому, таким пунктом договору визначено, що у випадку, коли зберігач у строки, передбачені п. 5.7 договору, не повернув майно в натурі зі зберігання поклажодавцю, то останній вправі вимагати від зберігача, а зберігач зобов`язується відшкодувати поклажодавцю заставну вартість неповернутого майна, визначену в акті приймання-передачі відповідної партії майна. Таке відшкодування здійснюється зберігачем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок поклажодавця протягом 5 банківських днів з моменту пред`явлення поклажодавцем претензії (вимоги про сплату грошових коштів).

Сторони погодили, що з моменту пред`явлення поклажодавцем претензії (вимоги про сплату грошових коштів), зобов`язання зберігача про повернення майна в натурі припиняється відповідно до п. 2 ст. 604 ЦК України та виникає нове (грошове) зобов`язання зберігача про відшкодування вартості майна на умовах, передбачених вказаним договором.

Згідно з п. 8.4. договору за необґрунтовану відмову від видачі (повернення) майна зі зберігання зберігач зобов`язується сплатити на користь поклажодавця штраф у розмірі 10% від заставної вартості майна, яке знаходиться на зберіганні на момент пред`явлення вимоги поклажодавцем про видачу (повернення) майна.

Відповідно до п. 9.11 договору такий договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2019.

Як встановлено судом під час розгляду даної справи, на підставі відповідного договору за актами передавання-приймання позивачем передано, а відповідачем прийнято на зберігання майно позивача, а саме згідно акту:

- №04 від 19.06.2019 - оливу індустріальну И-20А у кількості 38 946 кг, заставною вартістю 22грн/кг з ПДВ (а.с.9);

- №09 від 05.09.2019 - оливу базову SN-150 у кількості 57 852 кг, заставною вартістю 19,50грн/кг з ПДВ (а.с.9, зворот);

- №12/09 від 12.09.2019 - оливу індустріальну И-40А у кількості 58 744 кг, заставною вартістю 21,50грн/кг з ПДВ (а.с.10);

- №29-10 від 29.10.2019 - присадку ССК-400D у кількості 690 кг, заставною вартістю 65 000грн з ПДВ, та присадку ВНИИ НП-354 у кількості 200 кг, заставною вартістю 19 000грн з ПДВ (а.с.11).

Окрім того, відповідно до листа №27/09-19 від 27.09.2019 (а.с.12) позивач просив відповідача зняти зі зберігання оливу МБОСО у кількості 2679 кг (заставна ціна 21грн), присадку VISCOPLEX 1-255 у кількості 13,23 кг (ціна 146,28грн/кг), присадку Т-321Н у кількості 61,29 кг (ціна 174грн/кг), присадку ВНИИ НП-354 у кількості 60,48 кг (ціна 95грн/кг) та напрацювати оливу ТАД-17і у кількості 2814кг. При цьому, згідно акту виконаних робіт по напрацюванню оливи №27/09-19 від 07.10.2019 ТАД-17і згідно з договором зберігання №038/19-3Б від 25.02.2019 та листом №27/09-19 від 27.09.2019 відповідні роботи за вказаною рецептурою відповідачем виконані, у результаті чого отримано оливу ТАД-17і у кількості 2 814 кг (а.с.10, зворот).

Відповідно до акту №01.3/11-19 виконаних робіт по напрацюванню оливи КС-19 згідно з договором зберігання №038/19-3Б від 25.02.2019 та листом №25/10-19 від 25.10.2019, відповідач надав, а позивач отримав послуги по напрацюванню оливи КС-19 у кількості 2000 кг за рецептурою: олива МБОСО у кількості 2000 кг (а.с.11, зворот).

Крім того, як вбачається з акту №202.02.12 від 12.02.2020 виконаних робіт по зберіганню оливи И-20А згідно з договором зберігання №038/19-3Б від 25.02.2019 та листом №16/01-20 від 15.01.2020 відповідачем вже після закінчення строку, на який укладено відповідний договір, надано послуги зі зберігання оливи И-20А у кількості 7,324т та оливи И-20А у кількості 31,28т, загальна вартість яких становила 8552,40грн з ПДВ (а.с.44).

