ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2021 р. Справа№ 910/4552/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Король С.О. ( довір. від 22.03.2021);

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль"

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2021

у справі № 910/4552/20 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Агроком"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль"

про стягнення 4 540 580, 42 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.01.2021 у справі №910/4552/20 первісний позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль» на користь Приватного акціонерного товариства «Агроком» 4 114 000грн.00коп. основного боргу, 55 969грн.07коп. пені, 62 549грн.54коп. судового збору. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено. В задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:

- з підстав недосягнення сторонами договору згоди щодо його розірвання заінтересована сторона - орендар не позбавлений був права передати спір про розірвання договору на вирішення суду, однак вказаного не вчинив;

- договір не було достроково розірвано за взаємною згодою сторін;

- з урахуванням всіх здійснених відповідачем за первісним позовом платежів, заборгованість орендаря перед орендодавцем з орендної плати становить загальну суму 550 800,00грн;

- судом не встановлено суперечності п.5.2 договору Податковому кодексу України, виданим на його виконання підзаконним актам та іншим нормам чинного законодавства;

- підстави для задоволення зустрічних позовних вимог щодо визнання недійсним п.5.2 договору відсутні, з огляду на те, що ТОВ «Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль» не доведено наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, наявність обману.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач (за первісним позовом) звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2021 у справі №910/4552/20 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити в первісному позові та задовольнити зустрічний позов.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що:

- під час розгляду справи та вирішення спору ні суд, ні сторони ніколи не згадували і не посилались на те, що можливо по п.5.2 договору сторони передбачили в порядку ч.2 ст. 546 ЦК України інший вид забезпечення виконання зобов`язання. Таким чином, обставини щодо цього ніколи не були предметом доказування у справі і ніколи не досліджувались;

- позивачем жодним доказом не доведено існування заборгованості по орендній платі і відповідно правомірності вимог щодо пені за несвоєчасне здійснення грошових розрахунків; позивач акти наданих послуг/виконаних робіт для прийняття послуг з оренди по договору своєчасно для погодження та підписання не надав, позивачем подано позов в березні 2020, тоді як акти наданих послуг/виконаних робіт ( в тому числі по оренді за січень та лютий 2020) надіслав лише в травні 2020, відповідач взагалі їх не бачив та не міг надати на них свої заперечення, підписати/погодити їх чи відмовитись/ухилитись від їх підписання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2021 колегією суддів у складі головуючого судді Пашкіної С.А., судді Євсікова О.О., Андрієнко В.В. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2021, справу призначено на 08.04.2021.

08.04.2021 судове засідання не відбулось у зв`язку з замінуванням будівлі, у зв`язку з чим ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2021 колегією суддів у складі головуючого судді Пашкіної С.А., суддів Євсікова О.О., Андрієнка В.В. призначено розгляд справи №910/4552/20 на 12.05.2021.

Від позивача (09.04.2021) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2021 у справі №910/4552/20 залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про те, що:

- листом від 27.01.2020 №27/1 позивач відхилив вимогу та пропозиції відповідача, не надавши згоди на дострокове розірвання договору. Водночас ПрАТ «Агроком» зазначило про недопустимість розірвання договору в односторонньому порядку, а також про наявність заборгованості; ТОВ «ТЕП «Вертикаль» направило позивачу листи про повернення першої та другої групи вагонів, які надійшли позивачу після того, як відповідач самовільно, в односторонньому порядку та без погодження з позивачем відправив залізничні вагони на станцію приписки, про що позивачу стало відомо від співробітників станції в день прибуття вагонів, тобто відповідачем самовільно, в односторонньому порядку повернуто вагони з оренди без дотримання умов такого повернення, визначених договором оренди, а також без складення двосторонніх актів приймання-передачі з відображенням результатів огляду вагонів і перевірки їх справності та комплектації;

- розірвання договору, чого у даному випадку не відбулось, у будь-якому випадку не має своїм наслідком припинення обов`язку відповідача за первісним позовом здійснити повний розрахунок за договором оренди;

- договір оренди залишається чинним, а зобов`язання за ним не виконані з боку ТОВ «ТЕП «Вертикаль».

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2021, у зв`язку з перебуванням судді Євсікова О.О. у відпустці, у справі №910/4552/20 призначено повторний автоматизований розподіл.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.05.2021 у справі № 910/4552/20 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Пашкіна С.А., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2021 колегією суддів у складі головуючого судді Пашкіної С.А., суддів Андрієнка В.В., Буравльова С.І. прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль».

