ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2021 р. Справа№ 910/13620/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Коробенка Г.П.

Козир Т.П.

при секретарі судового засідання: Нагулко А.Л.

за участю представників сторін:

від позивача: Ситайло Н.В., адвокат, ордер серія АА № 1106319 від 20.05.2021

від відповідача: Куць О.В., адвокат, ордер серія АА № 1023355 від 19.03.2020

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020

у справі №910/13620/20 (суддя Алєєва І.В.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Світловодське кар`єроуправління", м. Світловодськ, смт Власівка

до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі регіональної філії "Південна залізниця", м. Харків

про стягнення 365 761, 80 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2020 року Товариство з додатковою відповідальністю "Світловодське кар`єроуправління" (далі - ТДВ "Світловодське кар`єроуправління", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі регіональної філії "Південна залізниця" (далі - АТ "Українська залізниця", відповідач) про зобов`язання внести зміни до особового рахунку позивача №2829516, відкритого на підставі Договору про надання послуг від 07.02.2018 №07130/ПЗ-2018, шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошових коштів у сумі 365 761,80грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем неправомірно, в порушення вимог п. п. 2.1.6., 2.1.7. Договору списано кошти з особового рахунку ТДВ "Світловодське кар`єроуправління" замість ТОВ "Металургтранс", що порушує права та законні інтереси позивача.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 у справі №910/13620/20 позов задоволено частково.

Зобов`язано Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" внести зміни до особового рахунку Товариства з додатковою відповідальністю "Світловодське кар`єроуправління" код платника № 2829516, відкритого на підставі договору про надання послуг №07130/ПЗ-2018 від 07.02.2018 року, шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошових коштів у сумі 356 026,32 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Світловодське кар`єроуправління" суму судового збору в розмірі 5 340,40 грн.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що списання відповідачем коштів з особового рахунку позивача відбулось неправомірно, оскільки відповідно до відомостей спірних перевізних документів позивач не виступав платником за надані послуги з перевезення, а також інших платежів (витрат), пов`язаних з такими перевезеннями. Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми переборів платежів, сплачених при відправленні вантажу, суд першої інстанції встановив, що розраховані позивачем суми таких переплат узгоджуються як з залізничними накладними, так і відповідають нарахованим та списаним відповідачем (філією ЄРЦ) відповідно до переліків сумам додаткових зборів з урахуванням ПДВ, відтак загальна сума грошових коштів за перевезеннями у спірних вагонах, яка підлягає поверненню позивачеві становить 356 026,32грн, оскільки відповідачем здійснено часткове повернення коштів у сумі 9 735,48грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, АТ "Українська залізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 скасувати в частині задоволення позовних вимог, прийнявши у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасування на підставі п. п. 1, 3, 4 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у зв`язку з не з`ясуванням обставин справи; невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушенням норм процесуального права або неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування наявності вищезазначених підстав для скасування оскаржуваного рішення, АТ "Українська залізниця" вказує, що суд першої інстанції:

- не розглянув клопотання відповідача про поновлення процесуального строку для подання заперечень на відповідь на відзив, чим порушив норми процесуального права;

- не залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ТОВ "Металургтранс", чим порушено вимоги ч. 2 ст. 50 ГПК України;

- не перевірив правильність розміру сплаченого позивачем судового збору у відповідності до заявлених ним позовних вимог немайнового характеру, внаслідок чого з відповідача стягнуто судовий збір у більшому розмірі, ніж передбачено нормами ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір";

- дійшов неправильного висновку про те, що платником плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу за час затримки вагонів є ТОВ "Металургтранс", в той час як відповідно до п.1.3 Правил розрахунків за перевезення вантажів та п.2.1.6 Договору №07130/ПЗ-2018 від 07.02.2018 відповідальність за затримку вагонів на підходах до станції призначення та здійснення оплати платежів за цими затримками має нести позивач, з вини якого були затримані ці вагони на шляху прямування до станції призначення;

- не досліджено надані відповідачем копії відомостей плати за користування вагонами та накопичувальні картки, які підписані позивачем без застережень.

Позиції інших учасників справи.