08.07.2020 позивач звернувся до відповідача з листом №16 від 08.07.2020 (а.с.14), у якому, посилаючись на закінчення строку дії договору зберігання від 25.02.2019 просив провести відвантаження наступного майна: оливу базову SN-150 452 кг; оливу 1-40А- 2262 кг; оливу індустріальну 1-20А 309 кг; оливу ТАД-17і 93 кг; присадку Т-321Н 138,7кг; присадку ССК-400D (бочки 230кг) 476,51 кг; присадку ВНИИ ЛП-354 (бочки 200л) 117,01кг; оливу КС-19 - 132 кг (а.с.14). У вказаному листі зазначені додатково такі дані: перевізник - ФОП Кузьменко Р.В., марка автомобіля Хундай,; державний номер НОМЕР_1 ; водій ОСОБА_1 ; адреса для ТТН вигрузка м.Київ. На такому листі вчинено напис, датований 08.07.2020, з проханням підписати акт звірки, після якого буде прийнято рішення по відвантаженню.

Позивачем не надано доказів направлення/вручення відповідного листа, напис на якому, як стверджував позивач, вчинено відповідачем, проте, відповідач під час розгляду даної справи визнав факт отримання відповідного листа та вчинення зазначеного напису директором ТОВ «ЗТМ «Аріан» ОСОБА_2 , про що вказав у відзиві (а.с.36-38).

У відповіді відповідача на попередження, що датована 14.07.2020 за вих.№465/С (а.с.15), яка направлена позивачу, відповідач підтвердив, що у нього знаходяться залишки товару позивача, а саме:

- олива базова SN-150 452 кг;

- олива 1-40А- 2262 кг;

- олива 1-20А 309,77 кг;

- олива ТАД-17і 93 кг;

- присадка Т-321Н 138,71кг;

- присадка ССК-400D 476,51 кг;

- присадка ВНИИ ЛП-354 117,01кг;

- олива КС-19 -132 кг.

Факт знаходження вказаного майна у відповідній кількості підтверджено відповідачем під час розгляду даної справи, про що вказано також у його першій заяві по суті відзиві.

Як визначено ч.1 ст.75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом; обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

У відповідній відповіді на попередження відповідач вказав на наявність у позивача перед ним боргу у розмірі 171 204,84грн, який просив повернути, після чого обіцяв здійснити розрахунок за товар або його повернення та висловив свою згоду на проведення взаєморозрахунку.

Також, судом встановлено, що рішенням Господарського суду Київської області від

19.10.2020 у справі №911/2200/20 за позовом ТОВ Мега Групп до ТОВ ЗТМ Аріан відмовлено у задоволенні позову про стягнення 152 867,94грн збитків та 15286,76грн штрафу.

Вимоги ТОВ «Мега Групп» у вказаній справі в частині стягнення збитків обґрунтовані неналежним виконання відповідачем умов цього ж договору зберігання, вимоги на підставі якого заявлені у даній справі, а саме не повернення того ж майна, що і у даній справі, після закінчення строку зберігання, встановленого договором, та виникнення у зв`язку з цим права на відшкодування вартості такого майна. Вимоги в частині стягнення штрафу мотивовані необґрунтованою відмовою повернути майно та встановленням відповідної відповідальності за це п.8.4 договору.

Вказане рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення збитків, мотивовано тим, позивачем не доведено втрати товару, який передано відповідачу на зберігання, неможливістю встановити заставну вартість майна, що передано відповідачу на зберігання, відсутності елементів складу правопорушення наявність збитків. Крім того, відмовляючи у задоволенні позову у такій справі у відповідній частині, судом враховано, що:

«Відповідач не заперечує стосовно наявності у нього на зберіганні належного позивачу майна та не стверджує, що не чинить перешкод у доступі до цього майна щодо зняття його зі зберігання. Позивачем, у свою чергу, не вказано, які конкретні перешкоди чинить відповідач, які унеможливлюють позивачу забрати своє майно зі складу відповідача та не підтверджено такі доводи належними та допустимими доказами».

