ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/3620/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Будішевської Л.О., Лавриненко Л.В.,

при секретарі судового засідання: Земляк А.В.,

за участю представників:

від прокуратури Тунік В.М.,

від Фонду державного майна України участі не брали,

від Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" Глущенко Р.І.,

від Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) участі не брали,

розглянувши апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 15.03.2021 про залишення позову без розгляду, прийняту суддею Невінгловською Ю.М., м. Одеса, повний текст складено 07.04.2021,

у справі №916/3620/19

за позовом: заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України

до відповідачів:

-Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця";

-Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса)

про визнання права власності, визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора, скасування права власності

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 р. заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", Комунального підприємства "Агенція реєстраційних послуг" та державного реєстратора Комунального підприємства "Агенція реєстраційних послуг" Морозової О.С., в якому у редакції заяви №15/3/2-179вих-20 від 19.10.2020 (вх.27894/20 від 19.10.2020) просив:

1) визнати незаконними та скасувати:

-рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Агенція реєстраційних послуг" Морозової О.С. з індексним номером: 49464718 від 31.10.2019, на підставі якого зареєстровано право приватної власності Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" на нерухоме майно об`єднання санаторно-курортних закладів на курорті "Куяльник", зокрема, нежитлові будівлі "А", "Б", "В", "Г", "Д", "Е", "Ж", "З" загальною площею 2027,2 кв.м, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Лиманна, буд. 152;

-рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Агенція реєстраційних послуг" Морозової О.С. з індексним номером: 48603438 від 10.09.2019, на підставі якого зареєстровано право приватної власності Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" на нерухоме майно об`єднання санаторно-курортних закладів на курорті "Куяльник", зокрема, нежитлові будівлі спального корпусу "Г" загальною площею 22367,8 кв.м, спального корпусу "Д" загальною площею 22409,7 кв.м, спального корпусу "З" загальною площею 22697,7 кв.м, поліклініки "Ц" загальною площею 10388,6 кв.м, палацу культури "Щ" загальною площею 10116,4 кв.м, реєстратури "К" загальною площею 895 кв.м, кафе "Л" загальною площею 83,5 кв.м, КНС "М" загальною площею 259,6 кв.м, КПП "Н" загальною площею 5,5 кв.м, кафе "А" загальною площею 184,7 кв.м, кафе "Б" загальною площею 330,9 кв.м, кафе "В", загальною площею 864,8 кв.м, будинку відпочинку "Е" загальною площею 224 кв.м, господарського корпусу "Є" загальною площею 395,6 кв.м, котельної "П" загальною площею 514,3 кв.м, бювету "У" загальною площею 60,9 кв.м, туалету "Ф" загальною площею 27,6 кв.м, грязелікарні "Р" загальною площею 8760,4 кв.м, за адресою: м. Одеса, вул. Лиманна, буд. 170;

-рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Агенція реєстраційних послуг" Морозової О.С. з індексним номером: 49463537 від 31.10.2019, на підставі якого зареєстровано право приватної власності Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" на нежитлову будівлю свердловин №10 загальною площею 6,5 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Лиманна, буд. 170-А;

-рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Агенція реєстраційних послуг" Морозової О.С. з індексним номером: 49464245 від 31.10.2019, на підставі якого зареєстровано право приватної власності Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" на нежитлову будівлю свердловини №15 загальною площею 10,8 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Лиманна, буд. 170-Б;

-рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Агенція реєстраційних послуг" Морозової О.С. з індексним номером: 49462677 від 31.10.2019, на підставі якого зареєстровано право приватної власності Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" на нежитлову будівлю свердловини №16 загальною площею 11,9 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Лиманна, буд. 170-В;

2) скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію наступних прав:

-права власності Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" на нерухоме майно об`єднання санаторно-курортних закладів на курорті "Куяльник", зокрема, нежитлові будівлі "А", "Б", "В", "Г", "Д", "Е", "Ж", "З" загальною площею 2027,2 кв.м, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Лиманна, буд. 152;

