ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/807/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту" Акціонерного товариства "Українська залізниця", місто Київ,

до Науково-виробничого підприємства "Хартрон-Енерго ЛТД" (Товариство з обмеженою відповідальністю), місто Харків,

про стягнення заборгованості за договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту" Акціонерного товариства "Українська залізниця", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Науково-виробничого підприємства "Хартрон-Енерго ЛТД" (Товариство з обмеженою відповідальністю), про стягнення заборгованості за неналежне виконання договірних зобов`язань 148 862,28 грн. основного боргу, 9 467,64 грн. інфляційних витрат та 5 359,04 грн. три відсотка річних.

30 березня 2021 року, ухвалою господарського суду Харківської області, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити спрощене позовне провадження у справі № 922/807/21. Розгляд справи № 922/807/21 ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Крім того, встановлено, зокрема, відповідачу, згідно статті 251 Господарського процесуального кодексу України, п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали суду для подання відзиву на позов. 27 квітня 2021 року Науково-виробниче підприємство "Хартрон-Енерго ЛТД" (Товариство з обмеженою відповідальністю), будучи стороною процесу та бажаючи визначити свою позицію стосовно скерованої позивачем позивної заяви, подало до суду відзив (вх. № 9761 від 28 квітня 2021 року). 29 квітня 2021 року, ухвалою господарського суду Харківської області, прийнято до розгляду відзив (вх. № 9761 від 28 квітня 2021 року) та долучено його до матеріалів справи. Встановлено Акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі філії "Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту" Акціонерного товариства "Українська залізниця" строк до 11 травня 2021 року для надання до суду додаткових пояснень щодо окремого питання наявності/відсутності факту оплати відповідачем основної суми заборгованості у розмірі 148 862,28 грн. 14 травня 2021 року, на виконання вимог ухвали, позивач надав додаткові пояснення (вх. № 11282) в яких підтверджує факт перерахування відповідачем основної суми заборгованості в розмірі 148 862,28 грн., а також суми судових витрат (сплаченого судового збору) у сумі 2 455,40 грн. 19 травня 2021 року прийнято до розгляду додаткові пояснення (вх. № 11282 від 18 травня 2021 року) позивача та долучено їх до матеріалів справи.

Згідно статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до частини 1 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Згідно частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно статті 114 Господарського процесуального кодексу України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

21 жовтня 2019 року між Акціонерним товариством "Українська залізниця" від імені якого діяв Харківське відділення філії "Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (виконавець, позивач у справі) та Науково-виробничим підприємством "Хартрон-Енерго ЛТД" (Товариство з обмеженою відповідальністю) (замовник, відповідач) укладено договір № 535/19 на розробку проектної документації, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується на власний ризик виконати у відповідності до умов даного договору (далі роботи) розробити проектну документацію по об`єкту: "Реконструкція пристроїв СПБ ст. Карапиші регіональної філії "Південно-Західна залізниця" з обладнанням стрілок та сигналів мікропроцесорною централізаціє "МПЦ С" (далі об`єкт) відповідно до завдання на проектування (додаток № 1), та передати замовнику результати робіт, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити результати робіт на умовах, в порядку і в терміни встановлені цим договором. Результатом робіт, передбачені цим договором, є проектна документація, яка відповідає вимогам завдання на проектування замовника, нормативно-правовим актам та нормативним документам у галузу будівництва (ДБН, ДСТУ, ВБН, СНиІІ та інш.) (пункт 1.1., 1.2. договору). Загальна вартість робіт за договором визначено відповідно до ДСТУ Б Д.1.1 7:2013 "Правила визначення вартості проектно-вишукувальних робіт та експертизи проектної документації на будівництво". Договірна ціна є динамічною та визначається на основі приблизного зведеного кошторису (додаток №2), який є невід`ємною частиною цього договору і складає 212 660,40 з ПДВ. До початку виконання робіт замовник перераховує на рахунок виконавця авансовий платіж в розмірі 63 798,12 грн. остаточна оплата завершених виконавцем і прийнятих замовником робіт здійснюється у строк не пізніше 30-ти календарних днів після підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт (далі Акт). При цьому, пунктом 6.1.2 договору передбачено, що замовник зобов`язаний прийняти виконані належним чином роботи і оплатити їх відповідно до умов цього договору. Договір в силу пункту 12.3 договору набирає сили з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2019 року, а в частині розрахунків до повного їх виконання. Контрагентами погоджено завдання на проектування, приблизний зведений кошторис на проектні і вишукувальні роботи, а також календарний план їх виконання, які є невід`ємними частинами договору. 27 листопада 2019 року складено та підписано акт № 150 здачі-приймання робіт, за яким сторони підтвердили факт відповідності робіт умовам договору та їх належне оформлення, із зазначенням, що вартість робіт складає 148 862,28 грн. 29 грудня 2020 року претензією № 2 щодо сплати заборгованості позивач повідомив відповідача про необхідність проведення оплати у сумі 148 862,28 грн. Враховуючи, відсутність активних дій з боку відповідача щодо погашення заборгованості за договором, позивач звернувся до суду з метою захисту порушених прав і законних інтересів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Згідно зі статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, за правилами статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір, який за своєю правовою суттю є договором підряду на проведення проектних робіт, слугує підставою для виникнення у сторін за цим договором зобов`язань згідно зі статтями 11, 202, 509 ЦК України, і є обов`язковим для виконання його сторонами у відповідності з положеннями статті 629 ЦК України.