В судове засідання апеляційного господарського суду 12.05.2021 не з`явився представник позивача.

Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 12.05.2021 у зв`язку з тим, що з 10.05.2021 адвокат Сердюк М.М. перебуває на самоізоляції у зв`язку з наявністю ознак гострого респіраторного захворювання та з метою уникнення мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, просив відкласти розгляд справи.

Колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що явка представників учасників справи в судове засідання не визнавалась обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного їх повідомлення про місце, дату і час судового розгляду у судової колегії відсутні процесуальні підстави для відкладення розгляду справи та наявна можливість її розгляду за відсутності представника позивача, з урахуванням його доводів та аргументів, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

При цьому судова колегія звертає увагу позивача на те, що саме по собі оголошення карантину внаслідок поширення хвороби COVID-19 не зупиняє роботи судів, адвокатів, і позивач чи його представники не був(ли) позбавлений(і) можливості взяти участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції поза межами приміщенням суду відповідно до частини 4 статті 197 Господарського процесуального кодексу України, проте не скористався своїм правом.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача колегією встановлено.

05.09.19. між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, укладено договір № 01/09ВАГ оренди залізничного рухомого складу (далі - Договір), відповідно до п.п. 1.1, 2.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування для перевезення вантажів по залізничним коліям України залізничні вагони-хопери для сипучих вантажів (для перевезення зерна) (далі - руховий склад або вагони), згідно актів прийому-передачі вагонів в оренду.

Відповідно до ч.1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Сторонами не заперечується, що 12.09.19. орендодавець передав, а орендар прийняв десять вагонів-хоперів №№ 95505400, 95505426, 95505442, 95507901, 95507919, 95507927, 95507984, 95508008, 95940920, 95940912.

Договір набуває чинності з дати підписання і діє по 31.08.20. включно. Строк оренди в межах строку дії Договору.

Листом № 921 від 29.11.19. орендар звернувся до орендодавця з проханням перегляду (зменшення) розміру орендної плати.

Листом від 19.12.19. № 19/12-1 орендодавець повідомив орендаря про те, що на час написання такого листа рішення щодо зменшення розміру орендної плати ще не прийнято.

Повідомленням № 40 від 16.01.20. орендар вимагав розірвання договору та вказав, що до 31.01.20. поверне орендовані вагони на станцію приписки.

Листом від 27.01.20. № 27/1 орендодавець відмовив орендарю в розірванні договору та зазначив про недопустимість розірвання договору в односторонньому порядку, а також про наявність заборгованості, яка утворилась у орендаря перед орендодавцем.

Дострокове розірвання Договору може бути здійснено за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди, а також в порядку і на умовах, передбачених чинним законодавством України (п. 10.3 Договору).

Підстави для зміни або розірвання договору визначені статтею 651 ЦК України і за загальним правилом, викладеним в частині першій цієї статті, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Про зміну або розірвання договору в порядку частини першої статті 651 ЦК України сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо).

Разом з тим, законодавець передбачає випадки, коли розгляд питання про внесення змін до договору чи про його розірвання передається на вирішення суду за ініціативою однієї із сторін.

Так, за частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зміна умов договору (чи його розірвання) в судовому порядку з причин істотного порушення договору є правовим наслідком порушення зобов`язання іншою стороною договору у відповідності до пункту 2 частини першої ст. 611 ЦК України, тобто, способом реагування та захисту права від порушення договору, яке вже відбулося.

Іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку (крім істотного його порушення) відповідно до частини другої статті 651 ЦК України є випадки, встановлені законом або договором, і настання таких випадків зумовлює право сторони ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин.

Приписами частин 1, 2 статті 652 ЦК України (на яку посилається відповідач за первісним позовом) унормовано, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно чотирьох умов.

Натомість статтею 188 ГК України врегульовано порядок зміни розірвання господарських договорів, за яким сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (частини друга-четверта статті 188 ГК України).

З підстав недосягнення сторонами договору згоди щодо його розірвання заінтересована сторона - орендар, не позбавлений був права передати спір про розірвання договору на вирішення суду, однак вказаного не вчинив.

Враховуючи викладене - дострокового розірвання договору, за взаємною згодою сторін, не відбулось.

