ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.04.2021 м. Ужгород Справа № 907/233/19

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

За участю секретаря судового засідання Мешко Р.В.

розглянувши позовну заяву Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Закарпатській області, м. Ужгород до державного підприємства Перечинське лісове господарство, с. Сімер Перечинського району про стягнення суми 818 667,00 грн. шкоди

За участю представників:

прокурор - Андрейчик Алла Миколаївна, службове посвідчення №057809 від 29 жовтня 2020 року

від позивача - Данч Наталія Орестівна, представник за довіреністю від 19 лютого 2020 року №1029/12

від відповідача - ОСОБА_1 , представник за довіреністю від 09 вересня 2020 року №349

ВСТАНОВИВ:

Ужгородська місцева прокуратура звернулася до Господарського суду Закарпатської області з позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Закарпатській області, м. Ужгород до державного підприємства Перечинське лісове господарство, с. Сімер Перечинського району про стягнення суми 818.667,00грн. шкоди, заподіяної незаконним вирубуванням дерев, у відповідності до ст.ст. 19, 105, 107 Лісового кодексу України, ст. 1166 Цивільного кодексу України, ст. 47 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 22.08.2018 у справі №907/233/19 прийнято до провадження справу та призначено підготовче засідання на 16.09.2019 року.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 16.09.2019 було відкладено підготовче засідання на 15 жовтня 2019 р. на 11:00 год.

Ухвалою суду від 15.10.2019 року було продовжено строк підготовчого провадження у справі №907/233/19 та оголошено перерву в підготовчому засіданні на 12 листопада 2019 року.

У підготовчому засіданні 12.11.2019 року було оголошено перерву до 27 листопада 2019 р.

Ухвалою суду від 27.11.2019 року було продовжено строк підготовчого провадження у справі та відкладено підготовче засідання на 17 грудня 2019 р.

В судовому засіданні 17.12.2019 відповідно до ст. 183 ГПК України та враховуючи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошено перерву на 21 січня 2020 р.

Ухвалою суду від 21.01.2020 відкладено підготовче засідання за клопотанням відповідача на 03 лютого 2020 р.

В судовому засіданні відповідно до ст. 183 ГПК України та враховуючи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошено перерву на 19 лютого 2020 р.

Ухвалою суду від 19.02.2020 року зупинено провадження у справі № 907/233/19 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/2385/18.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 28.08.2020 року судом було поновлено провадження у справі №907/233/19 та призначено підготовче засідання по справі №907/233/19 на 30 вересня 2020 року.

Проте, судове засідання призначене на 30.09.2020 року не відбулося, у зв`язку з проходженням головуючим суддею Ремецькі О.Ф. підготовки голів та заступників голів місцевих, загальних, господарських та адміністративних судів, що проводилась Національною школою суддів України з 28.09.2019 по 30.09.2020 року згідно наказу Господарського суду Закарпатської області №02.4-06/62-к від 25.09.2020 року.

Ухвалою суду від 01.10.2020 призначено підготовче засідання на 28 жовтня 2020 року.

В судовому засіданні 28.10.2020 відповідно до ст. 183 ГПК України та враховуючи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошено перерву на 18 листопада 2020 р.

У засіданні суду 18.11.2020 відповідно до ст. 183 ГПК України та враховуючи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошено перерву на 10.12.2020.

Ухвалою від 10.12.2020 року відкладено підготовче засідання на 20 січня 2021 р. та задоволено клопотання позивача в порядку статті 90 Господарського процесуального кодексу України про зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надати відповіді на питання, які зазначені у клопотанні від 10.12.2020.

Від відповідача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме відповіді свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , докази надіслання яких містяться в матеріалах справи.

Ухвалою суду від 20.01.2021 закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 24 лютого 2021 року.

Ухвалою суду від 20.01.2021 закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 24 лютого 2021 року.

Ухвалою суду від 24.02.2021 року відкладено розгляд справи по суті на 16.03.2021 року.

16.03.2021 судове засідання не відбулося у зв`язку з тим, що у період з 15 по 16 березня 2021 року у Господарському суді Закарпатської області проводилась санітарна дезінфекція приміщення та заборона доступу до приміщення суду відповідно до Наказу голови господарського суду Закарпатської області від 12.03.2021 року №01-02/6-о/д.

Ухвалою суду від 18.03.2021 року відкладено розгляд справи по суті на 06.04.2021 року.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 06.04.2021 року відкладено розгляд справи по суті на 27.04.2021 року.

У судовому засіданні 27.04.2021 за згодою представників сторін з урахуванням положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод судом оголошено перерву у засіданні суду на 28.04.2021.

За згодою представників сторін у судовому засіданні 28.04.2021 з урахуванням положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод судом оголошено перерву на 29.04.2021 року.

На дату судового засідання прокурором до суду подано клопотання про заміну Ужгородської місцевої прокуратури на Ужгородську окружну прокуратуру, з підстав наведених в ньому.

Прокурор заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив, письмових поясненнях та запереченнях по суті спору, посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами.

Вказує на те, що Ужгородською місцевою прокуратурою вивчено матеріали кримінального провадження №0000178 від 27.04.2016 на предмет наявності підстав для представництва інтересів держави у сфері дотримання вимог природоохоронного законодавства про додержання режиму територій та об`єктів природно-заповідного фонду у Державному підприємстві «Перечинське лісове господарство».

Встановлено, що у період з 22.06.2016 по 23.06.2016 Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області проведено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства про додержання режиму територій та об`єктів природно-заповідного фонду у Державному підприємстві «Перечинське лісове господарство», в ході якої виявлено, що в межах території природно-заповідного фонду загально зоологічного заказника загальнодержавного значення «Тур`є-Полянський» проведено лісогосподарські заходи - прохідні рубки, що є порушенням законодавства.