За договором підряду, відповідно до частини 1 статті 837 ЦК України, одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів частина 4 статті 837 ЦК України. Параграф 4 глави 61 присвячений договору підряду на проектні та пошукові роботи. Так, за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт, в силу положень статті 887 ЦК України, підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх (частина 1). До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом (частина 2). Підрядник, відповідно до статті 890 ЦК України, зобов`язаний виконувати роботи відповідно до вихідних даних для проведення проектування та згідно з договором.

Питанню порядку приймання-передачі проектних робіт присвячено розділ 5 договору. Так, пункт 5.1. договору визначає, що здача-приймання виконаних робіт здійснюється по завершенню робіт, після яких замовник у строк не пізніше 30-ти календарних днів після підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт здійснює остаточну оплата завершених і прийнятих робіт (пункт 2.6. договору).

Господарський суд встановив, що сторонами не заперечується факт підписання акту № 150 від 27 листопада 2019 року здачі-приймання виконаних робіт, а тому логічним є висновок, що відповідач отримав від позивача проектну документацію по об`єкту: "Реконструкція пристроїв СПБ ст. Карапиші регіональної філії "Південно-Західна залізниця" з обладнанням стрілок та сигналів мікропроцесорною централізаціє "МПЦ С". При цьому, загальна вартість робіт, визначена у цьому акті, складає грошову суму у розмірі 148 862,28 грн.

Отже, внаслідок виконання виконавцем визначених умовами договору дій (розробка проектної документації) у замовника виникає зустрічний обов`язок оплатити проведені роботи у строки, визначені договором тобто до 27 грудня 2019 року (даний строк був розрахований виходячи із дати складання акту здачі-приймання робіт та умов договору).

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідачем не вчинились дії по сплаті позивачеві суми заборгованості до моменту подачі позову. Втім, формуючи заперечення проти позову, останній зазначив на факт сплати основної суми заборгованості в сумі 148 862,28 грн. Позивач, з дозволу суду, надав додаткові пояснення, в яких підтвердив надходження з боку підприємства-відповідача грошових коштів у сумі 148 862,28 грн., на підтвердження чого надав виписку по надходженню коштів.