-права власності Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" на нерухоме майно об`єднання санаторно-курортних закладів на курорті "Куяльник", зокрема, нежитлові будівлі спального корпусу "Г" загальною площею 22367,8 кв.м, спального корпусу "Д" загальною площею 22409,7 кв.м, спального корпусу "З" загальною площею 22697,7 кв.м, поліклініки "Ц" загальною площею 10388,6 кв.м, палацу культури "Щ" загальною площею 10116,4 кв.м, реєстратури "К" загальною площею 895 кв.м, кафе "Л" загальною площею 83,5 кв.м, КНС "М" загальною площею 259,6 кв.м, КПП "Н" загальною площею 5,5 кв.м, кафе "А" загальною площею 184,7 кв.м, кафе "Б" загальною площею 330,9 кв.м, кафе "В", загальною площею 864,8 кв.м, будинку відпочинку "Е" загальною площею 224 кв.м, господарського корпусу "Є" загальною площею 395,6 кв.м, котельної "П" загальною площею 514,3 кв.м, бювету "У" загальною площею 60,9 кв.м, туалету "Ф" загальною площею 27,6 кв.м, грязелікарні "Р" загальною площею 8760,4 кв.м, за адресою: м. Одеса, вул. Лиманна, буд. 170;

-права власності Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" на нежитлову будівлю свердловин №10 загальною площею 6,5 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Лиманна, буд. 170-А;

-права власності Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" на нежитлову будівлю свердловини №15 загальною площею 10,8 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Лиманна, буд. 170-Б;

-права власності Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" на нежитлову будівлю свердловини №16 загальною площею 11,9 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Лиманна, буд. 170-В;

3) визнати за державою в особі Фонду державного майна України право власності на індивідуально визначене майно у вигляді:

-нежитлових будівель "А", "Б", "В", "Г", "Д", "Е", "Ж", "З" загальною площею 2027,2 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Лиманна, буд. 152;

-об`єднання санаторно-курортних закладів на курорті "Куяльник" у складі: спального корпусу "Г" загальною площею 22367,8 кв.м, спального корпусу "Д" загальною площею 22409,7 кв.м, спального корпусу "З" загальною площею 22697,7 кв.м, поліклініки "Ц" загальною площею 10388,6 кв.м, палацу культури "Щ" загальною площею 10116,4 кв.м, реєстратури "К" загальною площею 895 кв.м, кафе "Л" загальною площею 83,5 кв.м, КНС "М" загальною площею 259,6 кв.м, КПП "Н" загальною площею 5,5 кв.м, кафе "А" загальною площею 184,7 кв.м, кафе "Б" загальною площею 330,9 кв.м, кафе "В" загальною площею 864,8 кв.м, будинку відпочинку "Е" загальною площею 224 кв.м, господарського корпусу "Є" загальною площею 395,6 кв.м, котельної "П" загальною площею 514,3 кв.м, бювету "У" загальною площею 60,9 кв.м, туалету "Ф" загальною площею 27,6 кв.м, грязелікарні "Р" загальною площею 8760,4 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Лиманна, буд. 170;

-нежитлової будівлі (свердловина №10) загальною площею 6,5 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Лиманна, будинок 170-А;

-нежитлової будівлі (свердловина №15) загальною площею 10,8 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Лиманна, будинок 170-Б;

-нежитлової будівлі (свердловина №16) загальною площею 11,9 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Лиманна, будинок 170-В.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю реєстрації за Приватним акціонерним товариством лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" права власності на об`єкти нерухомості, які є майном санаторію ім. Пирогова, що, в свою чергу, входить до об`єднання санаторно-курортних закладів на курорті "Куяльник" та належить до державної форми власності.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 10.12.2019 відкрито провадження у справі №916/3620/19 та в подальшому ухвалою суду від 30.09.2020 замінено первісних відповідачів у даній справі, а саме: Комунальне підприємство "Агенція реєстраційних послуг" та державного реєстратора Комунального підприємства "Агенція реєстраційних послуг" Морозову О.С. належним відповідачем Південним міжрегіональним управлінням юстиції (м. Одеса).

