ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

27.05.2021 Справа № 914/3407/20

За позовом: Львівської обласної прокуратури, м. Львів в інтересах держави в особі

позивача: Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Верхній замок, м.Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів

про витребування майна та скасування державної реєстрації права власності приміщення площею 101,7 кв.м. по вул. Огіркова, 2 у м. Львові

Суддя У.І. Ділай

Секретар В.Д.Андрусик

За участі представників:

Від прокуратури: Г.В.Лука - прокурор

Від позивача: М.І.Шевченко - представник

Від відповідача: В.Г.Шабан - представник

Від третьої особи: І.З.Чижович - представник

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі позивача: Львівської міської ради, до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Верхній замок про витребування майна та скасування державної реєстрації права власності приміщення площею 101,7 кв.м. по вул. Огіркова, 2 у м. Львові.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.12.2020, справу №914/3407/20 розподілено судді У.І.Ділай.

Ухвалою від 05.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 26.01.2021.

Ухвалою від 26.01.2021 підготовче засідання відкладено на 16.02.2021 та залучено Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача.

Ухвалою від 16.02.2021 продовжено строк розгляду підготовчого провадження та судове засідання призначено на 02.03.2021.

Ухвалою від 18.03.2021 та від 01.04.2021 підготовче засідання відкладено з підстав зазначених в ухвалах.

Ухвалою від 14.04.2021 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.05.2021.

Ухвалою від 13.05.2021 розгляд справи відкладено на 27.05.2021.

У судовому засіданні 27.05.2021 представник відповідача підтримав заяву про залишення позову без розгляду.

Представники прокуратури судовому засіданні 27.05.2021 надав усні пояснення по суті заяви.

Розглянувши матеріали справи, суд зазначає таке:

14.04.1987 рішенням Шевченківського райвиконкому м.Львова № 192 до комунальної власності віднесено приміщення будинку по вул.Огіркова,2 у м.Львові.

03.02.1998 між Львівською міською радою в особі управління комунального майна та ТзОВ «Верхній замок» укладено договір оренди № 4433, відповідно до якого нежитлові приміщення першого поверху під індексами 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, 1-10 загальною площею 98,4кв.м. за адресою м.Львів, вул Огіркова,2 передано в оренду строком до 27.11.2000 ТзОВ «Верхній замок».

Згідно з інформацією Державного реєстру речових прав будівля площею 101,7 кв.м за адресою: м. Львів, Огіркова,2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) перебуває у приватній власності ТзОВ «Верхній замок». Підставою виникнення права власності зазначено технічний паспорт, б/н, виданий Львівським обласним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 1998 року. Відповідний запис до реєстру вчинено реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Х.Р.

Водночас, будинок № 2 за адресою м.Львів, вул. Огіркова 07.10.2004 зареєстрований в цілому на праві комунальної власності за територіальною громадою в особі Львівської міської ради (реєстраційний номер майна 7795952).

Згідно з листом Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 12.10.2020, в матеріалах інвентаризаційної справи на будинок № 2 по вул. Огірковій у м.Львові наявний витяг з реєстру права власності на нерухоме майно від 07.10.2004, де власником будинку зазначено територіальна громада в особі Львівської міської ради на підставі вищевказаного рішення виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів м. Львова від 14.04.1987.

Прокуратура вважає, що Львівська міська рада, будучи власником вищевказаного приміщення, не приймала жодних рішень щодо відчуження чи вилучення у територіальної громади м.Львова та передачу іншим суб`єктам права власності на спірне нерухоме майно. Відтак, вказане майно вибуло поза волею власника. Даний факт підтверджується листами управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради від 26.08.2020 та юридичного департаменту Львівської міської ради від 16.10.2020.

У акті обстеження № 479нп/20 від 20.11.2020 вказаного приміщення зазначено, що у Львівської міської ради відсутній доступ до даного приміщення, таке використовується ТзОВ «Верхній замок».

