РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.05.2021Справа № 910/3228/21

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ"
доАкціонерного товариства "Українська залізниця"
простягнення 125176,02 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" вартості нестачі вантажу у розмірі 125176,02 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків щодо збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі вантажоодержувачу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2021 на підставі ст.174 Господарського процесуального кодексу України позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" було залишено без руху.

Позивачем у строк, встановлений судом, усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/3228/21; вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов.

12.04.2021 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти заявлених позовних вимог заперечив та зазначив, зокрема, про відсутність причинного зв`язку між діями перевізника - відповідача та втратою вантажу, та про відсутність вини Акціонерного товариства "Українська залізниця" у втраті вантажу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ".

Також, за твердженнями відповідача, позивачем не було долучено до позовних матеріалів залізничні накладні №№51723211, 51875221 внаслідок чого посилання на ці накладні у розрахунку ціни позову є безпідставним, не надано суду належних та допустимих доказів оплати втраченого вантажу за ціною відправника, а довідки про вартість вантажу, які надані Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля", не є належними та допустимими доказами, що підтверджують вартість відправленого за спірними накладними вантажу, оскільки зазначене товариство не є відправником вантажу.

12.04.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів, у якому відповідач просить витребувати у позивача та Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" оригінали договору поставки від 27.01.2016 №1-1-2016/006 із всіма додатками, що підтверджують кількість та вартість відправленого вантажу за залізничними накладними №№51861417, 51863298, 51861425, 51890309, 51729424, 517232211, 51875221, 51650901, 51717486, 51875227 та платіжні доручення або інші фінансові документи, що підтверджують оплату Акціонерним товариством "ДТЕК Західенерго" вартості поставленого вугілля згідно з вищевказаними залізничними накладними.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 клопотання відповідача про витребування доказів задоволено частково, у порядку ст.81 Господарського процесуального кодексу України витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" та Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" належним чином засвідчені копії договору поставки від 27.01.2016 №1-1-2016/006 із всіма додатками, що підтверджують кількість та вартість відправленого вантажу за залізничними накладними №№51861417, 51863298, 51861425, 51890309, 51729424, 51723211, 51875221, 51650901, 51717486, 51875227 та платіжні доручення або інші фінансові документи, що підтверджують оплату Акціонерним товариством "ДТЕК Західенерго" вартості поставленого вугілля згідно з вищевказаними залізничними накладними.

06.05.2021 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення, в яких останній повідомив про неможливість надання суду витребуваних ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 документів, оскільки він не є стороною правовідносин, що виникли з договору від 27.01.2016 №1-1-2016/006. Також позивач зауважив, що долучені ним до позовної заяви довідки про вартість вантажу є належними та допустимими доказами, що підтверджують його вартість.

Можливістю подання відповіді на відзив відповідно до ст.166 Господарського процесуального кодексу України позивач не скористався.

Згідно з ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" здійснено відправку вугілля кам`яного у твердому стані, вологість 0% на адресу Відокремленого підрозділу "Бурштинська теплова електрична станція" Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" залізничним транспортом зі станції Курахівка Донецької залізниці до станції призначення Бурштин Львівської залізниці, що підтверджується залізничними накладними, які долучені позивачем до позовних матеріалів.

На станції одержувача залізницею проведено комісійну перевірку маси вантажу та за результатами зважування виявлено, що частину вантажу у вагонах, які перевозились за спірними залізничними накладними, втрачено, про що складено відповідні комерційні акти.

Спір у справі виник у зв`язку з наявністю, на думку позивача, вини відповідача у частковій втраті вантажу під час його перевезення, внаслідок чого позивачу заподіяно збитки на загальну суму 125176,02 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

У відповідності до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно ч.5 ст.307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

За змістом ст.307 Господарського кодексу України, ст.909 Цивільного кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до ст.2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст.3 Статуту).

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також ч.2 ст.307 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Частиною 2 ст.24 Статуту залізниць України передбачено право залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених вантажовідправником у накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

За приписами ст.37 Статуту під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса, вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Маса вантажів визначається відправником.