15.01.2021 до суду першої інстанції від Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" надійшло клопотання №01/21-Ю від 14.01.2021 (вх.1000/21 від 15.01.2021), в якому останнє просило позов заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України у справі №916/3620/19 залишити без розгляду.

В обґрунтування даного клопотання Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" послалося на те, що прокурором при звернення до суду з позовом у даній справі не було дотримано вимог частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.03.2021 у справі №916/3620/19 (суддя Невінгловська Ю.М.) позов заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" та Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про визнання права власності, визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію прав власності, скасування записів про право власності на нерухоме майно залишено без розгляду.

Вказана ухвала суду мотивована недотриманням прокурором розумних строків, які надали б можливість відповідному компетентному органу Фонду державного майна України звернутися до суду з позовом або іншим чином зреагувати на виявлені прокурором порушення інтересів держави.

Не погодившись з постановленою ухвалою, заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 15.03.2021 у справі №916/3620/19 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник зазначає про те, що місцевий господарський суд під час постановлення оскаржуваної ухвали дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для представництва прокуратурою у спірних правовідносинах інтересів Фонду державного майна України, оскільки останній, незважаючи на його повідомлення листом прокуратури Одеської області №05/1-499вих19 від 11.11.2019 про незаконність реєстрації за Приватним акціонерним товариством лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" права власності на спірні об`єкти нерухомого майна державної форми власності, безпідставно самостійно не звернувся до суду за захистом майнових інтересів держави, маючи при цьому відповідні повноваження. Крім того, за твердженням апелянта, під час звернення до суду з позовом у даній справі останнім було дотримано вимоги Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про прокуратуру", які регламентують умови та порядок такого звернення, про що також свідчить тривалість розгляду даної справи Господарським судом Одеської області (станом на час постановлення оскаржуваної ухвали позов прокурора перебував у провадженні суду вже більше року).

У відзиві на апеляційну скаргу №03/21-Ю від 11.05.2021 (вх.№1766/21/Д1 від 11.05.2021) Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" зазначає про її безпідставність та необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду без змін. Зокрема, даний відповідач зауважує на тому, що передбачене статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" повідомлення оформлено 03.12.2019, у той час як позовну заяву в інтересах держави в особі Фонду державного майна України прокурором складено 04.12.2019, у зв`язку з чим позивач об`єктивно був позбавлений можливості у розумний строк відреагувати на стверджуване прокурором порушення інтересів держави. Водночас Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що оскаржувана ухвала була постановлена Господарським судом Одеської області на стадії підготовчого провадження.

17.05.2021 до суду апеляційної інстанції від Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на апеляційну скаргу №8824/15-15 від 12.05.2021 (вх.№1766/21/Д2 від 17.05.2021), в якому останнє просить у задоволенні апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Одеської області від 15.03.2021 у справі №916/3620/19 відмовити у повному обсязі. У даному відзиві на апеляційну скаргу вказаний відповідач зазначає про те, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В. від 27.04.2021 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та в подальшому ухвалою суду від 13.05.2021 розгляд справи №916/3620/19 призначено на 26.05.2021 о 09:30.

У судовому засіданні 26.05.2021 представник прокуратури апеляційну скаргу підтримав, представник Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" висловив заперечення проти її задоволення, представники Фонду державного майна України та Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) участі не брали, хоча були належним чином сповіщені про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи (т.V а.с.108-110, 112, 113, 125), при цьому Південне міжрегіональне управління юстиції (м. Одеса) звернулося до суду апеляційної інстанції з клопотанням №10125/15-15 від 25.05.2021 (вх.№1766/21/Д3 від 26.05.2021), в якому просило здійснювати розгляд справи №916/3620/19 за відсутності його представника.

Фонд державного майна України своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не надав, що згідно з частиною третьою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

В силу статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників прокуратури та Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що прокуратура Одеської області звернулася до Фонду державного майна України з низкою запитів, а саме: №05/1-497вих19 від 11.11.2019, №05/1-499вих19 від 11.11.2019 та №05/1-501вих19 від 11.11.2019, щодо надання інформації та документів стосовно майна об`єднання санаторно-курортних закладів на території курорту "Куяльник" у м. Одесі, зокрема, санаторію ім. Пирогова.

