РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.05.2021Справа № 910/19770/20
Господарський суд міста Києва у складі cудді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Скантрейд-Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Колізей»

про стягнення 375725,45 грн.

Представники сторін:

від позивача: Гахович Д.О.;

від відповідача: Паньшин С.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

15.12.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Скантрейд-Україна» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Колізей» про стягнення 375725,45 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладених з позивачем договорів поставки не у повному обсязі здійснив оплату за поставлений позивачем товар, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у загальному розмірі 375725,45 грн, яка складається з заборгованості у сумі 22087,62 грн за Договором поставки №81 від 02.01.2019, з заборгованості у сумі 53888,68 грн за Договором поставки №82К від 02.01.2019 та з заборгованості у сумі 299749,15 грн за Договором поставки №17 від 01.01.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2020 відкрито провадження у справі №910/19770/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 18.01.2021, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Підготовче засідання, призначене на 18.01.2021, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Спичака О.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 підготовче засідання у справі №910/19770/20 призначено на 17.02.2021.

17.02.2021 відповідачем подано заяву про повернення позовної заяви, в задоволенні якої судом було відмовлено у підготовчому засіданні 17.02.2021, про що зазначено у протоколі судового засідання 17.02.2021.

У підготовчому засіданні 17.02.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про продовження строк підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання на 17.03.2021.

11.03.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи, які суд долучив до матеріалів справи.

17.03.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, зокрема, зазначив, що після звернення позивача з даним позовом до суду ним було сплачено на користь позивача частину суми основного боргу.

У підготовчому засіданні 17.03.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 07.04.2021.

26.03.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач, зокрема, зауважив, що частина оплат, здійснених відповідачем після звернення позивача до суду, стосувалися поставок, що не є предметом позову у даній справі.

У підготовчому засіданні 07.04.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 28.04.2021.

У підготовчому засіданні 28.04.2021 позивачем було подано письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 28.04.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 19.05.2021.

Представник позивача у судовому засіданні 19.05.2021 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 19.05.2021 надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 19.05.2021 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

02.01.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Скантрейд-Україна» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Колізей» (покупець) укладено Договір поставки №81, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передавати у власність (поставляти), а покупець приймати та оплачувати промислову продукцію (сухі будівельні суміші, плити полістирольні, люки, скло сітку, піни монтажні, силікони та інші будівельні матеріали та приладдя), загальна кількість, асортимент, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна вартість якої визначена у видаткових накладних.

Ціна одиниці виміру товару та загальна вартість кожної партії товару визначаються в рахунках-фактурах постачальника (п. 2.1 Договору поставки №81 від 02.01.2019).

Відповідно до п. 2.2 Договору поставки №81 від 02.01.2019 загальна вартість договору не обмежена і визначається шляхом додавання загальної вартості кожної партії товару за всіма заявками до даного договору.

Згідно з п. 4.4 Договору поставки №81 від 02.01.2019 датою поставки товару вважається дата отримання товару покупцем, що підтверджується документально підписами уповноважених осіб у видаткових документах.

Відповідно до п. 8.1 Договору поставки №81 від 02.01.2019 даний договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2019.

02.01.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Скантрейд-Україна» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Колізей» (покупець) укладено Договір поставки №82К, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передавати у власність (поставляти), а покупець приймати та оплачувати промислову продукцію (ґрунтовки акрилові Scanmix, фарби Scanmix, шпаклівки універсальні Scanmix, штукатурку Scanmix), загальна кількість, асортимент, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна вартість якого визначена у видаткових накладних.

Ціна одиниці виміру товару та загальна вартість кожної партії товару визначаються в рахунках-фактурах постачальника (п. 2.1 Договору поставки №82К від 02.01.2019).

Відповідно до п. 2.2 Договору поставки №82К від 02.01.2019 загальна вартість договору не обмежена і визначається шляхом додавання загальної вартості кожної партії товару за всіма заявками до даного договору.

Згідно з п. 4.4 Договору поставки №82К від 02.01.2019 датою поставки товару вважається дата отримання товару покупцем, що підтверджується документально підписами уповноважених осіб у видаткових документах.

Відповідно до п. 8.1 Договору поставки №82К від 02.01.2019 даний договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2019.