Матеріалами справи (залізничні накладні №№51861417 від 24.11.2020, 51863298 від 24.11.2020, 51861425 від 24.11.2020, 51890309 від 26.11.2020, 51729424 від 16.11.2020, 51723211 від 16.11.2020, 51650901 від 12.11.2020, 51717486 від 16.11.2020, 51875227 від 25.11.2020) підтверджується прийняття вантажу до перевезення Акціонерним товариством "Українська залізниця" (перевізник) від Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" (вантажовідправник) та здійснення перевезення цього вантажу зі станції відправлення Курахівка Донецької залізниці до станції призначення - Бурштин Львівської залізниці.

Поряд з цим, факт прийняття відповідачем до перевезення вантажу за залізничною накладною №51875221 від 25.11.2020, про яку зазначається в позовній заяві, документально не підтверджений, оскільки такої залізничної накладної позивач суду не надав.

Згідно із ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст.113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Статтею 52 Статуту встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У відповідності до ст.129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.

Як встановлено судом, за результатами зважування вантажу, який перевозився згідно залізничних накладних №№51861417 від 24.11.2020, 51863298 від 24.11.2020, 51861425 від 24.11.2020, 51890309 від 26.11.2020, 51729424 від 16.11.2020, 51723211 від 16.11.2020, 51650901 від 12.11.2020, 51717486 від 16.11.2020, 51875227 від 25.11.2020 виявлено його часткову втрату у вагонах №№56542202, 56493521, 56994882, 56965403, 52523065, 61079042, 53744876, 56744931, 56216005, 56090137, 60037413, 59670455, 62523279, 60357068, 61077434, 62005905, 56737554, 61077418, на підтвердження чого перевізником складено відповідні комерційні акти.

Зокрема, зі змісту комерційних актів №450003/681/508 від 18.11.2020 вбачається, що нестача вантажу у вагоні №62005905 складає 2750 кг, №482004/644/516 від 17.11.2020 - нестача вантажу у вагоні №59670455 складає 4350 кг, №482004/645/517 від 17.11.2020 - нестача вантажу у вагоні №62523279 складає 2450 кг, №482004/643/515 від 17.11.2020 - нестача вантажу у вагоні №56090137 складає 2900 кг, №482004/642/514 від 17.11.2020 - нестача вантажу у вагоні №60037413 складає 5450 кг, №388103/529 від 27.11.2020 - нестача вантажу у вагоні №60357068 складає 2050 кг, №388103/530 від 27.11.2020 - нестача вантажу у вагоні №61077418 складає 3350 кг, №388103/528 від 27.11.2020 - нестача вантажу у вагоні №61077434 складає 3400 кг, №388103/533 від 29.11.2020 - нестача вантажу у вагоні №56744931 складає 2650 кг, №388103/532 від 29.11.2020 - нестача вантажу у вагоні №56216005 складає 2450 кг, №482004/665/540 від 26.11.2020 - нестача вантажу у вагоні №56542202 складає 1100 кг, №482004/664/539 від 26.11.2020 - нестача вантажу у вагоні №56493521 складає 7850 кг, №482004/666/541 від 26.11.2020 - нестача вантажу у вагоні №56994882 складає 5300 кг, №482004/658/534 від 26.11.2020 - нестача вантажу у вагоні №56965403 складає 5150 кг, №482004/659/535 від 26.11.2020 - нестача вантажу у вагоні №52523065 складає 4500 кг, №482004/663/538 від 26.11.2020 - нестача вантажу у вагоні №61079042 складає 2950 кг, №482004/660/536 від 26.11.2020 - нестача вантажу у вагоні №53744876 складає 1500 кг, №482004/627/495 від 13.11.2020 - нестача вантажу у вагоні №56737554 складає 1550 кг. При повторному переважуванні зазначених вагонів недостача вантажу підтвердилась.

Вказані комерційні акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855, а тому визнаються судом належними та допустимими доказами на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладних, фактичній масі вантажу, та недостачі вантажу, який перевозився у вагонах №№56542202, 56493521, 56994882, 56965403, 52523065, 61079042, 53744876, 56744931, 56216005, 56090137, 60037413, 59670455, 62523279, 60357068, 61077434, 62005905, 56737554, 61077418.