10.03.2021 через відділ документального забезпечення діяльності Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Позивач, заперечуючи доводи апеляційної скарги, зазначив, що оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Так, за твердженням позивача, оскаржуване рішення жодним чином не впливає на права та обов`язки ТОВ "Металургтранс" у відносинах з АТ "Українська залізниця". Позиція відповідача про правомірність списання спірних коштів з особового рахунку позивача не ґрунтується на нормах права та встановлених обставинах справи, відповідачем вибірково застосовані норми чинного законодавства, не враховано, що списання коштів здійснюється на підставі інформації, внесеної до перевізних документів, а не до накопичувальних карток та відомостей плати за користування вагонами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/13620/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді доповідача) Кравчука Г.А., суддів Козир Т.П. та Коробенка Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2021 апеляційну скаргу АТ "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 у справі №910/13620/20 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано апелянту строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків протягом 10 (десяти) днів з моменту отримання даної ухвали, а також роз`яснено, що у випадку не усунення скаржником вказаних в ухвалі недоліків у встановлений судом строк, апеляційну скаргу буде повернуто.

На виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2021 заявником усунуто недоліки апеляційної скарги та 08.02.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду подано докази, що підтверджують сплату судового збору у розмірі 8 010,60 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 у справі №910/13620/20, справу призначено до розгляду на 30.03.2021 о 16год 00хв.

Однак, у зв`язку із перебуванням судді Коробенка Г.П. у терміновій відпустці, судове засідання у призначений час не відбулось.

У зв`язку із перебуванням головуючого судді (судді доповідача) Кравчука Г.А. на лікарняному з 31.03.2021 по 09.04.2021 вирішення питання щодо подальшого руху справи здійснено 12.04.2021. Відповідно ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 розгляд даної справи призначено на 20.05.2021 о 15 год 20хв.

Явка представників сторін.

В судове засідання 20.05.2021 зявилися представники позивача та відповідача.

Представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив апеляційний господарський суд задовольнити апеляційну скаргу задовольнити, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасувати.

Представник позивача у судовому засіданні 20.05.2021 проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив апеляційний господарський суд відмовити в задоволені вимог апеляційної скарги відповідача, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 у даній справі залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як убачається із матеріалів справи, 07.02.2018 між Акціонерним товариством "Українська залізниця", в особі регіональної філії "Південна залізниця" (далі - перевізник/відповідач) та Товариством з додатковою відповідальністю "Світловодське кар`єроуправління" (далі - замовник/позивач) укладено Договір про надання послуг № 07130/П3-2018 (далі - Договір).

Предметом Договору є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги (п.1.1 Договору).

Надання послуг за цим Договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами (п. 1.3 Договору).

Відповідно до п. 1.2 Договору, перевезення - послуга, в процесі надання якої перевізник зобов`язаний доставити довірений замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а замовник зобов`язується оплатити послуги у передбаченому цим Договором порядку. Перевезення оформлюється залізничною накладною відповідно до цього Договору, Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 із змінами та доповненнями (далі - Статут), Збірника Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ним послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 №317, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за №340/16356 (далі - Збірник Тарифів).

На виконання п. 2.3.3 Договору перевізником відкрито для замовника особовий рахунок з наданням коду платника №2829516 та присвоєно код вантажовідправника/вантажоодержувача № 5057 проведення розрахунків і обліку сплачених сум.

Згідно з п. 2.3.2 Договору перевізник зобов`язаний приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) перевізника, надавати вагони (контейнери) перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками замовника згідно з інформацією АС "Месплан", доставляти вантаж до станції призначення та видавати його одержувачу, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначено в додатках до цього Договору.

Пунктом 2.1.6 Договору замовник прийняв на себе зобов`язання оплачувати перевізнику послуги, пов`язані з організацією та перевезенням вантажів та інші надані послуги з сум внесеної передплати за кодом платника.

У відповідності до п. 2.1.7 Договору замовник прийняв на себе зобов`язання відшкодовувати перевізнику витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів, що виникли на станціях залізниць України, через: неправильне оформлення відправниками перевізних документів; недодання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірку вантажів перевізником (маси вантажу), митними та іншими державними органами контролю; недостатність грошових коштів та закриття коду платника; інші причини, що не залежать від перевізника, а також нести відповідальність за затримки вантажів на підходах до станції призначення та здійснювати оплату платежів, пов`язаних з цими затримками. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника.