Пунктом 2.3 договору сторони узгодили, зокрема, що акт прийому-передачі вагонів з оренди підписується сторонами в день фактичного прибуття рухомого складу на станцію Укрзалізниці, вказану орендодавцем, відповідно до інформації ГІОЦ УЗ (дані не звіряються) або в день згідно з календарним штемпелем у залізничній накладній станції прибуття. День підписання акту прийому-передачі вагонів з оренди вважається днем фактичної передачі вагонів з оренди. Повернення орендарем рухомого складу з оренди раніше строку, обумовленого в п.10.1 договору, можливе за погодження сторін і оформляється шляхом дострокового розірвання договору в повному обсязі, або складання додаткової угоди, що стосується дострокового повернення з оренди окремих конкретних вагонів, в порядку, встановленому чинним законодавством України.

Повернення орендарем рухомого складу не відбулось ні за погодженням сторін в порядку п. 2.3 договору шляхом розірвання, ні шляхом складання додаткової угоди, що стосується дострокового повернення з оренди окремих конкретних вагонів.

Натомість без підписання акту приймання-передачі вагонів з оренди позивач повідомленнями № 72 від 28.01.20, № 86 від 03.02.20, та згідно календарних штемпелів станцій прибуття у залізничних накладних 01.02.20. повернув 6 вагонів (95505426, 95505442, 95507919, 95507927, 95507984, 95940920), 07.02.20. повернув 4 вагони (95507901, 95508008, 95940912, 95505400) на ст. Перещепине.

Отже, обов`язок сплати орендної плати за договором у орендаря за 10 орендованих вагонів був до 01.02.20, за 4 орендованих вагони - до 07.02.20.

Орендна плата нараховується за кожну добу оренди рухомого складу (п. 5.1 договору). Розмір орендної плати становить з 04.09.19. по 31.08.20. включно 1700,00грн за один вагон за добу (п. 5.3 Договору). Орендар здійснює 100% передоплату орендної плати: при передачі в оренду протягом 3-х робочих днів з моменту підписання актів прийому-передачі орендна плата сплачується за період до кінця поточного місяця оренди. Подальша передоплата проводиться до 20 числа місяця, що є попереднім до місяця, в якому будуть надаватися послуги (п.5.4 договору). Орендна плата розраховується виходячи з фактичного часу знаходження в оренді кожної одиниці рухомого складу протягом звітного періоду (п. 5.7 договору).

Відповідно до ч.1 ст.762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

З урахуванням всіх здійснених відповідачем за первісним позовом орендних платежів, суд встановив, що заборгованість орендаря перед орендодавцем з орендної плати становить загальну суму 550800,00грн, а не 567800,00грн, як те розраховує позивач, при цьому розмір неоплаченої орендної плати за січень 2020 року становить суму 510000,00грн, за лютий 2020 року становить суму 40800,00грн з розрахунку 1700 (вартість оренди одного вагону за одну добу) х 4 вагони (які було повернуто 07.02.20.) х 6 діб (01.- 06.02.20.).

Положеннями пункту 5.2 договору сторони погодили наступне. У разі повернення орендарем рухомого складу з оренди раніше строку, обумовленого в п.10.1 договору, без узгодження з орендодавцем та оформлення відповідної додаткової угоди до договору або повного його розірвання за згодою сторін, він зобов`язаний виплатити орендодавцю 1700,00 грн за кожну добу, що залишилася до закінчення строку дії договору, за кожний такий повернутий вагон. Зазначена плата не є орендною платою чи неустойкою і не здійснюється якщо договір буде сторонами достроково розірвано в порядку, встановленому чинним законодавством України, або до нього буде укладено відповідну додаткову угоду щодо дострокового повернення з оренди конкретних вагонів.

Як встановлено судовою колегією, відповідач порушив зобов`язання, а саме: не сплатив та має заборгованість з орендної плати за договором оренди; повернув рухомий склад з оренди раніше строку оренди, без узгодження цього з орендодавцем і оформлення відповідної додаткової угоди до договору оренди або повного його розірвання за згодою сторін та не сплатив позивачу (за первісним позовом) 1700,00грн. за кожну добу, що залишилась до закінчення строку дії договору оренди, за кожний не повернутий вагон (що передбачено п.5.2 договору).

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України.

Як передбачено частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору заснована на свободі волевиявлення, а останнє, у свою чергу, спирається на свободу волі, що реалізується за допомогою диспозитивності норм цивільного права. Під диспозитивністю прийнято розуміти засновану на нормах даної галузі права юридичну свободу суб`єкта цивільних правовідносин здійснювати свої суб`єктивні права за своїм розсудом.