У листі №05/1-499вих19 від 11.11.2019, посилаючись на незаконність проведення за Приватним акціонерним товариством лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані за адресами: м. Одеса, вул. Лиманна, 152, 170, 170-А, 170-Б, 170-В та, відповідно, необхідність вирішення у зв`язку з цим питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді, відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру", прокуратура Одеської області просила у найкоротший строк надати інформацію стосовно того, чи вживалися Фондом державного майна України заходи, направлені на реєстрацію за державою в особі даного Фонду права власності на об`єкти нерухомого майна санаторію ім. Пирогова (зокрема, розташовані за вищенаведеними адресами), та заходи щодо захисту майнових прав держави шляхом звернення до суду з позовною заявою про скасування права власності Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" на зазначені вище об`єкти нерухомості, а також надати Перелік лікувально-оздоровчих організацій, установ, підприємств, складений за результатами інвентаризації об`єктів, які перебувають у віданні профспілок і є державною власністю, проведеної у 1997 році на виконання постанови Верховної Ради України №461/96-ВР від 01.11.1996.

За результатами опрацювання даного запиту Фонд державного майна України листом №10-24-20893 від 28.11.2019 повідомив прокуратуру Одеської області про те, що останній відповідно до Законів України "Про Фонд державного майна України" та "Про управління об`єктами державної власності" не наділений повноваженнями здійснювати перевірки щодо виявлення майна загальносоюзних громадських об`єднань (організацій) колишнього Союзу РСР, яке є державною власністю та підлягає витребуванню в судовому порядку, а також щодо встановлення осіб, у власності яких може перебувати таке майно, у зв`язку з чим Фондом державного майна України не вживалися у судовому порядку заходи, спрямовані на скасування реєстрації права власності Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", як і заходи щодо забезпечення реєстрації права власності за державою в особі Фонду на об`єкти нерухомого майна, які розташовані за адресами: м. Одеса, вул. Лиманна, 152, 170, 170-А, 170-Б, 170-В.

28.11.2019 на адресу прокуратури Одеської області надійшов лист Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях №10-08-01695 від 22.11.2019, в якому останнє у відповідь на запит прокуратури щодо відчуження майна санаторію ім. Пирогова надало інформацію про власників об`єктів нерухомого майна, які знаходяться за адресами: м. Одеса, вул. Лиманна, 152, 170, 170-А, 170-Б, 170-В.

03.12.2019 прокуратурою Одеської області в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру" було оформлено повідомлення №05/1-681вих19, яким остання проінформувала Фонд державного майна України про те, що найближчим часом до суду буде скеровано позовну заяву в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", Комунального підприємства "Агенція реєстраційних послуг" та державного реєстратора Комунального підприємства "Агенція реєстраційних послуг" Морозової О.С. про визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію права власності, скасування записів про право власності на нерухоме майно та визнання права власності держави на нерухоме майно об`єднання санаторно-курортних закладів на курорті "Куяльник" (санаторій ім. Пирогова) загальною площею 102643,4 кв.м, розташоване за адресами: м. Одеса, вул. Лиманна, 152, 170, 170-А, 170-Б, 170-В.

Докази направлення/надання вищенаведеного повідомлення №05/1-681вих19 від 03.12.2019 Фонду державного майна України, як і докази його отримання останнім у матеріалах справи відсутні.

За твердженням представника прокуратури, наявний у матеріалах справи реєстр від 04.12.2019 свідчить про направлення на адресу Фонду державного майна України позовної заяви.

05.12.2019 заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом у даній справі, який датований 04.12.2019.

Залишаючи вказану позовну заяву без розгляду, місцевий господарський суд, зокрема, послався на недотримання прокурором розумних строків, які надали б можливість відповідному компетентному органу Фонду державного майна України звернутися до суду з позовом або іншим чином зреагувати на виявлені прокурором порушення інтересів держави.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У статті 1311 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про прокуратуру" прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України "Про прокуратуру").