Сторони домовились, що розрахунки за цим Договором здійснюються через Філію "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" ПАТ "Укрзалізниця" (далі - філія "ЄРЦ"). При цьому, оплата здійснюється у національній валюті на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання перевізника. По мірі виконання перевезень та надання послуг перевізником відображається в особовому рахунку використання замовником коштів за добу для оплати: вартості послуг за перевезення, зазначених в накладній; додаткових зборів (плату за користування вагонами (контейнерами), подавання, забирання вагонів, маневрову роботу, зберігання вантажів, інших додаткових послуг); додаткових послуг за вільними тарифами; штрафів та пені на підставі відповідних перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами (контейнерами), про що зазначено в пунктах 4.1.-4.3, 4.5 Договору.

Пунктом 12.1 Договору визначено, що він вступає в силу з моменту одностороннього підписання замовником договору в електронному вигляді з накладенням ЕЦП в АС "Месплан" або АС "Клієнт УЗ", або вчинення замовником будь - якої дії на виконання цього Договору і діє з 20.02.2018 до 31.12.2018, при цьому Договір продовжує дію, якщо жодна із Сторін письмово за один місяць до закінчення дії Договору не звернеться до іншої сторони з пропозицією про його припинення.

Щодобово, протягом періоду виконання Договору, перевізник надає замовнику в електронному вигляді переліки перевізних документів на електронну адресу, а у разі відсутності електронного зв`язку - у паперовому вигляді (п. 4.6 Договору).

Як зазначив позивач, у лютому 2020 року на його адресу за призначенням на станцію "Лівобережна" регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Укрзалізниця" були направлені власні порожні вагони за перевізними документами: №№ 45244100, 45243961, 45252822, 42050229, 42050211, 45287224, 42050237, 41996752, 41996653, 42050187,45290061, 45286481, 42050195, 42050179, 45290046, 45290038, 45286382, 45289907, 45287216, 41996679, 41996646, 42050203, 42101170.

Платником за дані перевезення, відповідно до графи 13 перевізних документів, виступало ТОВ "Металургтранс" (у графі 13 або зазначено "ТОВ "Металургтранс", або відсутня будь-яка інформація, що вказує, що платником виступає відправник - ТОВ "Металургтранс" відповідно до графи 1 накладних).

В подальшому, як вбачається з Переліків документів за період з 01.02.2020 по 29.02.2020 та з 01.03.2020 по 31.03.2020, складених філією "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" АТ "Укрзалізниця" на виконання п. 4.6 Договору та надісланих електронним зв`язком замовнику, з особового рахунку позивача за кодом платника (код 2829516) списано кошти у розмірі - 3 520,08 грн (з ПДВ), а саме:

- за відомостями плати за користування вагонами форми ГУ-46 №№18030042, 18030041, 24020007, 24020008, 2903005 плату за користування у розмірі 2278,80 грн (з ПДВ);

- за накопичувальними картками форми ФДУ-92 №№ 15020022, 17020028, 23020034, 25020036 збір за зберігання у розмірі - 1 241,28 грн (з ПДВ).

Крім того, у лютому та березні 2020 року на адресу позивача призначенням на станцію "Лівобережна" регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Укрзалізниця" були направлені власні порожні вагони за перевізними документами: №№ 42829754, 42829762, 42829770, 42829788, 42829804, 42829812, 42829820,42829838,42884510, 42884528, 42884536, 42884544. 42884551, 42884577, 42884601, 42897850, 42897868, 42897892, 42911172, 42913459, 42913475, 43301571, 43301597, 43302132, 43302140, 43302157, 43302165, 45985793,46043402, 53838157, 53840989, 53864021,53867073.

Платником за дані перевезення, відповідно до графи 13 перевізних документів, виступало ТОВ "Металургтранс" (у графі 13 або зазначено "ТОВ "Металургтранс", або відсутня будь-яка інформація, що вказує, що платником виступає відправник - ТОВ "Металургтранс" відповідно до графи 1 накладних).

Як вбачається з переліків перевізних документів, складених філією "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" АТ "Укрзалізниця" за період з 01.03.2020 по 31.03.2020 та з 01.04.2020 по 30.04.2020, в березні поточного року з особового рахунку позивача (за кодом платника №2829516) списано кошти у розмірі - 362 241,72 грн (з ПДВ), а саме:

- за відомостями плати за користування вагонами форми ГУ-46 №№ 15030037, 18030042, 12030035, 17030038, 17030040, 22030044, 31030048 плату за користування власними вагонами у розмірі - 350 799,00 грн (з ПДВ);

- за накопичувальними картками форми ФДУ-92 №№ 22030072, 25030075 збір за зберігання у розмірі - 11 442,72 грн (з ПДВ).