Частиною 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік підстав для закриття провадження у справі. Суд зазначає, що цей перелік є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Зі змісту частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо: відсутній предмет спору (пункт 2). Закриття господарським судом провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмета спору не залежить від волевиявлення позивача та не вимагає від нього вчинення обов`язкових процесуальних дій шляхом подання до суду відповідної заяви. При цьому закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України можливе у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Предметом даного позову є, в тому числі, вимога про стягнення заборгованості у розмірі 148 862,28 грн. З доданих позивачем до заяви документів вбачається, що після відкриття провадження у справі відповідач в добровільному порядку оплатив заявлену позивачем до стягнення суму основної заборгованості, що підтверджується випискою по надходженню коштів за період з 02 квітня 2021 року по 02 квітня 2021 року. За таких обставин, суд дійшов висновку, що між сторонами не залишилося неврегульованих питань з цього питання.

З огляду на зазначене, враховуючи відсутність предмета спору в частині стягнення 148 862,28 грн., суд вважає за можливе закрити в цій частині провадження у справі, на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Що стосується заявлених позовних вимог в частині стягнення 9 467,64 грн. інфляційних витрат та 5 359,04 грн. три відсотка річних., суд зазначає наступне.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України). Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання. Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року в справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови).

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

Відповідно до встановлених судом обставин справи, за змістом статті 625 Цивільного кодексу України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних втрат та 3 % річних є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних судом було встановлено, що такий розрахунок не у повній мірі відповідає положенням законодавства в силу допущених арифметичних помилок.

Як вже було зазначено вище, пунктом 2.6. договору встановлено, що остаточна оплата завершених виконавцем і прийнятих замовником робіт здійснюється у строк не пізніше 30-ти календарних днів після підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт, а враховуючи, що 27 листопада 2019 року був підписаний даний акт, то 27 грудня 2019 року є крайню датою для здійснення розрахунку, а вже з 28 грудня 2019 року відповідач є таким, що прострочив оплату, і саме з цієї дати можуть бути нараховані похідні вимоги (в тому числі 3% річних та інфляційні втрати), що узгоджується із нормою статті 253 ЦК України та положеннями Європейської конвенції про обчислення строків від 16 травня 1972 року.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що обґрунтованою та арифметично вірною сумою інфляційних втрат та 3 % річних, що підлягають стягненню з відповідача протягом періоду прострочення ним виконання грошового зобов`язання, є сума, яка за розрахунком суду складає 5 297,87 грн. 3% річних та 11 046,78 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог. Зважаючи на те, що суд обмежений в праві вийти за межі позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в сумі, зазначеній в прохальній частині позовної заяви, а саме в розмірі 9 467,64 грн.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідачами не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, у зв`язку з чим позовні вимоги, з урахуванням встановлених судом обставин справи, підлягають частковому задоволенню.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин. Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (див. рішення у справах "Ейрі проти Ірландії", від 09 жовтня 1979 року, пункт 24, Series A N 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява №38695/97, пункт 43, ECHR 2000-II). У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України"" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року).

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе договірні обов`язки, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з урахуванням наведеного.

Враховуючи підтвердження позивачем юридичного факту сплати відповідачем всієї суми судового збору, яка була сплачена під час подання позову у даній справі, суд не проводить процедури із розподілу судових витрат, що узгоджується із конституційною нормою щодо заборони подвійного притягнення до відповідальності.

Керуючись статтями 1-5, 8, 10-13, 20, 41-46, 73-80, 86, 231-233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Науково-виробничого підприємства "Хартрон-Енерго ЛТД" (Товариство з обмеженою відповідальністю) (61070, місто Харків, вулиця Академіка Проскури, будинок 1, ідентифікаційний код юридичної особи 30034641) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Гедройця, будинок 5, ідентифікаційний код юридичної особи 40075815) в особі філії "Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту" акціонерного товариства "Українська залізниця" (03038, місто Київ, вулиця І. Федорова, будинок 39, ідентифікаційний код юридичної особи 40123423) три відсотка річних у сумі 5 297,87 грн. та 9 467,64 грн. інфляційних втрат.

Видати наказ після набрання рішенням законої сили.

Закрити провадження у справі № 922/807/21 в частині стягнення основної суми заборгованості в розмірі 148 862,28 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "26" травня 2021 р.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/807/21