01.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Скантрейд-Україна» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Колізей» (покупець) укладено Договір поставки №17, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передавати у власність (поставляти), а покупець приймати та оплачувати промислову продукцію (товар).

Відповідно до п. 1.2 Договору поставки №17 від 01.01.2020 найменування товару, асортимент, загальна кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна вартість визначається у видаткових накладних, які формуються на підставі погодженої між сторонами заявки, які після їх підписання сторонами мають юридичну силу специфікації в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України.

Згідно з п. 2.2 Договору поставки №17 від 01.01.2020 загальна сума договору визначається як сума вартості поставленого товару відповідно до підписаних видаткових накладних за даним договором протягом усього строку його дії.

Відповідно до п. 5.1 Договору поставки №17 від 01.01.2020 прийом-передача товару проводиться уповноваженими представниками сторін. Товар вважається прийнятим по кількості - згідно з даними товарно-супровідних документів (товарно-транспорт накладна, видаткова накладна), по якості - згідно з документами, що засвідчують якість товару.

Згідно з п. 9.1 Договору поставки №17 від 01.01.2020 даний договір набирає сили з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2020, але у будь-якому випадку до повного виконання обов`язків по договору.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладених з позивачем договорів поставки не у повному обсязі здійснив оплату за поставлений позивачем товар, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у загальному розмірі 375725,45 грн, яка складається з заборгованості у сумі 22087,62 грн за Договором поставки №81 від 02.01.2019, з заборгованості у сумі 53888,68 грн за Договором поставки №82К від 02.01.2019 та з заборгованості у сумі 299749,15 грн за Договором поставки №17 від 01.01.2020.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач, зокрема, зазначив, що після звернення позивача з даним позовом до суду ним було сплачено на користь позивача частину суми основного боргу.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст Договору поставки №81 від 02.01.2019, Договору поставки №82К від 02.01.2019 та Договору поставки №17 від 01.01.2020, суд дійшов висновку, що вказані договори за своєю правовою природою є договорами поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві викладає зміст (предмет) і підставу позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача (відповідачів), стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Предмет повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, що тягнуть за собою певні правові наслідки. Поряд із цим, підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача (відповідачів). Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача (відповідачів) на захист проти позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з тексту позовної заяви, позивач вказує, що заборгованість за Договором поставки №81 від 02.01.2019 складається з заборгованості за наступними накладними:

- видатковою накладною №7916 від 09.10.2019,

- видатковою накладною №7917 від 09.10.2019,

- видатковою накладною №9622 від 27.12.2019.

Також, позивач вказує, що заборгованість за Договором поставки №82К від 02.01.2019 складається з заборгованості за наступними накладними:

- видатковою накладною №9620 від 27.12.2019,

- видатковою накладною №9623 від 27.12.2019.

Крім того, у позовній заяві позивач зазначає, що заборгованість за Договором поставки №17 від 01.01.2020 складається з заборгованості за наступними накладними:

- видатковою накладною №6517 від 26.11.2020,

- видатковою накладною №6582 від 01.12.2020,

- видатковою накладною №6581 від 01.12.2020,

- видатковою накладною №139 від 20.01.2020,

- видатковою накладною №621 від 27.02.2020,

- видатковою накладною №622 від 27.02.2020,

- видатковою накладною №623 від 27.02.2020,

- видатковою накладною №624 від 27.02.2020,

- видатковою накладною №768 від 05.03.2020,

- видатковою накладною №916 від 16.03.2020,

- видатковою накладною №1148 від 27.03.2020,

- видатковою накладною №1180 від 31.03.2020,

- видатковою накладною №1235 від 31.03.2020,

- видатковою накладною №1221 від 03.04.2020,

- видатковою накладною №2064 від 15.05.2020.

Таким чином, позивач, звертаючись з даним позовом до суду, самостійно визначив зміст позовних вимог (предмет та підставу позову), з огляду на що суд здійснює розгляд справи виключно в межах заявлених позовних вимог - тобто, встановлює обставини виникнення та наявності заборгованості з оплати відповідачем товару саме за визначеними позивачем видатковими накладними (вище вказаними).