Зазначені документи, на думку позивача, підтверджують неправомірність, в порушення вимог п. п. 2.1.6, 2.1.7 Договору, списання АТ "Укрзалізниця" коштів з особового рахунку ТДВ "Світловодське кар`єроуправління", а не ТОВ "Металургтранс".

Поряд з цим, як вказує позивач, відповідачем необґрунтовано було нараховано та списано з його особового рахунку плату за користування вагонами, а також збір за зберігання вантажів, оскільки позивачу не надавались повідомлення про затримку спірних вагонів та акти форми ГУ-23, а підстав для неприйняття вагонів у нього не було.

У зв`язку з викладеними обставинами позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом ст. ст. 626 - 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Такі ж самі положення містяться й у ст. ст. 525, 526 ЦК України, за якими зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

За змістом положень ГПК України:

- кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 3 і 4 ст. 13);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 14);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73);

- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 306 ГК України встановлено, що перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Відносини, пов`язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами (ч. 6 ст. 306 ГК України).

Згідно з ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Аналогічні приписи містяться і в ст. ст. 909, 910 ЦК України.

У відповідності до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Згідно з п. 62 Статуту та п. 1.1. Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, які зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №864/5085 (далі - Правила розрахунків за перевезення вантажів) порядок розрахунків за перевезення і послуги встановлюється Укрзалізницею згідно з чинним законодавством. Платежі за перевезення вантажів і надання додаткових послуг можуть вноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.

За приписами п. 1.2. Правил розрахунків за перевезення вантажів плата за перевезення вантажу вноситься відправником під час оформлення перевезення. Плата може вноситися іншим платником, з яким залізницею укладено договір. До внесення цієї плати відправлення вантажу може бути затримано, за час затримки залізниця стягує з відправника плату за користування вагонами (контейнерами), передбачену ст. 119 Статуту, а також пеню у розмірі, встановленому законодавством.

Остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюється на станціях призначення. При цьому до оформлення видачі вантажу одержувачу станція повинна перевірити правильність сплаченої провізної плати, отримати недобори і всі платежі, які виникли на станції відправлення або при перевезенні і на станції призначення (п. 1.3 Правил розрахунків за перевезення вантажів).

Пунктом 2.3. Правил розрахунків за перевезення вантажів передбачено, що розрахунки за перевезення вантажу та вантажобагажу між залізницею і платником (відправником, одержувачем, експедитором) здійснюються на підставі договору (додаток 1), згідно з яким залізниця відкриває особовий рахунок кожному платнику (відправнику, одержувачу, експедитору) з присвоєнням коду платника.

У відповідності до п. 2.6. Правил розрахунків за перевезення вантажів розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг.

Облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток (додаток 3), відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису).

Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

Факт списання спірних коштів за перевезеннями, здійсненими за вказаними вище залізничними накладними відповідачем не заперечується.

В той же час, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує, що відповідно до п. п. 2.1.6, 2.1.7 Договору позивач прийняв на себе відповідальність за сплату послуг з перевезення, а також інших платежів (витрат), пов`язаних з такими перевезеннями, із сум внесеної передплати за кодом платника. Тобто, для здійснення перевізником списання відповідних коштів за надані послуги чи відшкодування витрат, пов`язаних із затримкою вагонів, обов`язковою умовою є не лише зазначення у перевізних документах позивача (ТДВ "Світловодське кар`єроуправління") як одержувача (відправника, експедитора) вантажу, а і зазначення його коду платника у відповідних графах перевізних документів.

Згідно з Поясненнями заповнення накладної (Додаток 3 до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 № 138), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №863/5084) найменування платника і код платника зазначаються:

-у графі 1"Відправник" - відомості щодо відправника;

-у графі 3 код платника відправника;

- у графі 5 "Одержувач" - відомості щодо одержувача;

-у графі 6 код платника одержувача;

-у графі 13 накладної "Платник" вказується найменування юридичної особи, яка здійснює оплату за перевезення (за необхідності). Якщо платником є відправник, то ця графа не заповнюється;

-у графі 14 накладної зазначається код платника, присвоєний йому розрахунковим підрозділом залізниці.

Як убачається зі змісту накладних, копії яких містяться в матеріалах справи, платником за дані перевезення, відповідно до графи 13 виступає відправник, оскільки відомості щодо нього або внесені до цієї графи, або не зазначені, що узгоджується з Правилами оформлення перевізних документів.