Зокрема, на підставі лісорубного квитка серії 02 ЛКБ №300211 від 09.09.2013, виданого ДП «Перечинське ЛГ», проведено прохідну рубку у кв. АДРЕСА_1 на площі 2,5 га. Ділянка лісового фонду призначена в рубку на підставі матеріалів базового лісовпорядкування.

Вказує, що згідно з розрахунку Державної екологічної інспекції у Закарпатській області від 17.10.2016 розмір шкоди, нанесеної державі державним підприємством «Перечинське ЛГ» незаконним вирубуванням дерев на вказаній ділянці, склав 399 874,00 грн.

Крім того, за доводами прокурора на підставі лісорубного квитка серії 02 ЛКБ №451849 від 21.09.2015, виданого ДП «Перечинське ЛГ», проведено прохідну рубку у кв. АДРЕСА_1 на площі 2,0 га. Ділянка лісового фонду призначена в рубку на підставі матеріалів базового лісовпорядкування. Згідно розрахунку Державної екологічної інспекції у Закарпатській області від 17.10.2016 розмір шкоди, нанесеної державі державним підприємством «Перечинське ЛГ» незаконним вирубуванням дерев на вказаній ділянці, склав 418 793,00 грн.

Зауважує, що загалом, розмір шкоди, нанесеної державі вказаними незаконними рубками в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду у Державному підприємстві «Перечинське лісове господарство», становить 818 667,00 грн., що підтверджено також висновком судової інженерно-екологічної експертизи №1360 від 09.08.2017.

Прокурор звертає увагу на те, що законодавством на відповідача покладено обов`язок охорони лісів від незаконних рубок, а з акту позапланової перевірки, здійсненої у період з 22.06.2016 по 23.06.2016, вбачається факт здійснення відповідачем прохідних рубок в межах об`єкта природно-заповідного фонду - загально зоологічного заказника загальнодержавного значення «Тур`є-Полянський», чим завдано шкоду державі на загальну суму 818 667,00 грн.

Разом з тим прокурор зазначає, що за інформацією Державної екологічної інспекції в Закарпатській області вказані збитки на даний час не відшкодовано.

Водночас обґрунтовуючи порушення інтересів держави в позовній заяві прокурор вказує на те, що шкода, заподіяна лісу, відповідно до вимог чинного законодавства, підлягає відшкодуванню до спеціального фонду охорони навколишнього природного середовища місцевих бюджетів і використовуються для відтворення лісів, підвищення їх продуктивності, проведення лісогосподарських заходів та утримання лісів у належному санітарному стані. Ненадходження зазначених коштів негативно впливає на реалізацію заходів щодо відтворення лісових ресурсів.

Наголошує, що Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області з часу виявлення порушень законодавства, в тому числі після звернення прокурора в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», не вжито належних заходів щодо відшкодування вказаних коштів, зокрема шляхом з`явлення відповідного позову до ДП «Перечинське ЛГ», у зв`язку з чим неналежним чином забезпечено захист інтересів держави.

За доводами прокурора наявність обґрунтованої загрози порушень економічних інтересів держави та нездійснення захисту суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, є достатньою підставою для звернення прокурора до суду із вказаним позовом в інтересах держави в особі відповідного органу.

Таким чином, пред`являючи даний позов прокурором переслідується мета захисту порушених інтересів держави шляхом стягнення із відповідача суми 818 667,00 грн. збитків за порушення лісового законодавства.

Відповідач - Державне підприємство Перечинське лісове господарство, с. Сімер Перечинського району у поданому відзиві, запереченнях та письмових поясненнях по суті спору з приводу заявлених позовних вимог заперечує повністю. Просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі з мотивів, наведених у вказаних процесуальних документах.

У підтвердження своєї позиції, зокрема, наводить доводи про те, що акт перевірки від 23 червня 2016 р. є недостовірним та недостатнім доказом наявності шкоди у заявленому розмірі, а відомості, якими оформлено контрольний облік пнів від зрубаних дерев на ділянках площею 2.0 та 2.5 га. у кварталі 75 вид. 21 лісництва «Шипот», отримані 13.09.2016 р. в ході огляду місця події в межах кримінального провадження №0000178 від 27.04.2016 р. та власне самі протоколи огляду місця події, є недопустимими доказами у господарській справі про стягнення шкоди.

Зауважує, що надані суду розрахунки розміру шкоди до претензії від 28.12.2016 р. № 112/04/16 є необ`єктивними, а виведений в них розмір шкоди, завданої порушенням вимог законодавства про природно-заповідний фонд, є значно завищеним. Оскільки при прохідній рубці першочерговому вирубуванню підлягають сухостійні дерева, всі відведені в рубку та зрубані при прохідних рубках 2013 та 2015 років були сухостійними. Пунктом 6 примітки до додатку №1 до постанови КМУ №541 визначено, що у разі привласнення буреломних, вітровальних дерев, а також самовільного вирубування сухостійних дерев розмір шкоди обчислюється за цією таксою, зменшеною у два рази, що здійснено не було.

За доводами Відповідача, про необ`єктивність проведених розрахунків розміру шкоди також свідчить той факт, що посадовими особами Держекоінспекції у Закарпатській області при проведенні контрольного переліку пнів від зрубаних дерев при прохідній рубці догляду на ділянці площею 2.5 га. (лісорубний квиток серії 02ЛКБ № 300211 від 09.09.2013 р.) до переліку незаконно зрубаних дерев включено також пні від зрубаних дерев при рубці очищення лісу від захаращеності (лісорубний квиток серії 02ЛКБ №467899 від 01.12.2014 р.) яка не заборонена Положенням про загальнозоологічний заказник загальнодержавного значення «Тур`є-Полянський».