При цьому, будь-яких інших видаткових накладних, ніж тих, про які вказує позивач у позовній заяві та за якими, за твердженням позивача, у відповідача існує заборгованість (вище вказані накладні), позивачем до матеріалів справи не долучено, що також свідчить про те, що, на думку позивача, заборгованість, яку позивач просить суд стягнути з відповідача, виникла саме за вказаними вище видатковими накладними, а не за будь-якими іншими.

Судом встановлено, що 09.10.2019 на умовах Договору поставки №81 від 02.01.2019 позивач поставив відповідачу товар на суму 43729,20 грн, що підтверджується видатковою накладною №7916 від 09.10.2019, 09.10.2019 - товар на суму 17742,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №7917 від 09.10.2019, 27.12.2019 - товар на суму 7956,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №9622 від 27.12.2019 (вказані видаткові накладні підписані уповноваженими представниками сторін, скріплені відбитками печаток юридичних осіб позивача і відповідача, в них міститься посилання на реквізити Договору поставки №81 від 02.01.2019).

Таким чином, за вказаними видатковими накладними, стягнення заборгованості за якими є предметом позову у даній справі, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 69427,20 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У п. 3.2 Договору поставки №81 від 02.01.2019 зазначено, що покупець проводить 100% попередню оплату вартості товару.

Таким чином, відповідач повинен був оплатити товар за видатковою накладною №7916 від 09.10.2019 до 09.10.2019 включно, товар за видатковою накладною №7917 від 09.10.2019 до 09.10.2019 включно та товар за видатковою накладною №9622 від 27.12.2019 до 27.12.2019 включно.

Як вбачається з матеріалів справи, для сплати відповідачем грошових коштів за товар позивачем було виставлено позивачу рахунок на оплату №8661 від 09.10.2019 (до видаткової накладної №7916 від 09.10.2019), рахунок на оплату №8662 від 09.10.2019 (до видаткової накладної №7917 від 09.10.2019) та рахунок на оплату №10903 від 27.12.2019 (до видаткової накладної №9622 від 27.12.2019).

Судом встановлено, що 11.11.2019 відповідач сплатив позивач грошові кошти у розмірі 36729,20 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2438 від 11.11.2019 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №8661 від 09.10.2019); 29.11.2019 - грошові кошти у розмірі 1942,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2554 від 29.11.2019 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №8662 від 09.10.2019); 10.07.2020 - грошові кошти у розмірі 1000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1491 від 10.07.2020 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №10903 від 27.12.2019); 20.08.2020 - грошові кошти у розмірі 4983,58 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1903 від 20.08.2020 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №10903 від 27.12.2019).

Крім того, судом встановлено, що 21.07.2020 відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти у розмірі 1000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1647 від 21.07.2020 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №4238 від 08.07.2020), 21.08.2020 - грошові кошти у розмірі 1498,94 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1919 від 21.08.2020 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №10902 від 27.12.2019).

Як пояснив позивач у письмових поясненнях, поданих до суду 11.03.2021, сплачені відповідачем грошові кошти у розмірі 1000,00 грн були зараховані позивачем в оплату товару, поставленого за видатковою накладною №7916 від 09.10.2019, а сплачені відповідачем грошові кошти у розмірі 1498,94 грн - в оплату товару, поставленого за видатковою накладною №9622 від 27.12.2019.

При цьому, позивач пояснив, що у випадку надходження грошових коштів від відповідача їх зарахування здійснювалось у відповідності до призначення платежу, вказаного у платіжних дорученнях. У тому випадку, коли зарахування коштів здійснювалось не у відповідності до призначення платежу, вказане було обумовлено поданням відповідачем прохань (листів) або шляхом телефонної розмови між представниками сторін.

Суд зазначає, що відповідачем під час розгляду справи не було висловлено заперечень щодо здійснених позивачем зарахувань грошових коштів, сплачених за платіжним дорученням №1647 від 21.07.2020 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №4238 від 08.07.2020), та за платіжним дорученням №1919 від 21.08.2020 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №10902 від 27.12.2019).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується заборгованість відповідача з оплати товару, поставленого позивачем за видатковою накладною №7916 від 09.10.2019 у розмірі 43729,20 грн, у сумі 6000,00 грн; заборгованість відповідача з оплати товару, поставленого позивачем за видатковою накладною №7917 від 09.10.2019 у розмірі 17742,00 грн, на суму 15800,00 грн; заборгованість відповідача з оплати товару, поставленого позивачем за видатковою накладною №9622 від 27.12.2019 у розмірі 7956,00 грн, на суму 473,48 грн.