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення штрафу за необґрунтовану відмову повернути майно, суд у такій справі виходив з того, що: «позивачем не доведено поданими суду доказами того, що порушення договору, за які позивачем нараховані вказані штрафні санкції, а саме необґрунтована відмова від видачі (повернення) майна зі зберігання мали місце саме під час дії договору».

Посилання відповідача на те, що таким рішенням судом встановлено, що умови відповідного договору зберігання не порушувались, товар в повному обсязі продовжує знаходитись на зберіганні у відповідача і він не заперечує щодо його повернення суд вважає обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам лише в частині встановлення таким рішенням фактів зберігання майна позивача, що передано у відповідності з договором, знаходження такого майна на зберіганні на момент прийняття відповідного рішення.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарський справі, що набрало законної сили, в силу ч.4 ст.75 ГПК України не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов`язку повернути позивачу товар, який передано на зберігання відповідачу, а також застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, за порушення зобов`язань.

Суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими в частині зобов`язання повернути майно з наступних підстав.

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно ч.1 ст. 937 ЦК України, договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.

При цьому, в силу відповідної норми, письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Як визначено ч. 1 ст. 938 ЦК України, зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

У відповідності до ст. 948 ЦК України, поклажодавець зобов`язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання, а у відповідності до ст. 949 ЦК України, зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 953 ЦК України, зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

У рішенні суду у справі №911/2200/20 встановлено, що періодом дії договору є період з 25.02.2019 по 31.12.2019, у даній справі також не надано доказів на підтвердження того, що дія відповідного договору в установленому порядку продовжена сторонами. Поряд з цим, сторони в судовому засіданні підтвердили, що строк дії відповідного договору закінчився.

Заперечуючи щодо заявленого позову, відповідач вказував про те, що після закінчення дії договору позивач не звертався до відповідача з листами щодо повернення залишків нафтопродуктів для чого необхідно надання позивачем транспорту для завантаження.

Однак, навіть у випадку не виконання позивачем зобов`язання забрати майно із зберігання одразу ж після закінчення строку зберігання не припиняє його обов`язку забрати таке майно і права вимагати від відповідача його повернення, а лише покладає на нього обов`язок, визначений ч.3 ст.946 ЦК України, внести плату за весь фактичний час її зберігання, у випадку саме порушення позивачем зобов`язання забрати майно після закінчення строку його зберігання.

Факт звернення до відповідача з вимогою про повернення майна 08.07.2020 встановлено судом та підтверджено сторонами. При цьому, відповідна вимога містила відомості щодо перевізника, марки та номеру автомобіля, даних щодо водія, однак, відповідачем в особі керівника таке повернення не узгоджено, а висловлена вимога, виконання якої не є обов`язком позивача, що має бути виконаний до отримання майна із зберігання.

Слід зазначити, що відповідачем не надано доказів того, що він вимагав від позивача виконати його обов`язок - забрати майно після закінчення строку зберігання. При цьому, виконання такого обов`язку неможливо без вчинення відповідачем певних дій, зважаючи на те, що майно знаходиться на його території і доступ до нього не є вільним, а також те, що саме відповідач здійснює відвантаження такого майна.

У матеріалах справи відсутні докази того, що після звернення позивача щодо відвантаження майна, що мало місце 08.07.2020, відповідач пропонував забрати майно у інший день та час.

Як визначено ч.1 ст.613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Умовами договору встановлено строк для виконання зобов`язання з повернення майна 5 днів з дати закінчення строку дії договору (п.5.7 договору).