При цьому будь-які зауваження щодо форми, порядку складання, змісту вказаних комерційних актів та посадових осіб, які їх підписали, а також факти їх опротестування з боку сторін в матеріалах справи відсутні.

Підпунктом 8 п.2 ст.16 Цивільного кодексу України визначено, що одним з способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Вимогами ст.22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Статтею 225 Господарського кодексу України визначено вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування таких правових наслідків порушення зобов`язань як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. Відсутність хоча б одного з вище перелічених елементів, які створюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Стаття 623 Цивільного кодексу України зобов`язує сторону, яка порушила зобов`язання відшкодувати завдані у результаті цього збитки.

Факт нестачі за спірним перевезенням підтверджений комерційними актами, які є належними і допустимими доказами у відповідності до вимог ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

В той час як Акціонерне товариство "Українська залізниця", всупереч викладеним вище нормам процесуального законодавства, враховуючи обставини, які встановлені самим відповідачем у комерційних актах, не спростувала подані позивачем докази на підтвердження завдання збитків у зв`язку з частковою втратою вантажу, що сталася з вини перевізника. Як і не надала жодних доказів на підтвердження того, що недостача прийнятого залізницею без зауважень до перевезення вантажу виникла з незалежних від неї причин.

Отже, за висновками суду, Акціонерне товариство "Українська залізниця" повинно відшкодувати позивачу збитки, завдані незбереженням вантажу під час його перевезення.

Статтями 130, 133 Статуту залізниць України передбачено, що одержувач вантажу має право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Так п.2 Правил заявлення та розгляду претензій (статті 130 - 137 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002 встановлено, що згідно з статтею 133 Статуту передача права на пред`явлення претензій та позовів відправником одержувачу або одержувачем відправнику, а також відправником або одержувачем вищій організації засвідчується переуступним написом на відповідному документі (накладній, квитанції про приймання вантажу до перевезення, багажній квитанції) такого змісту: "Право на пред`явлення претензії та позову передано (найменування організації)". Переуступний напис засвідчується підписами керівника і головного (старшого) бухгалтера та печаткою підприємства.

Згідно положень ст.133 Статуту залізниць України вантажоодержувач - Відокремлений підрозділ "Бурштинська теплова електрична станція" Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" (в особі директора та головного бухгалтера Відокремленого підрозділу "Бурштинська теплова електрична станція"), передав право пред`явлення позову за недостачу вантажу, відправленого за залізничними накладними №№51861417 від 24.11.2020, 51863298 від 24.11.2020, 51861425 від 24.11.2020, 51890309 від 26.11.2020, 51729424 від 16.11.2020, 51723211 від 16.11.2020, 51650901 від 12.11.2020, 51717486 від 16.11.2020, 51875227 від 25.11.2020, вантажовідправнику - Товариству з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ", що підтверджується належним чином оформленим та засвідченим переуступним підписом вантажоодержувача на відповідних залізничних накладних.

Відповідно до ч.3 ст.314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Згідно із ст.113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ст.114 Статуту).

Згідно з ст.115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

У письмових поясненнях по справі позивач зазначив, що оскільки він не є ані постачальником, ані покупцем спірного вугілля, то не має можливості надати докази оплати вантажу.

Проте, на підтвердження вартості втраченого вантажу за залізничними накладними №№51861417 від 24.11.2020, 51863298 від 24.11.2020, 51861425 від 24.11.2020, 51890309 від 26.11.2020, 51723211 від 16.11.2020, 51650901 від 12.11.2020, 51717486 від 16.11.2020, 51875227 від 25.11.2020 позивачем надано довідки вантажовідправника - Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" №1005-12 від 11.12.2019, а також власника вантажу - Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" №1/6633 від 26.11.2020, №1/6634 від 26.11.2020, №1/6968 від 02.12.2020, №1/6952 від 02.12.2020, №1/6950 від 02.12.2020, №1/6951 від 02.12.2020, №1/6949 від 02.12.2020, №1/6635 від 26.11.2020 щодо ціни 1 тони вугільної продукції, скріплені печатками підприємств, що узгоджується зі ст.115 Статуту.