Крім того, судом встановлено, що 27.12.2019 на умовах Договору поставки №82К від 02.01.2019 позивач поставив відповідачу товар на суму 51094,80 грн, що підтверджується видатковою накладною №9620 від 27.12.2019, 27.12.2019 - товар на суму 59075,40 грн, що підтверджується видатковою накладною №9623 від 27.12.2019 (вказані видаткові накладні підписані уповноваженими представниками сторін, скріплені відбитками печаток юридичних осіб позивача і відповідача, в них міститься посилання на реквізити Договору поставки №82К від 02.01.2019).

Таким чином, за вказаними видатковими накладними, стягнення заборгованості за якими є предметом позову у даній справі, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 110170,20 грн.

У п. 3.2 Договору поставки №82К від 02.01.2019 зазначено, що покупець проводить 100% попередню оплату вартості товару.

Таким чином, відповідач повинен був оплатити товар за видатковою накладною №9620 від 27.12.2019 до 27.12.2019 включно, за видатковою накладною №9623 від 27.12.2019 до 27.12.2019 включно.

Як вбачається з матеріалів справи, для сплати відповідачем грошових коштів за товар позивачем було виставлено позивачу рахунок на оплату №10901 від 27.12.2019 (до видаткової накладної №9620 від 27.12.2019), рахунок на оплату №10904 від 27.12.2019 (до видаткової накладної №9623 від 27.12.2019).

Судом встановлено, що 27.04.2020 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 8500,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №871 від 27.04.2020 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №10904 від 27.12.2019); 29.04.2020 - грошові кошти у розмірі 31800,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №897 від 29.04.2020 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №10904 від 27.12.2019).

Крім того, судом встановлено, що 22.06.2020 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 5000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1267 від 22.06.2020 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №10900 від 27.12.2019); 24.06.2020 - грошові кошти у розмірі 3860,32 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1296 від 24.06.2020 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №10900 від 27.12.2019); 02.07.2020 - грошові кошти у розмірі 2560,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1367 від 02.07.2020 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №10900 від 27.12.2019); 07.07.2020 - грошові кошти у розмірі 3300,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1430 від 07.07.2020 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №10900 від 27.12.2019); 08.07.2020 - грошові кошти у розмірі 1800,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1444 від 08.07.2020 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №10900 від 27.12.2019); 10.08.2020 - грошові кошти у розмірі 29499,30 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1805 від 10.08.2020 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №5260 від 10.08.2020).

Листами вих. №543 від 07.07.2020, вих. №542 від 02.07.2020, вих. №331 від 24.06.2020, вих. №330 від 22.06.2020, вих. №600 від 10.08.2020 відповідач просив позивача оплату по рахунку №10900 у сумі 3300,00 грн, у сумі 2560,00 грн, у сумі 3860,32 грн, у сумі 2368,40 грн та по рахунку №5260 від 10.08.2020 у сумі 2092,80 грн зарахувати за отриманий товар по рахунку №10901 від 27.12.2019 (тобто, по видатковій накладній №9620 від 27.12.2019).

Як пояснив позивач, у випадку надходження грошових коштів від відповідача їх зарахування здійснювалось у відповідності до призначення платежу, вказаного у платіжних дорученнях. У тому випадку, коли зарахування коштів здійснювалось не у відповідності до призначення платежу, вказане було обумовлено поданням відповідачем прохань (листів) або шляхом телефонної розмови між представниками сторін.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується заборгованість відповідача з оплати товару, поставленого позивачем за видатковою накладною №9620 від 27.12.2019 у розмірі 51094,80 грн, у сумі 36913,28 грн,та заборгованість відповідача з оплати товару, поставленого позивачем за видатковою накладною №9623 від 27.12.2019 у розмірі 59075,40 грн, у сумі 18775,40 грн.