При зверненні з даним позовом в обґрунтування необхідності самостійного захисту інтересів держави прокурор вказав, що Львівська міська рада знала про порушення інтересів територіальної громади міста ще з серпня 2020 року, коли Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради виявлено було незаконну реєстрацію за ТзОВ «Верхній замок» права приватної власності (лист від 26.08.2020). Проте, будь-яких ефективних заходів щодо захисту інтересів територіальної громади, у вигляді повернення спірного майна у власність територіальної громади. Львівською міською радою не вживались.

На думку прокуратури скерування 02.09.2020 Львівською міською радою в Міністерство юстиції України скарги на рішення державного реєстратора не призвело до ефективного захисту прав територіальної громади на спірне майно, поновлення прав щодо користування та розпорядження ним. Більше того, дана скарга станом на даний час залишена без відповіді. При цьому, за твердженням прокуратури, незвернення Львівської міської ради до суду про витребування майна свідчить про неналежний спосіб захисту порушених інтересів територіальної громади уповноваженим органом та є правовою підставою для звернення прокуратури до суду з позовом.

Так, прокуратура звертає увагу, що Львівська міська рада з вересня 2020 року жодних позовів, як ефективного способу захисту порушених прав, з приводу витребування майна та скасування державної реєстрації не заявляла, що свідчить про неналежне здійснення своїх повноважень протягом розумного строку.

При прийнятті ухвали суд виходив із наступного.

У постановах Верховного суду від 06.02.2019 у справі №927/246/18, від 02.09.2020 у справі №910/6790/17, від 18.08.2020 у справі №914/1844/18, від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, від 03.08.2020 у справі №925/44/19 зазначено, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт третій частини другої статті 129 Конституції України).

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" від 31.03.2005).

Пункт третій частини першої статті 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Тому необхідно з`ясувати, що мається на увазі під "виключним випадком" і чи є таким випадком ситуація у конкретній справі.

Насамперед, випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави". "Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

У рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох "виключних" випадках:

(1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

(2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Більше того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовців, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено відсутність обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Львівською міською радою, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів територіальної громади. Навпаки, обставини справи свідчать про вжиття позивачем необхідних заходів з метою дотримання вимог законодавства відповідачем. Сама по собі обставина не звернення позивача з позовом, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

Господарському суду Львівської області не надано відомостей про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вироку суду щодо службових осіб; доказів накладення дисциплінарних стягнень на державних службовців, які займають посаду державної служби в Львівській міській раді та здійснюють встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків.

Зазначене вище узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, зокрема в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі №924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 926/03/18, від 23.09.2018 у справі № 924/1237/17.

Одночасно Верховний Суд наголосив, що обставини дотримання прокурором встановленої частинами 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" процедури, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до приписів статей 53, 174 ГПК України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган держави (за його наявності), виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутись до суду з метою захисту інтересів держави.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 06.02.2019 у справі №927/246/18.

Крім цього, суд звертає увагу на долучений до матеріалів справи лист юридичного департаменту Львівської міської ради №2901-вих-93478 від 25.11.2020, відповідно до якого остання просила в найближчий час утриматися від вжиття заходів позовного характеру, оскільки подача такого позову буде підставою для відмови у задоволенні скарги, поданої 02.09.2020 до Міністерства юстиції України.

Відповідно до структури ЦК України Львівська міська рада має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються їй законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. Вибір способу захисту Львівська міська рада здійснює на власний розсуд. При цьому, суд констатує, що обраний позивачем спосіб захисту передбачений законом (скерування скарги на рішення державного реєстратора). Відтак, покликання Львівської обласної прокуратури на незвернення до суду та обрання неналежного способу захисту порушених інтересів судом відхиляються у зв`язку із безпідставністю.

Таким чином, суд доходить висновку, що відсутні законні підстави для представництва інтересів держави, що свідчить про заявлення позову особою, не має права підписувати її та є підставою для залишення позову без розгляду відповідно до пункту 2 частини 5 статті 226 ГПК України. При цьому, прокурор не навів жодного доказу наявності виключного випадку для представництва інтересів держави.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 226, ст.ст. 234, 235 ГПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Львівської обласної прокуратури залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до розділу 4 Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Суддя У.І. Ділай