У п.2.7 роз`яснень президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601 зазначено, що згідно зі ст.924 Цивільного кодексу України, ст.314 Господарського кодексу України та ст.ст.114, 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Статут не передбачає обов`язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

Отже, доводи відповідача, викладені останнім у відзиві на позовну заяву, стосовно того, що позивачем не надано доказів оплати вантажу та, як наслідок, не доведено наявність шкоди є безпідставними.

З урахуванням викладеного, з огляду на те, що положення ст.115 Статуту не визначають вичерпного переліку документів, які можуть підтверджувати вартість вантажу, суд визнає надані позивачем та власником вантажу - Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" довідки про вартість вугільної продукції належними та допустимими доказами на підтвердження вартості відправленого за залізничними накладними №№51861417 від 24.11.2020, 51863298 від 24.11.2020, 51861425 від 24.11.2020, 51890309 від 26.11.2020, 51723211 від 16.11.2020, 51650901 від 12.11.2020, 51717486 від 16.11.2020, 51875227 від 25.11.2020 вантажу. В той же час, суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вартості вантажу, відправленого за залізничною накладною №51729424 від 16.11.2020.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з п."г" ст.111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли недостача вантажу не перевищує норм природної втрати і граничного розходження визначення маси.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 визначено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах для вантажу, зданого до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; 1% маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для мінерального палива.

Судом встановлено, що вантажовідправник передав відповідачу для перевезення вугілля кам`яне, яке відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), Митного тарифу України, встановленого Законом України №584-VII від 19.09.2013 (Група 27 Палива мінеральні; нафта і продукти її перегонки; бітумінозні речовини; воски мінеральні) та розділу 1 ДСТУ 4082-2002 "Паливо тверде. Ситовий метод визначання гранулометричного складу", затвердженого наказом Держстандарту України №163 від 19.03.2002 є мінеральним паливом.

Згідно з ДСТУ 4083:2012 "Вугілля кам`яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях" для вугілля першої та другої категорії марок ДГ, Г Західного Донбасу, як виняток, загальна волога на робочий стан палива W, має бути не більше 16,0%, а як вбачається з представлених до матеріалів справи залізничних накладних, кам`яне вугілля перевозилось у твердому стані, з вологістю на більше 0%, тобто з характеристиками в межах встановлених норм.

Отже з урахуванням п.27 Правил видачі вантажів, враховуючи те, що втраченим вантажем за залізничними накладними №№51861417 від 24.11.2020, 51863298 від 24.11.2020, 51861425 від 24.11.2020, 51890309 від 26.11.2020, 51723211 від 16.11.2020, 51650901 від 12.11.2020, 51717486 від 16.11.2020, 51875227 від 25.11.2020 було вугілля кам`яне, а за даними, які зазначені в графі 20 цієї накладної, у вугіллі кам`яному показник вологи не перевищує гранично допустиму норму, позивачем обґрунтовано застосовано норму природних втрат у розмірі 1% від маси вантажу при розрахунку збитків.

Таким чином сума збитків, заподіяних позивачу внаслідок втрати частини вантажу з вини перевізника, з урахуванням норми природних втрат становить, за розрахунком суду, 103951,14 грн.

За таких обставин, приймаючи до уваги встановлений судом факт втрати частини вантажу та належного підтвердження розміру збитків за залізничними накладними №№51861417 від 24.11.2020, 51863298 від 24.11.2020, 51861425 від 24.11.2020, 51890309 від 26.11.2020, 51723211 від 16.11.2020, 51650901 від 12.11.2020, 51717486 від 16.11.2020, 51875227 від 25.11.2020, та враховуючи, що відповідачем не спростовано факту наявності в діях перевізника вини за незбереження прийнятого до перевезення вантажу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" да Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення суми збитків, які виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, на суму 103951,14 грн.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вул.Є.Ґедройця, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" (85621, Донецька обл., Мар`їнський р-н, село Вовчанка(п), вул.Нагорна, будинок 1А, ідентифікаційний код 33959754) суму збитків, які виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні, у розмірі 103951 (сто три тисячі дев`ятсот п`ятдесят одна) грн 14 коп. та судовий збір у розмірі 1885 (одна тисяча вісімсот вісімдесят п`ять) грн 10 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257, п.п.17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.М.Смирнова