Частинами першою, третьою статті 4 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до частини третьої статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до частини першої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Частиною третьої наведеної вище норми встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини, за умовами якого представництво інтересів держави у суді у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави здійснюється прокурорами Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, а у визначених законом випадках прокурорами Офісу Генерального прокурора в порядку та на підставах, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.

Отже, системне тлумачення положень статті 53 Господарського процесуального кодексу України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Колегією суддів враховується, що у рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи №1604(2003) від 27.05.2003 "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

На сьогодні однозначною є практика Європейського суду з прав людини, який відстоює позицію про можливість участі прокурора у справі тільки за наявності на це підстав.

Європейський суд з прав людини у низці справ роз`яснював, що одна лише участь ("активна" чи "пасивна") прокурора або іншої особи рівнозначної посади може розглядатися як порушення пункту першого статті 6 Конвенції (рішення у справі "Мартіні проти Франції").

Оскільки прокурор, висловлюючи думку з процесуального питання, займає одну зі сторін спору, його участь може створювати для сторони відчуття нерівності (рішення у справі "Кресс проти Франції"). Принцип рівності сторін є одним із елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду в розумінні пункту першого статі 6 Конвенції. Останній потребує "справедливої рівноваги сторін": кожна сторона повинна мати розумну можливість надати свою позицію в умовах, які не створюють для неї суттєвих незручностей порівняно з іншою стороною (рішення у справі "Івон проти Франції", рішення у справі "Нідерест-Хубер проти Швейцарії").

Отже, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 1311 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Враховуючи зазначене, наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Аналогічна правова позиція об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладена в постанові від 15.05.2019 у справі №911/1497/18.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (частина четверта статті 53 Господарського процесуального кодексу України).

Визначальним для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) №3-рп/99 від 08.04.1999 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 1311 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом.

З огляду на викладене, колегія суддів зауважує, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор, між тим для того щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. У кожному випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, вжиття прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Обставини дотримання прокурором процедури, встановленої частинами третьою та четвертою статті 23 Закону України "Про прокуратуру", яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до положень статей 53, 174 Господарського процесуального кодексу України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган, виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з позовом з метою захисту інтересів держави.

При цьому саме лише посилання у позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження із захисту державних інтересів, без доведення цього відповідними доказами, не є достатнім для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абзацу 2 частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва.

Вказана правова позиція викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 06.08.2019 у справі №910/6144/18 та від 06.08.2019 у справі №912/2529/18.

При цьому суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен встановлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи, оскільки питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Отже, прокурор, подаючи позов, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме: подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладено в постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що з позовною заявою у даній справі, яка датована 04.12.2019, заступник прокурора Одеської області звернувся 05.12.2019, при цьому докази отримання Фондом державного майна України складеного прокуратурою Одеської області 03.12.2019 на виконання приписів статті 23 Закону України "Про прокуратуру" повідомлення №05/1-681вих19 у матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, з огляду на те, що вищенаведене повідомлення було складене прокурором лише за два дні до звернення до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом, колегія суддів наголошує на тому, що компетентний орган Фонд державного майна України об`єктивно був позбавлений можливості протягом розумного строку після отримання такого повідомлення (навіть якби останнє було вручено позивачеві у день його оформлення, тобто 03.12.2019) самостійно звернутися з позовом до суду.

Аналогічний висновок Верховного Суду про те, що дводенний строк не є достатнім для реагування компетентного органу на стверджуване прокурором порушення інтересів держави викладено в постанові від 31.03.2021 у справі №916/1871/20 (пункти 46, 49).