Також, судом встановлено, що 26.11.2020 на умовах Договору поставки №17 від 01.01.2020 позивач поставив відповідачу товар на суму 11042,70 грн, що підтверджується видатковою накладною №6517 від 26.11.2020, 01.12.2020 - товар на суму 168521,94 грн, що підтверджується видатковою накладною №6582 від 01.12.2020, 01.12.2020 - товар на суму 5037,42 грн, що підтверджується видатковою накладною №6581 від 01.12.2020, 20.01.2020 - товар на суму 14280,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №139 від 20.01.2020, 27.02.2020 - товар на суму 26752,20 грн, що підтверджується видатковою накладною №621 від 27.02.2020, 27.02.2020 - товар на суму 2565,36 грн, що підтверджується видатковою накладною №622 від 27.02.2020, 27.02.2020 - товар на суму 92155,98 грн, що підтверджується видатковою накладною №623 від 27.02.2020, 27.02.2020 - товар на суму 7814,40 грн, що підтверджується видатковою накладною №624 від 27.02.2020, 05.03.2020 - товар на суму 13260,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №768 від 05.03.2020, 16.03.2020 - товар на суму 3424,20 грн, що підтверджується видатковою накладною №916 від 16.03.2020, 27.03.2020 - товар на суму 12060,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №1148 від 27.03.2020, 31.03.2020 - товар на суму 3081,78 грн, що підтверджується видатковою накладною №1180 від 31.03.2020, 31.03.2020 - товар на суму 6154,20 грн, що підтверджується видатковою накладною №1235 від 31.03.2020, 03.04.2020 - товар на суму 19800,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №1221 від 03.04.2020, 15.05.2020 - товар на суму 19781,40 грн, що підтверджується видатковою накладною №2064 від 15.05.2020 (вказані видаткові накладні підписані уповноваженими представниками сторін, скріплені відбитками печаток юридичних осіб позивача і відповідача, в них міститься посилання на реквізити Договору поставки №17 від 01.01.2020).

Таким чином, за вказаними видатковими накладними, стягнення заборгованості за якими є предметом позову у даній справі, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 405731,58 грн.

У п. 3.2 Договору поставки №17 від 01.01.2020 сторони погодили, що оплата вартості товару здійснюється покупцем шляхом 100% попередньої оплати товару, якщо інший порядок не узгоджений сторонами додатково у заявках, відповідно до п. 1.4 даного договору. У випадку здійснення оплати на умовах відстрочки платежу покупець проводить оплату за поставлений товар протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання товару. За домовленістю сторін можливий інший термін відстрочки оплати вартості партії товару, про що зазначається у заявці.

Доказів погодження між сторонами строку оплати іншого, ніж шляхом попередньої оплати, матеріали справи не містять, з огляду на що суд дійшов висновку, що відповідач повинен був оплачувати товар, отриманий від позивача за вказаними спірними видатковими накладними, не пізніше дати поставки товару (дати відповідної видаткової накладної).

Як вбачається з матеріалів справи, для сплати відповідачем грошових коштів за товар позивачем було виставлено позивачу рахунок на оплату №8341 від 26.11.2020 (до видаткової накладної №6517 від 26.11.2020), рахунок на оплату №8178 від 17.11.2020 (до видаткової накладної №6582 від 01.12.2020), рахунок на оплату №8177 від 17.11.2020 (до видаткової накладної №6581 від 01.12.2020), рахунок на оплату №138 від 20.01.2020 (до видаткової накладної №139 від 20.01.2020), рахунок на оплату №810 від 27.02.2020 (до видаткової накладної №621 від 27.02.2020), рахунок на оплату №811 від 27.02.2020 (до видаткової накладної №622 від 27.02.2020), рахунок на оплату №812 від 27.02.2020 (до видаткової накладної №623 від 27.02.2020), рахунок на оплату №813 від 27.02.2020 (до видаткової накладної №624 від 27.02.2020), рахунок на оплату №951 від 04.03.2020 (до видаткової накладної №768 від 05.03.2020), рахунок на оплату №1160 від 16.03.2020 (до видаткової накладної №916 від 16.03.2020), рахунок на оплату №1428 від 27.03.2020 (до видаткової накладної №1148 від 27.03.2020), рахунок на оплату №1492 від 31.03.2020 (до видаткової накладної №1180 від 31.03.2020), рахунок на оплату №1618 від 31.03.2020 (до видаткової накладної №1235 від 31.03.2020), рахунок на оплату №1526 від 01.04.2020 (до видаткової накладної №1221 від 03.04.2020), рахунок на оплату №2633 від 15.05.2020 (до видаткової накладної №2064 від 15.05.2020).