Водночас Відповідач наголошує, що у ДП «Перечинський лісгосп» були правові підстави для проведення прохідної рубки догляду.

Разом з тим Відповідачем державним підприємством Перечинське лісове господарство, с. Сімер Перечинського району подано заяву про застосування строків позовної давності.

В обґрунтування якої вказує, на те, що з моменту, коли Державна екологічна інспекція повинна була встановити факт проведення ДП «Перечинський лісгосп» прохідної рубки догляду в межах загальнозоологічного заказника загальнодержавного значення «Тур`є-Полянський» згідно лісорубного квитка серії 02 ЛКБ №300211 від 09.09.2013р. (при перевірках, проведених з 15.05.2014 р. по 20.05.2014 р. та з 13.07.2015 р. по 24.07.2015 р.), та, відповідно, встановити її незаконність, до моменту звернення керівника Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції до господарського суду з відповідним позовом (25.04.2019р.) пройшло більше трьох років, що перевищує загальний строк позовної давності.

Прокурором подано відповідь на відзив в якій зокрема вказує, що відповідач не заперечує сам факт проведення прохідних рубок, а зазначає, що розмір шкоди, завданої порушенням вимог законодавства про природній заповідний фонд, є значно завищеним. Проте доказів такого завищення не надано, а докази, надані прокуратурою (висновок судової інженерно-екологічної експертизи та розрахунки Державної екологічної інспекції в Закарпатській області) не оскаржені та не спростовані.

Також звертає увагу, на те, що у жодному документі, матеріалах лісорубних квитків не зазначено поняття «сухостій», проте підтверджується лише той факт, що вся деревина яка мала бути заготовлена в кварталі 75 вид. 21 лісництва «Шипот» за категорією технічної придатності була віднесена до дров`яної деревини.

Щодо показів свідків, зазначив, що дані особи є працівниками ( ОСОБА_3 - колишній), ДП «Перечинського ЛГ», а тому до їх показів взагалі треба відноситись критично, оскільки вони можуть бути упереджені через можливі регресні вимоги відповідача у разі задоволення позовних вимог прокурора судом. Враховуючи викладене, Ужгородська місцева прокуратура як позивач заперечує проти прийняття їх показань судом як доказів у провадженні по суті спору та просить віднестись до них критично.

Щодо неврахування пнів від зрубаних дерев при рубці очищення лісу від захаращеності (лісорубний квиток серії 02ЛКБ №467899 від 01.12.2014) при контрольному переліку пнів від зрубаних дерев при прохідній рубці в кв. 75 вид. 21 лісництва «Шипот» на ділянці 2,5 га (лісорубний квиток серії 02ЛКБ №300211від 09.09.2013), прокурор звертає увагу на відсутність підстав для твердження, що роботи по очищенню лісу від захаращеності проводились лише і виключно в кв. АДРЕСА_1 » на площі 2,5 га, яка відведена в рубку лісорубним квитком серії 02ЛКБ №300211 від 09.09.2013. На переконання прокурора надані ним докази подібними твердженнями не можуть бути спростовані.

Разом з тим, прокурором подано заперечення проти заяви про застосування строків позовної давності в якій вказує, що строк позовної давності починається з моменту виявлення порушень Державною екологічною інспекцією, а саме з 23.06.2016, що є датою складення акту перевірки і моментом виникнення права на позов.

За доводами прокурора з урахуванням наведеного Ужгородська місцева прокуратура звернулась за захистом інтересів держави в межах строку позовної давності.

Позивачем - Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області, м. Ужгород подано відповідь на відзив, у якій вказує на безпідставність доводів Відповідача та звертає увагу зокрема на те, що висновки Відповідача про включення пнів від сухостою під час здійснення контрольного попневого переліку є недопустимими. Оскільки в ході контрольного обліку пнів від незаконно зрубаних дерев періоду вирубки 2016 року, встановлено, що такі на час проведення обліку були свіжозрубаними. Пні від господарських заходів 2014 `року, 2013, 2012 років в ході контрольного переліку не обліковувалися, так як ідентифікувалися (пні попередніх років вирубок на час обліку були частково зруйновані під дією природних та кліматичних факторів, вражені плодовими тілами та мохом). Внесення в перелікову відомість пнів від зрубаних дерев від господарських заходів попередніх років за наведених обставин було неможливим.

У поданому запереченні на відповідь на відзив прокурора Відповідач, зокрема, зауважує, що акт перевірки від 23.06.2016 р. (пункти 7 та 8) не містить інформацію про кількість виявлених при контрольному переліку пнів від зрубаних в ході прохідної рубки дерев у кварталі 75 вид. 21 лісництва «Шипот» та не містить посилання на відповідні акти контрольних переліків. Такий контрольний перелік, із складанням відповідних актів, був проведений лише 13.09.2016 р. в ході огляду місця події в межах кримінального провадження №0000178 від 27.04.2016 р., без призначення та проведення Позивачем відповідної перевірки.

Наголошує, що вказані документи, як докази, складені в межах досудового розслідування кримінального провадження №000178 від 27.04.2016 р., в якому Відповідач не мав та не має ніякого процесуального статусу; ні прокуратура, ні Позивач не надають суду офіційну інформацію про закінчення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні та про прийняті рішення; усталеної практики правозастосування, ні розрахунки розміру шкоди, ні висновки експерта, в судовому порядку оскаржені бути не можуть, оскільки такі є доказами та оцінюються судом в кожному конкретному випадку за правилами оцінки доказів, визначеними відповідним процесуальним законом; - доказом фактичних підстав позову прокуратурою вказано акт перевірки від 23.06.2016 р., а не матеріали кримінального провадження №0000178 від 27.04.2016 р. та винесені за результатами його розгляду судові рішення; судової інженерно-екологічної експертизи №1360 від 09.08.2017 р. складено не на замовлення учасника справи (згідно інформації, наявної у висновку така проведена на виконання постанови ст.. слідчого СВ прокуратури Закарпатської області Кавка Ю.І. від 06.03.2017 р.), що є порушенням частини 3 статті 98 ГПК України, згідно якої висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи; висновок судової інженерно-екологічної експертизи №1360 від 09.08.2017 р. стосується питань права, оскільки надає правову оцінку виписаним лісорубним квиткам та визначеному розміру можливо заподіяної шкоди, що є порушенням частини 2 статті 98 ГПК України, згідно якої предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Крім того Відповідач у запереченні відображає докази які на його думку підтверджують розрахунки, можливо заподіяної шкоди.