Доводи апелянта про те, що лист прокуратури Одеської області №05/1-499вих19 від 11.11.2019, направлений на адресу позивача попередньо (до звернення до суду з відповідним позовом), має розцінюватися як повідомлення в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру", оскільки цей лист містить інформацію про встановлене прокурором порушення інтересів держави та про намір здійснити представництво інтересів держави в суді, колегією суддів оцінюються критично, адже, по-перше, за своїм змістом вищенаведений лист є запитом на отримання інформації та документів, адресованим позивачу під час з`ясування наявності підстав для представництва інтересів держави у суді, а не повідомленням у розумінні частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру"; по-друге, вказана позиція скаржника не узгоджується з його діями, тому що сам прокурор, розуміючи про те, що лист №05/1-499вих19 від 11.11.2019 є лише запитом, здійснюючи підготовку позову у даній справі здійснив оформлення окремого документа повідомлення №05/1-681вих19 від 03.12.2019, яке в подальшому надав до суду першої інстанції на підтвердження дотримання ним вимог Закону України "Про прокуратуру", що регламентують умови та порядок звернення прокурора з позовною заявою.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду про те, що попереднє листування прокурора з компетентним органом, яке ведеться під час з`ясування наявності підстав для представництва інтересів держави у суді, у тому числі шляхом направлення прокурором відповідних запитів про надання інформації та документів, не звільняє останнього від обов`язку оформити відповідне повідомлення з наданням суб`єкту владних повноважень розумного строку для можливості здійснити відповідне реагування, повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 31.03.2021 у справі №916/1871/20, в якій судом касаційної інстанції відхилено аналогічні твердження прокурора щодо повідомлення в порядку статті Закону України "Про прокуратуру" у формі попереднього листування (зокрема, пункти 50, 55 вказаної постанови).

Крім того, апеляційний господарський суд вбачає, що жодних належних і допустимих у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказів на підтвердження того, що Фонд державного майна України не може чи не бажає здійснювати захист інтересів держави шляхом звернення до суду з відповідними позовними вимогами матеріали справи не містять. Сам по собі факт незвернення останнього з таким позовом протягом певного часового періоду без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору не свідчить про неможливість виконання позивачем функцій із захисту інтересів держави.

З огляду на викладене, беручи до уваги безпідставне позбавлення Фонду державного майна України можливості відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, у тому числі самостійно звернутися до суду з аналогічним позовом, у розумний строк після отримання складеного прокурором на виконання приписів статті 23 Закону України "Про прокуратуру" повідомлення, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що бездіяльність вказаного компетентного органу не можна вважати встановленою.

Якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України (залишення позову без розгляду).

Саме такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладено в постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Отже, апеляційний господарський суд погоджується з висновком Господарського суду Одеської області щодо наявності правових підстав для залишення позову заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" та Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про визнання права власності, визнання незаконними і скасування рішень державного реєстратора та скасування права власності без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

Посилання апелянта на те, що станом на час постановлення оскаржуваної ухвали позов прокурора перебував у провадженні суду першої інстанції вже більше року, Південно-західним апеляційним господарським судом до уваги не приймаються, оскільки сама по собі тривалість розгляду справи жодним чином не спростовує недотримання прокурором вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" щодо необхідності надання компетентному суб`єкту владних повноважень розумного строку для можливості відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом вчинення дій для виправлення ситуації, а саме: подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. При цьому судом апеляційної інстанції враховується і те, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.01.2021 справу №916/3620/19 було прийнято до провадження новим складом суду, який вирішив здійснювати розгляд справи спочатку зі стадії підготовчого провадження, в межах проведення якого в подальшому місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для залишення позову прокурора у даній справі без розгляду.

Водночас колегія суддів зауважує на тому, що залишення позовної заяви прокурора у цій справі без розгляду не позбавляє останнього у разі бездіяльності Фонду державного майна України у спірних правовідносинах можливості звернутися до суду з відповідним позовом за умови дотримання вимог Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про прокуратуру", які регламентують умови та порядок такого звернення.

Таким чином, враховуючи те, що доводи скаржника стосовно порушення Господарським судом Одеської області норм права при постановленні оскаржуваної ухвали від 15.03.2021 у справі №916/3620/19 не знайшли свого підтвердження, підстав для скасування зазначеного судового акта апеляційний господарський суд не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 15.03.2021 у справі №916/3620/19 без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Одеську обласну прокуратуру.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 27.05.2021.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя Л.В. Лавриненко