Судом встановлено, що 26.08.2020 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 3500,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1962 від 26.08.2020 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №138 від 20.01.2020); 28.08.2020 - грошові кошти у розмірі 4000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1994 від 28.08.2020 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №138 від 20.01.2020); 09.09.2020 - грошові кошти у розмірі 4687,20 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2101 від 09.09.2020 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №138 від 20.01.2020); 21.08.2020 - грошові кошти у розмірі 3884,60 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1925 від 21.08.2020 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №812 від 27.02.2020); 09.09.2020 - грошові кошти у розмірі 3378,89 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2101 від 09.09.2020 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №812 від 27.02.2020); 26.11.2020 - грошові кошти у розмірі 5657,30 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2888 від 26.11.2020 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №812 від 27.02.2020); 22.10.2020 - грошові кошти у розмірі 9010,14 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2558 від 22.10.2020 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №812 від 27.02.2020); 20.10.2020 - грошові кошти у розмірі 1828,20 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2520 від 20.10.2020 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №812 від 27.02.2020); 15.10.2020 - грошові кошти у розмірі 1828,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2493 від 15.10.2020 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №812 від 27.02.2020); 12.10.2020 - грошові кошти у розмірі 6402,60 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2471 від 12.10.2020 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №812 від 27.02.2020); 30.09.2020 - грошові кошти у розмірі 6848,20 грн, що підтверджується платіжним дорученням №3257 від 30.09.2020 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №812 від 27.02.2020); 21.09.2020 - грошові кошти у розмірі 4030,80 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2169 від 21.09.2020 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №812 від 27.02.2020); 16.09.2020 - грошові кошти у розмірі 2084,12 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2143 від 16.09.2020 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №812 від 27.02.2020); 09.09.2020 - грошові кошти у розмірі 18345,75 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2099 від 09.09.2020 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №5790 від 26.08.2020); 05.03.2020 - грошові кошти у розмірі 44820,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №401 від 05.03.2020 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №10529 від 09.12.2019); 21.08.2020 - грошові кошти у розмірі 4750,20 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1920 від 21.08.2020 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №37 від 13.01.2020); 26.11.2020 - грошові кошти у розмірі 11042,70 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2887 від 26.11.2020 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №8341 від 26.11.2020).

При цьому, позивач пояснив, що у випадку надходження грошових коштів від відповідача їх зарахування здійснювалось у відповідності до призначення платежу, вказаного у платіжних дорученнях. У тому випадку, коли зарахування коштів здійснювалось не у відповідності до призначення платежу, вказане було обумовлено поданням відповідачем прохань (листів) або шляхом телефонної розмови між представниками сторін.

Як вказав позивач у письмових поясненнях, поданих до суду 11.03.2021, сплачені відповідачем грошові кошти у сумі 0,03 грн за платіжним дорученням №2099 від 09.09.2020 були зараховані позивачем в рахунок оплати товару за видатковою накладною №623 від 27.02.2020, грошові кошти у сумі 36250,53 грн за платіжним дорученням №401 від 05.03.2020 були зараховані позивачем в рахунок оплати товару за видатковою накладною №623 від 27.02.2020; грошові кошти у розмірі 1548,80 грн за платіжним дорученням №1920 від 21.08.2020 були зараховані позивачем в рахунок оплати товару за видатковою накладною №622 від 27.02.2020.