Відповідач на спростування позиції прокурора щодо показів свідків, зазначив про її безпідставність, оскільки регресні вимоги, у випадку задоволення позову, не можуть бути заявлені до працівників, які оформляли матеріали відводу та відводили в рубку дерева.

Державним підприємством Перечинське лісове господарство, с. Сімер Перечинського району також подано Заперечення на відповідь на відзив Позивача. У якому зокрема наводяться доводи про те, що у прокуратури були відсутні повноваження для проведення контрольного переліку пнів. Доводи Позивача щодо проведення рубок у 2016 році, вважає такими що не відносяться до вказаної справи, оскільки були предметом розгляду в іншому провадженні.

15.10.2019, 10.11.2020, 18.11.2020 Позивачем подано додаткові пояснення по суті позовних вимог.

21.10.2019, 25.11.2019, 28.12.2020 Відповідачем подано ряд письмових пояснень, по суті спору.

Прокурором 10.11.2020 подано письмові пояснення та 18.11.2020 письмове заперечення на пояснення відповідача.

Стосовно клопотання прокурора про заміну сторони, суд зазначає наступне.

За приписами частини 1 статті 52 Господарського процесуального кодексу України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в судовому процесу до вступу справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про прокуратуру" у системі прокуратури України діють окружні прокуратури, перелік та територіальна юрисдикція яких визначається наказом Генерального прокурора. Утворення, реорганізація та ліквідація окружних прокуратур, визначення їхньої компетенції, структури і штатного розпису здійснюються Генеральним прокурором.

Між тим, відповідно до вимог пунктів 3, 4 Прикінцевих і перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснювали відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором.

День початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур.

Вказані рішення публікуються у газеті "Голос України".

Наказом Генерального прокурора від 17.02.2021 № 39 "Про окремі питання забезпечення початку роботи окружних прокуратур" затверджено перелік і територіальну юрисдикцію окружних прокуратур (п.1).

Згідно додатку до вказаного наказу на території Закарпатської області області функціонують Берегівська, Мукачівська, Тячівська, Ужгородська, Хустська окружні прокуратури.

Пункт 1 цього наказу набирає чинності з дня початку роботи окружних прокуратур відповідно до рішення Генерального прокурора, прийнятого в порядку, визначеному пунктом 4 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 № 113-IX.

Наказом Генерального прокурора від 17.02.2021 № 40 "Про день початку роботи окружних прокуратур" днем початку роботи окружних прокуратур, у тому числі Кропивницької окружної прокуратури, визначено 15.03.2021 (опубліковано в газеті «Голос України» від 27.02.2021 № 38).

Отже, враховуючи встановлені вище обставини, наведені положення законодавства, суд вбачає підстави для заміни Ужгородської місцевої прокуратури та залучення до участі у справі її правонаступника - Ужгородську окружну прокуратуру.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 29.04.2021 року, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами матеріали, заслухавши повноважних представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно пункту 1.1 ст. 1 Статуту ДП «Перечинське лісове господарство» засноване на державній власності, створене відповідно до наказу Міністерства лісового господарства України від 26.05.1995 №57 «Про створення державних лісогосподарських підприємств у Закарпатській, Івано - Франківській та Чернівецькій областях» належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України і координується Закарпатським обласним управлінням лісового та мисливського господарства.

Відповідно пункту 3.1 ст. 3 Статуту Підприємство створене з метою: - ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів; - ведення мисливського господарства, охорони, відтворення та раціонального використання державного мисливського фонду на території мисливських угідь, наданих у користування Підприємству; - одержання прибутку від комерційної діяльності.

Основними напрямками діяльності підприємства відповідно до п.п.3.2.5 п.3.2 Статуту Підприємства є зокрема охорона лісів і захисних лісонасаджень від незаконних рубок, пошкоджень, самовільного сінокосіння, випасання худоби в заборонених місцях та інших лісопорушень, притягнення до адміністративної відповідальності лісопорушників та стягнення з них збитків відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до охоронного зобов`язання №6 від 10.10.2012, оформленого Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Закарпатській області, ДП «Перечинське лісове господарство» взяло на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму охорони та збереження видів тварин, занесених до Червоної книги України, що зафіксовані на території Заказника у межах Перечинського району у кварталах 55-75 лісництва «Шипот» на території ДП «Перечинське лісове господарство» загальною площею 2 163,0 га. У вказаному охоронному зобов`язанні зазначено про необхідність дотримання положень ст. 26 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та Положення про Загальнозоологічний заказник загальнодержавного значення «Тур`є-Полянський», затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 02.08.2012 №382. На вказаному охоронному зобов`язанні №6 від 10.10.2012 міститься підпис керівника підприємства ОСОБА_5 та відбиток печатки підприємства.

Відповідно до п.3.1. Положення про Загальнозоологічний заказник загальнодержавного значення «Тур`є-Полянський», затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 02.08.2012 №382, передбачено, що відповідно до Закону України «Про природно-заповідний фонд України» на території Заказника забороняється будь-яка діяльність, що суперечить меті та завданням Заказника, передбаченим цим Положенням, і загрожує збереженню природного комплексу, у тому числі рубки головного користування та прохідні рубки догляду.