При цьому, у графі 6 всіх перевізних документів, де має зазначатися код платника одержувача, яким є ТДВ "Світловодське кар`єроуправління", містяться дані з кодом платника відправника - ТОВ "Металургтранс".

Отже, відповідно до вказаних накладних, що містяться в матеріалах справи, платником за всіма належними відповідачу платежами за зазначеними перевезеннями як з відправника, так і з одержувача є відправник, код платника якого міститься у відповідних графах перевізних документів, а не позивач.

Із зазначених причин відхиляються твердження відповідача про те, що право на списання спірних коштів з особового рахунку позивача у відповідача виникло на підставі даних Відомостей плати за користування вагонами та Накопичувальних карток, які підписані позивачем без заперечень.

Поряд з цим, колегія суддів апеляційного господарського суду відзначає, що у відповідності до п. 3 Правил користування вагонами і контейнерами (ст. 119-126 Статуту залізниць України) (із змінами), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, Відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), за якими провадиться облік часу користування вагонами та нарахування плати за користування ними, складаються на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6). За договором між вантажовласником (вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під`їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності) і залізницею всі ці документи можуть оформлятися і надаватися в електронному вигляді. Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення на надані залізницею послуги.

Тобто, інформація, яка внесена до Відомості плати за користування вагонами форми ГУ - 46 повинна бути підтверджена відповідними документами, зокрема і Актами про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актами загальної форми ГУ-23.

При цьому, із змісту форми ГУ-46, що є додатком 1 до Правил користування вагонами і контейнерами, вбачається, що до них вноситься окремо інформація про платника і про вантажовласника, що свідчить про можливість неспівпадіння цих осіб.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на порушення норм процесуального права судом першої інстанції, зокрема ч. 3 ст. 238 ГПК України. На переконання відповідача, суд першої інстанції не розглянув його клопотання про поновлення процесуального строку для подання заперечень на відповідь на відзив та не вирішено питання про його задоволення чи відмову у його задоволенні.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем до суду першої інстанції 23.11.2020 було подано заяву про поновлення процесуальних строків, в якій порушено питання про поновлення строку на подання заперечень, долучення заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву до матеріалів справи №910/13620/20 та врахувати його при прийнятті рішення. При цьому, окремого документа із назвою "заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву" матеріали справи не містять.

Із змісту заяви про поновлення процесуальних строків слідує, що саме ця заява і є одночасно і запереченням на відповідь на відзив на позовну заяву, яке подається з метою долучення до матеріалів цієї справи додаткових доказів: копій Журналу огляду колій, стрілочних переводів, пристроїв СЦБ та зв`язку, контактної мережі ф.ДУ-46, пам`яток про подавання та збирання вагонів та інших документів, що мають значення для вирішення даної справи (на 56 арк.).

Мотивуючи підстави для поновлення строку на подання заперечень та долучених до нього доказів, відповідач посилається на ч. 4 розділу Х ГПК України та вказує, що з метою підготовки обґрунтованих заперечень та надання додаткових доказів, а також для виконання вимог ухвали суду щодо надання відзиву на позов у справі №910/13620/20 та в процесі аналізу документів, які долучені позивачем до позову, у відповідача виникла необхідність в отриманні значного об`єму документів від територіально віддалених структурних підрозділів АТ "Укрзалізниця", у зв`язку з чим відповідачем направлялися відповідні запити. Проте, введення на території України карантину, перебування частини працівників АТ "Укрзалізниця" на лікарняних та відпустках без збереження заробітної плати, схвалення рішенням Правління АТ "Укрзалізниця" від 15.04.2020 запровадження з 01.07.2020 роботи за режимом неповного (4 денного) робочого тижня, призвело до тривалої обробки документів.

Проаналізувавши зміст вказаної заяви про поновлення процесуальних строків, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що відповідачем в ній порушено клопотання про поновлення пропущеного строку (визнання поважними причин) для долучення до матеріалів справи додаткових доказів та прийняття їх судом.

Відповідно до положень ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. При цьому суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Частиною 1 ст. 46 ГПК України передбачено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (ст. 113 ГПК України).

За приписами ч. 1 ст. 116 ГПК України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Порядок подання учасниками справи доказів у справі врегульовано ст.80 ГПК України.

Частинами 3, 4 ст. 80 ГПК України встановлено, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч. 5 ст. 80 ГПК України).

