ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

01 червня 2021 року Справа № 923/726/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Сулімовської М. Б., розглянувши справу

за заявою: Міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго" (, 73000, м.Херсон, Острівське шосе, 1)

до боржника: Приватної фірми "Селена" (, 73003, м.Херсон, вул.Калініна, 127/2)

про видачу судового наказу на стягнення заборгованості за Договором про постачання теплової енергії в сумі 12437 грн. 42 коп.

в с т а н о в и в:

Заявник Міське комунальне підприємство "Херсонтеплоенерго" звернувся до Господарського суду Херсонської області із заявою про видачу судового наказу на стягнення з боржника Приватної фірми "Селена", м.Херсон заборгованості за Договором про постачання теплової енергії від 12.10.2006р. №664 в сумі 12437 грн. 42 коп.

Розглянувши означену заяву суд дійшов наступних висновків.

Судовий наказ, відповідно до положень статті 232 ГПК України, є судовим рішенням.

Відповідно до ст. 12 ГПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно ч. 1 ст. 147 ГПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 ГПК України, у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно п. п. 1, 2, 8 ч. 1 та ч. 2 ст. 152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу, особою яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка немає прва її підписувати, або особою посадове становище якої не вказано; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, про що постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Так частиною 3 статті 56 ГПК України визначено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Частинами 1, 2 статті 58 ГПК України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

За нормами Господарського процесуального кодексу України, підписання заяви про видачу судового наказу є процесуальною формою реалізації повноважень з представництва.

Отже, наведені вище положення законодавства передбачають можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи як в порядку самопредставництва, так і в порядку представництва (адвоката). При цьому, в порядку самопредставництва юридичну особу може представляти за посадою її керівник або інші особи, повноваження яких визначені законодавством чи установчими документами. Для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи без додаткового уповноваження (довіреності). Відповідно особи, які представляють юридичну особу за довіреністю і виконують процесуальні дії на підставі наданих їм довіреністю повноважень, виступають від імені цієї особи як довірителя, а не в порядку самопредставництва.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 13.03.2018 року у справі № 910/23346/16 та постанові Верховного Суду від 17.06.2020 року у справі № 922/2246/19.

Визначення довіреності міститься у частині 3 статті 244 Цивільного кодексу України, за якою довіреність - це письмовий документ, що видається довірителем представнику для засвідчення його повноважень перед третіми особами в процесі здійснення представництва.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ГПК України, довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Втім, виключно довіреність, за відсутності інших передбачених частиною 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України доказів (статуту, положення, трудового договору, контракту тощо), не є доказом, що відповідна особа уповноважена діяти від імені юридичної особи в порядку самопредставництва. Також виключно довіреність, за відсутності в Єдиному реєстрі адвокатів України відомостей про те, що відповідна особа має статус адвоката і такого документа не було нею надано суду, не може належним чином підтверджувати її повноваження на здійснення представництва.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 21.01.2020 року по справі №924/440/19.

Для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи без додаткового уповноваження.

Міським комунальним підприємством "Херсонтеплоенерго" не подано суду доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 (на яку видано довіреність) є посадовою особою вказаного підприємства і уповноважена діяти від підприємства через інститут самопредставництва та мала право на підписання заяви про видачу судового наказу, або через інститут представництва (які б дозволяли встановити обсяг її повноважень, як посадової особи, зокрема статуту, положення, трудового договору (контракту). Крім того, суду не подано свідоцтва про право на здійснення адвокатської діяльності, тобто не підтверджено, що відповідна особа має статус адвоката, що б надавало їй повноваження на представництво юридичної особи в суді, в тому числі і на підписання заяв.

При цьому, з метою забезпечення державних органів достовірною інформацією створено Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр, Реєстр).

Як визначено в ч.3 ст.9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", обов`язковому відображенню (реєстрації) в Єдиному державному реєстрі, серед інших перелічених у цій статті відомостей, належать: відомості щодо керівників державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб та осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспо НОМЕР_1 .

Статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру, закріплений ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", яка, зокрема, визначає, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою; якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Отже, відсутність відповідного запису у реєстрі є належним і достатнім (достовірним) підтвердженням відсутності таких відомостей (інформації) для будь-якого державного органу, яким є і суд.

Відповідні висновки щодо застосування наведених норм права викладені у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 23.11.2020 року №908/592/19.

Заяву про видачу судового наказу про стягнення заборгованості подано від Міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго" та підписано представником заявника Дворніковою І.О., якою засвідчено і копії доданих до заяви документів.

До заяви додано копію довіреності №10-03-15 від 05.01.2021р. на ім`я ОСОБА_1 , підписану директором МКП "Херсонтеплоенерго" Харченко С.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо МКП "Херсонтеплоенерго", сформованих станом на 01.06.2021р., у графі "Керівник юридичної особи, а також інші особи, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, тощо" відомості щодо ОСОБА_1 відсутні.

Отже, до матеріалів заяви про видачу судового наказу не надано доказів відповідно до закону, статуту, положення або витягу юридичної особи з Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України, трудового контракту, наказу на підтвердження повноважень Дворнікової І.О. діяти від імені заявника у порядку самопредставництва або через представника (адвоката).

Також, відповідно до п.п.3, 4 ч.3 ст.150 Господарського процесуального кодексу України, до заяви про видачу судового наказу додаються копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

В п.2 додатків до позовної заяви заявником зазначено про подання до суду Додаткової угоди до договору №664 від 12.09.2006р. Проте означена додаткова угода до матеріалів справи не додана, про що канцелярією Господарського суду Херсонської області складено відповідний акт.

Крім того, як стверджує заявник, заявлена до стягнення заборгованість виникла за період з листопада 2020 року по квітень 2021 року.

За умовами п.6.6 Договору про постачання теплової енергії від 12.10.2006р. №664, оплата за теплову енергію здійснюється Споживачем протягом 5-ти банківських днів після одержання рахунку.

Водночас, до матеріалів заяви не подано копій рахунків на оплату за лютий-березень 2021 року, про що канцелярією Господарського суду Херсонської області складено відповідний акт.

Таким чином, наведені обставини, в силу приписів п.п. 1, 2 ч.1 ст.152 ГПК України, є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ГПК України, про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

При цьому суд звертає увагу заявника, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ч. 2 ст. 154 ГПК України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Керуючись ст.ст. 12, 147, 148, 150, 152-154 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

1. Відмовити Міському комунальному підприємству "Херсонтеплоенерго" (, 73000, м.Херсон, Острівське шосе, 1) у видачі судового наказу про стягнення з боржника Приватної фірми "Селена" (, 73003, м.Херсон, вул.Калініна, 127/2) заборгованості за Договором про постачання теплової енергії від 12.10.2006р. №664 в сумі 12437 грн. 42 коп.

2. Копію ухвали направити сторонам у справі.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає апеляційному оскарженню протягом десяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Ухвалу підписано 01.06.2021 року

Суддя М.Б. Сулімовська