Згідно Положення про Державну екологічну інспекцію у Закарпатській області, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 28.04.2020 №120, Державна екологічна інспекція у Закарпатській області є територіальним органом Державної екологічної інспекції України завданням якої, є реалізації повноважень Держекоінспекції у межах Закарпатської області.

3 22 по 23 червня 2016 р. Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області проведено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства про додержання режиму територій та об`єктів природно-заповідного фонду ДП «Перечинське лісове господарство».

За результатами проведеної інспекторами Державної екологічної інспекції у Закарпатській області в період з 22 по 23 червня 2016 року перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про додержання режиму територій та об`єктів природно-заповідного фонду ДП «Перечинське лісове господарство» складено акт від 23.06.2016.

Відповідно до вказаного акту, в ході перевірки виявлено порушення законодавства. Так, у п.п.7, 8 акту зазначені як виявлені порушення прохідні рубки у кв. АДРЕСА_1 » на площі 2,00 га. згідно лісорубного квитка №451849 від 21.09.2015 та на площі 2,5 згідно лісорубного квитка №300211 від 21.09.2013.

Вказаний акт підписаний директором ДП «Перечинське ЛГ» із запереченнями: зокрема « 2. Прохідні рубки - рубки догляду за лісом і проводились згідно матеріалів лісовпорядкування. 3. Про зміни положення про природнозаповідний фонд, яке вступило в дію в 2012 р. підприємство ніхто не повідомляв. Управління, а зараз департамент природніх ресурсів при ОДА, зобов`язані були надати охоронні зобов`язання на об`єкти ПЗФ відповідно до змін в положенні, однак цього не зробили, тому підприємство користувалось охоронним зобов`язанням 2009 р.».

Прокуратурою Закарпатської області 29.07.2016 року за результатами вивчення акту Державної екологічної інспекції у Закарпатській області позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в частині охорони та використання об`єкту природно - заповідного фонду загальнодержавного значення заказника «Тур`є Полянський» розпочате кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 364 КК України.

В ході огляду місця події у кримінальному провадженні №0000178 від 27.04.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, на площі 2,5 згідно лісорубного квитка №300211 від 21.09.2013 встановлено вирубку 252 дерев породи бук та 4 дерев породи дуб, всього 256 дерев, про що складено протокол огляду місця події від 13.09.2016 (з додатками до нього), контрольний облік пнів від зрубаних дерев оформлено у вигляді відповідної перелікової відомості від 13.09.2016.

Згідно розрахунку Державної екологічної інспекції у Закарпатеькій області від 17.10.2016 розмір шкоди, нанесеної державі державним підприємством «Перечинське ЛГ» незаконним вирубуванням дерев на вказаній ділянці, склав 399 874,00 грн.

За результатом огляду місця події у кримінальному провадженні №0000178 від 27.04.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, на площі 2,00 га. згідно лісорубного квитка №451849 від 21.09.2015 встановлено вирубку 373 дерев породи бук га. 18 дерев інших порід, всього 391 дерево, про що складено протокол огляду місця події від 13.09.2016 (з додатками до нього), контрольний облік пнів від зрубаних дерев оформлено у вигляді відповідної перелікової відомості від 13.09.2016.

Згідно розрахунку Державної екологічної інспекції у Закарпатській області від 17.10.2016 розмір шкоди, нанесеної державі державним підприємством «Перечинське ЛГ» незаконні вирубуванням дерев на вказаній ділянці, склав 418 793,00 грн.

Вказані розрахунки виконано у відповідності до постанови КМУ від 24.07.2013 р. №541 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд».

11 січня 2017 р. до ДП «Перечинське лісове господарство» надійшла претензія Державної екологічної інспекції у Закарпатській області від 28.12.2016р. №112/04/16 з розрахунками розміру шкоди (надалі - розрахунки розміру шкоди до претензії від 28.12.2016 р. №112/04/16), заподіяної лісу, що складені за результатами позапланової перевірки ДП «Перечинське лісове господарство».

За результатами розгляду претензії та доданого розрахунку державне підприємство «Перечинське лісове господарство» надіслало Державній екологічній інспекції в Закарпатській області відповідь від 17.01.2017р. №25 в якій Відповідачем зазначено обставини у зв`язку з якими ДП «Перечинське лісове господарство» не погоджується з претензією та її відхиляє.

З матеріалів справи вбачається, що на території природно-заповідного фонду загальнозоологічного заказника загальнодержавного значення «Тур`є-Полянський» в кварталі 75 вид. 21 лісництва «Шипот» лісгоспом було проведено рубки за лісорубними квитками серії 02ЛКБ №300211 від 09.09.2013, прохідна рубку у кв. АДРЕСА_1 на площі 2,5 га., 02ЛКБ №451849 від 21.09.2015, прохідна рубка у кв. 75/21 на площі 2,0 га., 02ЛК6 №467899 від 01.12.2014, рубка очищення лісу від захаращеності у кв. АДРЕСА_1 на площі 11,3 га.

Обставини проведення прохідних рубок на території природно-заповідного фонду загальнозоологічного заказника загальнодержавного значення «Тур`є-Полянський» в кварталі 75 вид. 21 лісництва «Шипот» на підставі лісорубних квитків серії 02ЛКБ №300211 від 09.09.2013, прохідна рубку у кв. АДРЕСА_1 на площі 2,5 га., 02ЛКБ №451849 від 21.09.2015, прохідна рубка у кв. 75/21 на площі 2,0 га. і стали приводом для звернення прокурора до суду.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, Суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Щодо представництва прокурора то суд зазначає наступне.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано в статті 23 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII Про прокуратуру, який набрав чинності 15.07.2015. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає в здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, в випадках та порядку, встановлених законом (частина 1). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина 3). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини 4). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина 7).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) в неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною 7 статті 23 Закону України Про прокуратуру передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави та відповідачем, не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, в якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу в протиправній бездіяльності.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Як вбачається з матеріалів справи, Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області вжито лише заходи досудового врегулювання спору надіслано лише претензію Відповідачу; будь-які інші заходи реагування даним органом не вживались. На підтвердження повідомлення позивача в порядку частини 4 статті 23 Закону України Про прокуратуру про звернення до суду прокурором до позовної заяви додано лист № 01-100/53-19 вих-19 від 14.03.2019 року.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для звернення прокурора з даним позовом до суду в особі Державної екологічної інспекції у Закарпатській області.