Відповідачем під час розгляду справи не було висловлено заперечень щодо здійснених позивачем зарахувань грошових коштів, сплачених за вказаними платіжними дорученнями.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду (14.12.2020 - відповідно до відмітки відділення поштового зв`язку на поштовому конверті) у відповідача існувала заборгованість з оплати товару у розмірі 299749,47 грн, а саме: за видатковою накладною №6582 від 01.12.2020 у розмірі 168521,94 грн, за видатковою накладною №6581 від 01.12.2020 у розмірі 5037,42 грн, за видатковою накладною №139 від 20.01.2020 у розмірі 2092,80 грн, за видатковою накладною №621 від 27.02.2020 у розмірі 26752,20 грн, за видатковою накладною №622 від 27.02.2020 у розмірі 1016,56 грн, за видатковою накладною №623 від 27.02.2020 у розмірі 10952,57 грн, за видатковою накладною №624 від 27.02.2020 у розмірі 7814,40 грн, за видатковою накладною №768 від 05.03.2020 у розмірі 13260,00 грн, за видатковою накладною №916 від 16.03.2020 у розмірі 3424,20 грн, за видатковою накладною №1148 від 27.03.2020 у розмірі 12060,00 грн, за видатковою накладною №1180 від 31.03.2020 у розмірі 3081,78 грн, за видатковою накладною №1235 від 31.03.20206154,20 грн, за видатковою накладною №1221 від 03.04.2020 у розмірі 19800,00 грн, за видатковою накладною №2064 від 15.05.2020 у розмірі 19781,40 грн.

Судом встановлено, що після звернення позивача з даним позовом до суду відповідачем було сплачено на користь позивача грошові кошти у розмірі 2453,80 грн, що підтверджується платіжним дорученням №3115 від 23.12.2020 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №812 від 27.02.2020), грошові кошти у розмірі 1828,20 грн, що підтверджується платіжним дорученням №3129 від 23.12.2020 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №812 від 27.02.2020), грошові кошти у розмірі 3030,80 грн, що підтверджується платіжним дорученням №3105 від 22.12.2020 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №812 від 27.02.2020), грошові кошти у розмірі 930,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №719 від 30.03.2021 (призначення платежу - оплата за будматеріали згідно з рахунком №812 від 27.02.2020), що разом становить 8242,80 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Враховуючи, що предмет спору (заборгованість за Договором поставки №17 від 01.01.2020 у розмірі 8242,80 грн) припинив своє існування після звернення позивача з даним позовом до суду та відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача частини суми основного боргу у розмірі 8242,80 грн на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України (у зв`язку з відсутністю предмета спору).

Доказів сплати заборгованості за Договором поставки №81 від 02.01.2019 у розмірі 22087,62 грн, заборгованості за Договором поставки №82К від 02.01.2019 у розмірі 53888,68 грн та заборгованості за Договором поставки №17 від 01.01.2020 у розмірі 291506,35 грн станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Колізей» за Договором поставки №81 від 02.01.2019 у розмірі 22087,62 грн, заборгованості за Договором поставки №82К від 02.01.2019 у розмірі 53888,68 грн та заборгованості за Договором поставки №17 від 01.01.2020 у розмірі 291506,35 грн (в межах заявлених позивачем позовних вимог) підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Скантрейд-Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Колізей» про стягнення заборгованості у загальному розмірі 375725,45 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 367482,65 грн

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до ч. 3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету (ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З огляду на те, що суд дійшов висновку закрити провадження у даній справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 8242,80 грн, судовий збір у розмірі 123,64 грн підлягає поверненню з державного бюджету на користь позивача.

В іншій частині позовних вимог судовий збір покладається на відповідача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 231, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі в частині стягнення грошових коштів у розмірі 8242,80 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Колізей» (04215, м. Київ, вул. Світлицького, буд. 30/20, кв. 213; ідентифікаційний код: 39733675) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Скантрейд-Україна» (36008, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Автобазівська, буд. 7; ідентифікаційний код: 37439879) грошові кошти у розмірі 367482 (триста шістдесят сім тисяч чотириста вісімдесят дві) грн 65 коп. та судовий збір у розмірі 5512 (п`ять тисяч п`ятсот дванадцять) грн 24 коп.

4. Повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Скантрейд-Україна» (36008, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Автобазівська, буд. 7; ідентифікаційний код: 37439879) судовий збір у розмірі 123 (сто двадцять три) грн 64 коп., сплачений за платіжним дорученням №UA5010 від 11.12.2020.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено та підписано 31.05.2021.

Суддя О.М. Спичак