Між тим, доказів звернення у відповідний строк, встановлений для виконання зобов`язання з повернення майна, щодо надання транспорту позивачем для відвантаження майна, що перебувало на зберіганні на умовах укладеного сторонами договору не надано.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог про зобов`язання відповідача повернути майно, яке знаходиться у нього на зберіганні.

Посилання відповідача на те, що така вимога вже розглянута судом у справі №911/2200/20 суд вважає помилковим, оскільки предметом спору у відповідній справі є стягнення збитків, а у даній справі предметом спору є виконання зобов`язання з повернення майна, переданого на зберігання, отже, відповідні позови не є тотожними.

Провадження у справі в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 14977грн підлягає закриттю з наступних підстав.

Як встановлено під час розгляду даної справи, у справі №911/2200/20 позивачем заявлено вимоги про стягнення 15 286,76грн штрафу за необґрунтовану відмову повернути майно. При цьому, позивач посилався на ті самі обставини, в обґрунтування заявлених вимог необґрунтована відмова у поверненні на вимогу 08.07.2020.

При цьому, незважаючи на те, що розмір такого штрафу, заявлений позивачем у справі №911/2200/20, є більшим (15286,76грн), ніж заявлено у даній справі (14 977грн), проте це не змінює того факту, що предмет та підстави позову у вказаній справі та даній справі тотожні, як і склад учасників таких справ.

Наявність рішення суду, що набрало законної сили, у справі між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав виключає повторний розгляд відповідних вимог.

Так, як визначено п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

У відповідності до п.2 ч. 1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга, зокрема, на рішення суду подається протягом двадцяти днів. При цьому, як визначено відповідною нормою, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Так, повний текст рішення суду у справі №911/2200/20 складено 30.11.2020, що вбачається з такого рішення.

Таким чином, враховуючи, що строк для його оскарження закінчився, таке рішення у відповідності з ч.1 ст.241 ГПК України набрало законної сили 21.12.2020, зважаючи на те, що 20.12.2020 вихідний день.

Отже, провадження у справі підлягає закриттю в частині стягнення 14 977грн штрафу.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, позивачу за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню витрати, понесені на оплату позову судовим збором в частині оплати судовим збором задоволених вимог, а саме 2246,55грн

Повернення судового збору у випадку закриття провадження у справі, за змістом ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», здійснюється за клопотанням, яке на момент прийняття рішення не надходило.

Крім того, позивачем також заявлено вимоги про покладення на відповідача у даній справі витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6300грн. Орієнтовний розрахунок таких витрат наведений позивачем у першій заяві по суті позові.

На підтвердження відповідних витрат позивачем надані докази, на підставі яких суд встановив наступні обставини.

Між позивачем (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Столична правова група» (далі - АО) 11.01.2021 укладено договір №28 про надання правової допомоги (а.с.20-21), відповідно до умов якого АО взяло а себе зобов`язання, зокрема, представляти інтереси клієнта під час розгляду справи про примусове виконання обов`язку в натурі - повернення майна зі зберігання, а клієнт зобов`язався виплатити АО гонорар за надані послуги (п. 1.1 договору).

Відповідно до розділу 7 вказаного договору, гонорар за угодою сторін складається із сум усіх виставлених та оплачених рахунків; рахунки сплачуються клієнтом протягом 3 банківських днів з моменту їх виставлення.

Згідно п. 11.2 договору він припиняє свою дію після закінчення розгляду справи в суді першої інстанції та підписання сторонами акту прийому-передачі виконаних робіт, що є його невід`ємною частиною.

Відповідно до ордеру серії АА №1088513 від 15.03.2021, який видано АО, адвокат Цимейко Г.О. надає правничу допомогу на підставі вищевказаного договору про надання правової допомоги, зокрема, у Господарському суді Київської області (а.с.22).

На підтвердження того, що Цимейко Г.О. набула статусу адвоката надано свідоцтво серії КС №5196/10 від 17.07.2014 (а.с.22, зворот).