Частинами 1-3 статті 1 Лісового кодексу України встановлено, що ліс - тип природних комплексів (екосистема), в якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані в своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище.

Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Земельні відносини, що виникають при використанні, зокрема, лісів регулюються приписами Земельного кодексу, а також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу (ч.2 ст. 3 ЗК України).

За основним цільовим призначенням ЗК України передбачає виділення в окрему категорію земель лісогосподарського призначення (п. «е» ч. 1 ст. 19 ЗК України).

До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства (ст. 5 ЛК України).

Водночас, у ч.2 ст.5 ЛК України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства.

Отже, застосування норм земельного та лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення має базуватися на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки.

Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин мають визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (п. «б» ч. 1 ст. 164 ЗК України).

Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв`язок їх використання з лісокористуванням.

Відповідно до статей 16 та 17 Лісового кодексу України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. В постійне користування ліси на землях комунальної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створені спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень.

Охорона навколишнього природного середовища, раціональне використання природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки життєдіяльності людини - невід`ємна умова сталого економічного та соціального розвитку України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов`язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; створювати сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.

Статтею 63, п.5 статті 64 Лісового кодексу України встановлено, що ведення лісового господарства полягає в здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів. Підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Згідно частин 1 та 5 статті 86 Лісового кодексу України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

Охорону і захист лісів на території України здійснюють зокрема лісова охорона постійних лісокористувачів і власників лісів (стаття 89 Лісового кодексу України).

Статтею 93 Лісового кодексу України передбачені завдання контролю за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів. Зокрема, такими завданнями є забезпечення реалізації державної політики в сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів; забезпечення додержання лісового законодавства органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та громадянами; забезпечення додержання лісового законодавства власниками лісів, постійними і тимчасовими лісокористувачами; запобігання порушенням законодавства в сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення.

Статтею 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що до природно-заповідного фонду України належать, зокрема, заказники, пам`ятки природи, ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки та парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва залежно від їх екологічної і наукової, історико-культурної цінності можуть бути загальнодержавного або місцевого значення, які поділяються на ландшафтні, лісові, ботанічні, загальнозоологічні, орнітологічні, ентомологічні, іхтіологічні, гідрологічні, загальногеологічні, палеонтологічні та карстово-спелеологічні.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» регіональні ландшафтні парки, зони - буферна, антропогенних ландшафтів, регульованого заповідного режиму біосферних заповідників, землі та інші природні ресурси, включені до складу, але не надані національним природним паркам, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища, ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки та парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва можуть перебувати як у власності Українського народу, так і в інших формах власності, передбачених законодавством України.

Згідно з ч.ч.1,3 ст.7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

Відповідно до Кваліфікації видів цільового призначення земель, затвердженого Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 23.07.2010 №548 до земель природо - заповідного фонду належать заказники, що надаються в постійне користування спеціальним адміністраціям територій та об`єктів природно - заповідного фонду для збереження та використання заказників.

Згідно зі ст.26 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) на території заказника обмежується або забороняється мисливство та діяльність, що суперечить цілям і завданням, передбаченим положенням про заказник. Господарська, наукова та інша діяльність, що не суперечить цілям і завданням заказника, проводиться з додержанням загальних вимог щодо охорони навколишнього природного середовища. Власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених заказником, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження.

Частиною 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст.66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Частиною 1 ст.64 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що порушення законодавства України про природно-заповідний фонд тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільну або кримінальну відповідальність.

Згідно з п.п.а, б, е ч.2 ст.64 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» відповідальність за порушення законодавства про природно-заповідний фонд несуть особи, винні у: нецільовому використанні територій та об`єктів природно-заповідного фонду, порушенні вимог проектів створення та організації територій природно-заповідного фонду; здійсненні в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, їх охоронних зон забороненої господарської діяльності; порушенні вимог щодо використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Стаття 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлює економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачає відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до положень статей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Права і обов`язки, що склалися між сторонами спору, виникли з позадоговірного зобов`язання.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено в статті 1166 ЦК України, з аналізу якої слідує, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК України необхідно довести такі елементи: 1) неправомірність поведінки особи; неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду зокрема підстав невиконання завдавачем шкоди покладених на нього обов`язків; 2) наявність шкоди; під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; 4) вина особи, що завдала шкоду.

З огляду на наведене, предметом доказування в даній справі про стягнення шкоди є наявність усіх складових елементів правопорушення.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях або бездіяльності (діях або бездіяльності його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Відповідно пункту 3.1 ст. 3 Статуту Підприємство створене з метою: - ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів; - ведення мисливського господарства, охорони, відтворення та раціонального використання державного мисливського фонду на території мисливських угідь, наданих у користування Підприємству; - одержання прибутку від комерційної діяльності.