Положеннями ч. 8 ст. 80 ГПК України передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, з викладеного вбачається, що відповідач повинен був подати докази в обґрунтування своїх заперечень щодо заявлених позивачем вимог разом із поданням відзиву, у разі ж неможливості подати відповідні докази у встановлений законом строк письмово повідомити про це суд першої інстанції із відповідним мотивуванням причин.

При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу, що суд першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження у даній справі від 14.09.2020 роз`яснив учасникам справи їхні процесуальні права і обов`язки щодо подання доказів та наслідки їх неподання у встановлений законом або судом строк відповідно до положень ст. 80 ГПК України (п. п. 5, 6 ухвали).

Із матеріалів справи вбачається, що при поданні відзиву на позов відповідачем не повідомлялося суду про неможливість подання ним певних доказів та їх переліку, відповідно не зазначалося і причин, з яких ці докази не можуть бути подані до суду разом із відзивом.

За таких обставин, оскільки докази, долучені до поданої 23.11.2020 до суду першої інстанції заяви про поновлення процесуальних строків, не подані відповідачем разом з відзивом на позов, у встановлений ч. ч. 3, 4 ст. 80 ГПК України строк відповідачем не заявлено про неможливість їх подання і не заявлено у цей строк клопотання про надання додаткового строку для подання цих доказів, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що відповідач не обґрунтував неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали саме від нього. Отже, відповідно до приписів ч. 8 ст. 80 ГПК України підстави для прийняття до розгляду зазначених доказів відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки докази, додатково подані відповідачем, не підлягали прийняттю до розгляду у даній справі, не зазначення у рішенні судом першої інстанції такого висновку не призвело до неправильного вирішення цієї справи. За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що доводи апеляційної скарги щодо не вирішення судом першої інстанції поданої ним заяви не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Безпідставними також є твердження відповідача в апеляційній скарзі стосовно того, що суд першої інстанції не залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ТОВ "Металургтранс", чим порушено вимоги ч. 2 ст. 50 ГПК України.

Відповідно до зазначеної процесуальної норми передбачено, якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

До обов`язкових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення за вимогами п. 4 ч. 3 ст. 277 ГПК відноситься порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду, зважаючи на предмет позову, досліджені докази та здійснені судом першої інстанції висновки у даній справі, не вбачає підстав вважати, що ухвалене у даній справі рішення безпосередньо стосується прав, інтересів та (або) обов`язків ТОВ"Металургтранс".

Крім того, зазначене рішення не слугує підставою для виникнення права у відповідача на звернення до суду з відповідним позовом до ТОВ "Металургтранс", оскільки воно ґрунтується на законі і договорі укладеним відповідачем з вказаною особою.

Більше того, за приписами ч. ч. 5, 7 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській справі, що набрало законної сили, не носять преюдиційного характеру стосовно особи, яка не брала участі у справі, а правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції у даній справі щодо неправомірного списання відповідачем з особового рахунку позивача коштів в розмірі 356 026, 32 грн, оскільки останній за спірними перевізними документами та додатково наданими послугами, що пов`язані та виникли на підставі цих документів, не виступав платником.

Правильним є застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 30.01.2018 у справі №914/873/17, відповідно до якої визначено, що застосування обраного позивачем способу захисту порушеного права шляхом внесення змін до особового рахунку замовника послуг у залізничному перевезенні та відображення (відновлення, збільшення) на ньому спірних грошових коштів відповідатиме способам захисту, як визначених спеціальним нормами права (п. 62 Статуту та Правилам № 644), умовам укладеного між сторонами договору, так і узгоджуватиметься із загальними вимогами щодо належності засобів правового захисту відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відтак, наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення у даній справі, оскільки вони спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами та не доводять порушення або неправильного застосування ним норм матеріального та процесуального права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд апеляційної інстанції враховує висновки, Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №910/13407/17.

За таких обставин решту аргументів скаржника апеляційний господарський суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За встановлених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 у справі №910/13620/20 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України на відповідача покладаються витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3153,00 грн у спорі немайнового характеру. Решта суми надлишково сплаченого судового збору може бути повернена відповідачу за його клопотанням, поданим у відповідності до вимог ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 278, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 у справі №910/13620/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 у справі №910/13620/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/13620/20 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 28.05.2021

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Г.П. Коробенко

Т.П. Козир