За надання послуг за відповідним договором АО виставлені позивачу рахунки: №21 від 09.04.2021 на суму 2000грн; №25 від 15.04.2021 на суму 1 500грн; №35 від 12.05.2021 на суму 1 400грн; №36 від 19.05.2021 на суму 1 400грн (а.с.55, 57, 82, 84).

Вказані рахунки оплачені у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями №4518 від 19.05.2021, №4499 від 12.05.2021; №4443 від 15.04.2021, №4429 від 12.04.2021 (а.с.55,зворот; а.с.58, 82,зворот; а.с. 84,зворот), а також випискою з рахунку позивача за період з 01.04.2021 по 24.05.2021 (а.с.101).

На підтвердження факту надання послуг складені акти наданих послуг на загальну суму 6300грн, а саме від: 12.04.2021 на суму 2000грн; 15.04.2021 на суму 1500грн; 12.05.2021 на суму 1400грн; від 18.05.2021 на суму 1400грн (а.с.56, 59, 85, 83).

У відповідності з ч. 1 до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 вказаної норми, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Як визначено ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

При цьому, як встановлено чч. 4, 5 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

- складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

- часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

- обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

- ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, відповідно до ч.6 вказаної норми, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У даній справі відповідач не подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач заперечував щодо покладення на нього таких витрат позивача, про що ним подано клопотання (а.с.98-99), посилаючись на те, що позивачем не надано детального опису робіт та витраченого часу, що є підставою, за твердженням відповідача, для відмови у покладенні таких витрат на позивача.

Суд не погоджується з твердженнями відповідача, оскільки позивачем у клопотанні про стягнення витрат на професійну правничу допомогу наведено опис робіт, виконаних адвокатом (а.с.81). При цьому, з наданих суду доказів вбачається, що розмір гонорару адвоката за надання певних послуг не пов`язаний із часом, витраченим на їх надання.

Як визначено ч.2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Отже, розмір гонорару адвоката може не залежати від кількості годин його роботи. При цьому, підписавши акти виконаних робіт сторони АО та позивач фактично узгодили розмір гонорару адвоката.

Надання послуг адвокатом підтверджується матеріалами справи, його участю у судових засіданнях 12.05.2021, 21.05.2021 та 24.05.2021.

Судові витрати, як встановлено ч.4 ст. 129 ГПК України, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що судом закрито провадження в частині стягнення штрафу, оскільки встановлено, що з тотожного спору вже прийнято рішення судом, при цьому позивач необґрунтовано у позові зазначив про не подання ним іншого позову до відповідача з тим самим предметом і з тих підстав, судові витрати на оплату надання правничої допомоги, понесені позивачем, підлягають розподіленню пропорційно задоволених позовних вимог. Так, позивачу за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5727,33грн; інші витрати суд покладає на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, п.3 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 232-233, 237-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю Завод технічних масел Аріан (ідентифікаційний код 20574128; 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Поліграфічна, буд.12) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю Мега Групп (ідентифікаційний код 39367157; 02121, м. Київ, вул. Декабристів, 3 оф. 401) наступне майно: оливу базову SN-150 452 кг; оливу 1-40А - 2262 кг; оливу 1-20А 309,77 кг; оливу ТАД-17і 93 кг; присадку Т-321Н 138,71кг; присадку ССК-400D 476,51 кг; присадку ВНИИ ЛП-354 117,01кг; оливу КС-19 -132 кг.

3. Провадження у справі в частині стягнення 14 977грн штрафу закрити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Завод технічних масел Аріан (ідентифікаційний код 20574128; 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Поліграфічна, буд.12) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Мега Групп (ідентифікаційний код 39367157; 02121, м. Київ, вул. Декабристів, 3 оф. 401) 2246,55грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором, 5727,33грн в рахунок часткового відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Повний текст рішення складно 28.05.2021.

Суддя А.Р. Ейвазова