Основними напрямками діяльності підприємства відповідно до п.п.3.2.5 п.3.2 Статуту Підприємства є зокрема охорона лісів і захисних лісонасаджень від незаконних рубок, пошкоджень, самовільного сінокосіння, випасання худоби в заборонених місцях та інших лісопорушень, притягнення до адміністративної відповідальності лісопорушників та стягнення з них збитків відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до охоронного зобов`язання №6 від 10.10.2012, оформленого Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Закарпатській області, ДП «Перечинське лісове господарство» взяло на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму охорони та збереження видів тварин, занесених до Червоної книги України, що зафіксовані на території Заказника у межах Перечинського району у кварталах 55-75 лісництва «Шипот» на території ДП «Перечинське лісове господарство» загальною площею 2 163,0 га. У вказаному охоронному зобов`язанні зазначено про необхідність дотримання положень ст. 26 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та Положення про Загальнозоологічний заказник загальнодержавного значення «Тур`є-Полянський», затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 02.08.2012 №382. На вказаному охоронному зобов`язанні №6 від 10.10.2012 міститься підпис керівника підприємства ОСОБА_5 та відбиток печатки підприємства.

Відповідно до п.3.1. Положення про Загальнозоологічний заказник загальнодержавного значення «Тур`є-Полянський», затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 02.08.2012 №382, передбачено, що відповідно до Закону України «Про природно-заповідний фонд України» на території Заказника забороняється будь-яка діяльність, що суперечить меті та завданням Заказника, передбаченим цим Положенням, і загрожує збереженню природного комплексу, у тому числі рубки головного користування та прохідні рубки догляду.

Зі змісту статей 19, 64, 86, 89, 90 Лісового кодексу України слідує, що постійні лісокористувачі зобов`язані забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень. Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу. Забезпечення охорони та захисту лісів серед інших покладається на постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

Виходячи з системного аналізу положень п.1 частини 2 статті 19, п.5 статті 64, частин 1 та 5 статті 86, п.5 частини 2 статті 105 та статті 107 Лісового кодексу України лісові господарства як постійні лісокористувачі мають нести відповідальність за порушення вимог ведення лісового господарства зокрема незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок на підвідомчій йому території.

Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював пошкодження дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок пошкодження дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.

Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, у тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає в протиправній бездіяльності в вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.02.2020 у справі №920/1106/17, від 20.12.2018 у справі №924/12/18, від 20.08.2018 у справі №920/1293/16 та у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 09.08.2018 у справі № 909/976/17.

В даному випадку, факт порушення законодавства зафіксований в Акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про додержання режиму територій та об`єктів природно-заповідного фонду ДП «Перечинське лісове господарство».

Відповідно до вказаного акту, в ході перевірки виявлено порушення законодавства. Зокрема, у п.п.7, 8 акту зазначені як виявлені порушення прохідні рубки у кв. АДРЕСА_1 » на площі 2,00 га. згідно лісорубного квитка №451849 від 21.09.2015 та на площі 2,5 згідно лісорубного квитка №300211 від 21.09.2013.

При цьому вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарський суд виходить з презумпції вини правопорушника, а тому саме відповідач повинен довести, що шкоду завдано не з його вини, або ж у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 12.09.2019 у справі №908/1092/18, від 12.11.2019 у справі №914/2436/18.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до Порядку організації та проведення перевірок суб`єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №464 від 10.09.2008 року, акт перевірки це документ, який є, зокрема, носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства та його дотримання, а відтак, зазначений акт слід розцінювати як належний доказ, в якому зафіксовано факт вчинення правопорушення природоохоронного законодавства.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази оскарження вищезазначеного акту перевірки у встановленому законом порядку, а відтак, на час вирішення спору він є чинним.

Факт рубки вказаних дерев не заперечується відповідачем. Водночас відповідач стверджує, що розрахунки розміру шкоди до претензії від 28.12.2016 р. № 112/04/16 є необ`єктивними, а виведений в них розмір шкоди, завданої порушенням вимог законодавства про природно-заповідний фонд, є значно завищеним. Оскільки посадовими особами Держекоінспекції у Закарпатській області при проведенні контрольного переліку пнів від зрубаних дерев при прохідній рубці догляду на ділянці площею 2.5 га. (лісорубний квиток серії 02ЛКБ № 300211 від 09.09.2013 р.) до переліку незаконно зрубаних дерев включено також пні від зрубаних дерев при рубці очищення лісу від захаращеності (лісорубний квиток серії 02ЛКБ №467899 від 01.12.2014 р.) яка не заборонена Положенням про загальнозоологічний заказник загальнодержавного значення «Тур`є-Полянський».

Наведеним підтверджується, що внаслідок протиправних дій відповідача було заподіяно шкоду лісовим ресурсам, вбачається причинний зв`язок між вчиненим відповідачем порушенням та заподіяною шкодою і наявність вини відповідача.

Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд» від 24.07.2013 року № 541 затверджено такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд внаслідок незаконної рубки або пошкодження дерев та рослин, що мають здерев`яніле стебло, до ступеня припинення росту (додаток № 1) за кожне дерево, зрубане або пошкоджене до ступеня припинення росту з діаметром дерева у корі біля шийки кореня: 26,1-30 см 2112 грн., 30,1-34 см 2832 грн., 34,1-38 см 3602 грн., 42,1-46 см 5247 грн., 46,1-50 см 6066 грн., 51см - 6259грн., 52см - 6450грн., 53см - 6642грн., 57см - 7410грн., 60см - 7986грн., 62см - 8370грн., 68см - 9522грн., 70см - 9906грн., 78см - 11442грн.; дубу сухого: 34,1-38см. - 3602грн., 38,1-42см - 4422грн., 42,1-46см - 5247грн., 42,1-46см - 5247грн., 78см - 11442грн. Пунктом 6 примітки додатку № 1 вищевказаної Постанови встановлено, що у разі привласнення буреломних, вітровальних дерев, а також самовільного вирубування сухостійних дерев розмір шкоди обчислюється за цією таксою, зменшеною у два рази.