Таким чином, правовими засобами закріплення свободи договору традиційно розуміють норми-принципи, які проголошують свободу договору, свободу підприємницької діяльності та диспозитивні норми права, в яких втілено даний принцип.

Зміст принципу свободи договору розкривається в ст. 627 ЦК України. Він є однією з фундаментальних засад цивільно-правового принципу диспозитивності, через який суб`єкти цивільного права набувають і здійснюють свої цивільні права вільно на свій розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України).

Колегія суддів зазначає про те, що доводи скаржника щодо невідповідності п.5.2 договору оренди вимогам законодавства не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а саме не встановлено суперечності п. 5.2 договору Податковому кодексу України, виданим на його виконання підзаконним актам, ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та виданим на його виконання підзаконним актам, Конституції України, Господарському кодексу України, інтересам держави в частині її економічної безпеки, сплати податків і формування дохідної частини бюджетів, господарського правопорядку та інших правопорядків, реалізації владних повноважень.

Статтею 230 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо одна з сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно з частиною 1 статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Для визнання недійсним правочину як укладеного під впливом обману необхідно, щоб сторона була введена в оману саме щодо обставин, які мають істотне значення. До таких обставин віднесено відомості щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Тобто особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману та наявність умислу в діях її контрагента, а й істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману.

З огляду на викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду вказаною у постанові від 13.02.2019 у справі № 911/1171/18.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Тобто, визначальною ознакою обману є умисні дії сторони правочину.

У розумінні приписів ст. 230 Цивільного кодексу України обман - це навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину; це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

Ознакою обману є, насамперед, умисел. Встановлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 Цивільного кодексу України.

Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тобто обман має місце, коли задля вчинення правочину або надається невірна інформація, або вона замовчується. Причому це робиться навмисно, з метою, аби правочин було вчинено. Усі ці обставини - наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Отже позивач має довести наявність одночасно трьох складових, а саме: наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, наявність обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка.

Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі № 910/9879/18.

Однак Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" не доведено жодної з трьох вказаних вище складових.

Відтак, врахувавши викладене вище щодо зустрічного позову в сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відсутні законні підстави для задоволення вимог щодо визнання недійсним пункту 5.2 договору.

На підставі пункту 5.2 договору позивачем за первісним позовом нарахована сума 3.563.200,00грн за дострокове повернення з оренди вагонів.

Як встановлено раніше, орендарем було повернуто рухомий склад раніше строку, обумовленого в п.10.1 договору, без узгодження з орендодавцем та оформлення відповідної додаткової угоди до договору або повного його розірвання за згодою сторін.

Розрахунок здійснені судом першої інстанції наступним чином:

За 6 вагонів: 6 вагонів х 1700,00грн = 10.200,00грн за день за 6 вагонів х 212 днів = 2.162.400,00 грн.

За 4 вагони: 4 вагони х 1700,00грн = 6.800,00грн за день за 4 вагони х 206 днів = 1.400.800,00 грн.

Всього 3.563.200,00 грн.

Отже первісні позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 4131000,00грн (з яких: 567800,00грн орендної плати та 3563200,00грн відповідно до п.5.2 договору), обґрунтовано задоволено судом частково на загальну суму 4.114.000,00грн (з яких: 550800,00грн орендної плати та 3563200,00грн - п. 5.2 договору). В частині стягнення 17000,00грн основного боргу судом також правомірно відмовлено.

Приватним акціонерним товариством "Агроком" заявлено до стягнення 409580,42грн пені, нарахованої на орендну плату та на забезпечення виконання зобов`язання, передбачене пунктом 5.2 договору.

Разом з тим, пеня згідно приписів ст.546 ЦК України також є забезпеченням виконання зобов`язання, та, як наслідок, не може бути нарахована на суму, пред`явлену до стягнення відповідно до п. 5.2 договору.

Відповідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Надавши оцінку наданим позивачем за первісним позовом первинним документам та його розрахунку пені, судом здійснене правильне нарахування пені на пред`явлену до стягнення суду заборгованості по орендній платі за січень та лютий 2020 року: на суму 527000,00грн з 21.12.19. по 22.12.19, на суму 510000,00грн з 24.12.19. по 21.06.20, на суму 40800,00грн з 21.01.20. по 21.07.20.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом пені в сумі 55969,07 грн. та відмови в частині стягнення пені в сумі 353.611,35грн.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2021 не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2021 у справі №910/4552/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/4552/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 27.05.2021

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді В.В.Андрієнко

С.І. Буравльов