В ході огляду місця події у кримінальному провадженні №0000178 від 27.04.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, на площі 2,5 згідно лісорубного квитка №300211 від 21.09.2013 встановлено вирубку 252 дерев породи бук та 4 дерев породи дуб, всього 256 дерев, про що складено протокол огляду місця події від 13.09.2016 (з додатками до нього), контрольний облік пнів від зрубаних дерев оформлено у вигляді відповідної перелікової відомості від 13.09.2016. На площі 2,00 га. згідно лісорубного квитка №451849 від 21.09.2015 встановлено вирубку 373 дерев породи бук га. 18 дерев інших порід, всього 391 дерево, про що складено протокол огляду місця події від 13.09.2016 (з додатками до нього), контрольний облік пнів від зрубаних дерев оформлено у вигляді відповідної перелікової відомості від 13.09.2016.

Згідно розрахунків Державної екологічної інспекції у Закарпатській області від 17.10.2016 розмір шкоди, нанесеної державі державним підприємством «Перечинське ЛГ» незаконним вирубуванням дерев на вказаних ділянках, склав 818667, 00 грн.

Вказані розрахунки виконано у відповідності до постанови КМУ від 24.07.2013 р. №541 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд».

Контрольний перелік пнів від зрубаних дерев безпосередньо на ділянках, пройдених прохідними рубками в кварталі 75 вид. 21 площею 2.0 та 2.5 га відповідно, проводився в ході огляду місця події у кримінальному провадженні №0000178 від 27.04.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК, а розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі здійснено на основі перелікових відомостей від 13.09.2016 року.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що на території природно-заповідного фонду загальнозоологічного заказника загальнодержавного значення «Тур`є-Полянський» в кварталі 75 вид. 21 лісництва «Шипот» лісгоспом було проведено рубки за лісорубними квитками серії 02ЛКБ №300211 від 09.09.2013, прохідна рубку у кв. АДРЕСА_1 на площі 2,5 га., 02ЛКБ №451849 від 21.09.2015, прохідна рубка у кв. 75/21 на площі 2,0 га., 02ЛК6 №467899 від 01.12.2014, рубка очищення лісу від захаращеності у кв. АДРЕСА_1 на площі 11,3 га.

Вказані обставини сторонами не спростовувались та не заперечувались.

Вирубка за лісорубним квитком серії 02ЛКБ №467899 від 01.12.2014 р. здійснювалась у кв. АДРЕСА_1 на площі 11,3 га., що включає площу на якій відбувалась вирубка за лісорубними квитками серії 02ЛКБ №300211 від 09.09.2013 та 02ЛКБ №451849 від 21.09.2015.

Разом з тим матеріали справи не містять відомостей щодо переліку пнів від зрубаних дерев при рубці очищення лісу від захаращеності (лісорубний квиток серії 02ЛКБ №467899 від 01.12.2014 р.) як і не містять відомостей, щодо включення чи не включення їх до перелікових відомостей від 13.09.2016 року.

Згідно показів свідка ОСОБА_4 , при проведенні контрольного переліку на ділянці площею 2.5 га у кварталі 75 вид. 21, він не зміг показати межі ділянки яка була пройдена рубкою. За доводами свідка на місцевості також не було виявлено жодних відміток на деревах, якими би визначалися межі прохідної рубки на цій ділянці. В ході контрольного переліку на вказаній ділянці до переліку пнів було включено всі виявлені в межах виділу пні в кількості 256 шт. за винятком тих, що були включені до переліку пнів, виявлених в межах 2.0 га.

Покази свідків подані у відповідності до вимог ст. 88 ГПК України. Доводи прокурора, щодо можливої упередженості показів свідків судом не беруться до уваги, оскільки такі не підтверджуються, належними та допустимими доказами.

Судом враховано, що Таксами встановлюють залежність розміру шкоди за кожне окреме дерево від його діаметра. Наприклад, розмір шкоди за дерево діаметром 26,1-30 см 2112 грн., 30,1-34 см 2832 грн. з чого вбачається, що різниця навіть в 1 мм може тягнути за собою значне збільшення (зменшення) розміру заподіяної шкоди, а тому точне вимірювання вирубаних дерев та їхня точна кількість має суттєве значення у подібних відносинах.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлений прокурором до відшкодування розмір шкоди є не доведеним.

Щодо висновку інженерно-екологічної експертизи №1360 від 09.08.2017, з огляду на матеріали справи у суду відсутні підстави для його відхилення, разом з тим суд зазначає, що даний висновок у відповідності до ст. 104 ГПК України не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінений судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

Водночас інженерно-екологічна експертиза №1360 від 09.08.2017 була проведена по матеріалам кримінального провадження №0000178, методом дослідження матеріалів наданих експерту органом, який призначив експертизу, із застосуванням спеціальних знань у галузі інженерної екології, шляхом вивчення матеріалів кримінального провадження №0000178. Висновок експерта не містить відомостей щодо натурного обстеження експертом місяця можливого спричинення шкоди та перевірки фактичних відомостей на підстав яких було здійснено розрахунок.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із недоведеністю розміру спричиненої шкоди, у суду відсунуті підстави для задоволення позовних вимог прокурора.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Закарпатській області, м. Ужгород до державного підприємства Перечинське лісове господарство, с. Сімер Перечинського району про стягнення суми 818 667,00 грн. шкоди задоволенню не підлягають.

Оскільки суд встановив наявність підстав для відмови у задоволенні позову по суті повністю, то строк позовної давності до спірних правовідносин у даній справі не застосовуються, у зв`язку з чим, у задоволенні клопотання відповідачів про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин належить відмовити повністю.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 195, ч. 1 ст. 202, ст.ст.231, 232, 233, 237, 238, 239, 240, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 01.06.2021

Суддя О. Ф. Ремецькі