ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2021 р. Справа№ 910/20596/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Куксова В.В.

Тищенко А.І.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 19.05.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2021 у справі №910/20596/20

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ОССОЙО" про забезпечення позову (суддя Селівон А. М., повний текст ухвали складено та підписано 22.01.2021)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОССОЙО"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про розірвання договору

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ОССОЙО" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про розірвання з 31.12.2020 року Додатку 1-8 "Умови надання послуг перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника" (Повідомлення про погодження замовника на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягам від 03.08.2020 року № УЗ-41434866/2020-00012) до публічного Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, укладеного між ТОВ "ОССОЙО" (замовник) та АТ "Українська залізниця" (перевізник) шляхом приєднання згідно Повідомлення Перевізника про укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 99-41434866/2020-0001 від 25.05.2020, без застосування до позивача штрафних санкцій за весь невикористаний строк та обсяг перевезень.

Крім того, позивачем подана заява про забезпечення позову, в якій останній просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачеві вчиняти певні дії, а саме:

- здійснювати притримання, утримання, стягнення чи списання з особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальності "Оссойо" () № 8210257 грошових коштів для сплати (погашення) неустойки та інших штрафних санкцій (штраф, пеня), нарахованих за невиконання умов надання послуг перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника за Додатковою угодою, яка оформлена додатком 1-8 "Умов надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника" (Повідомлення про погодження Замовлення на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами від 03.08.2020 року № УЗ-41434866/2020-00012) до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, укладеного між ТОВ "Оссойо" та АТ "Українська залізниця" (Повідомлення Перевізника про укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 99-41434866/2020-0001 від 25.05.2020 р.);

- зупиняти та припиняти надання послуг за Договором про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, укладеним між ТОВ "Оссойо" та АТ "Українська залізниця" (Повідомлення Перевізника про укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 99-41434866/2020-0001 від 25.05.2020 р.) з підстав наявності не сплаченої неустойки Товариства з обмеженою відповідальності "ОССОЙО" (), нарахованої за невиконання умов надання послуг перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника за Додатковою угодою, яка оформлена додатком 1-8 "Умов надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника" (Повідомлення про погодження Замовлення на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами від 03.08.2020 року № УЗ-41434866/2020-00012) до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, укладеного між ТОВ "ОССОЙО" та АТ "Українська залізниця" (Повідомлення Перевізника про укладення Договору про падання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 99-41434866/2020-0001 від 25.05.2020 р.);

- загримувати видачу вантажу, притримувати вантаж чи застосовувати право застави на майно, передане як вантаж, з підстав наявності не сплаченої неустойки Товариства з обмеженою відповідальності "ОССОЙО" () чи для забезпечення гарантії її сплати або для реалізації заставленого майна для покриття заборгованості зі сплати неустойки та інших штрафних санкцій (штраф, пеня), нарахованих за невиконання умов надання послуг перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника за Додатковою угодою, яка оформлена додатком 1-8 "Умов падання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника" (Повідомлення про погодження Замовлення на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами від 03.08.2020 року № УЗ-41434866/2020-00012) до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, укладеного між ТОВ "Оссойо" та ЛТ "Українська залізниця" (Повідомлення Перевізника про укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 99-41434866/2020-0001 від 25.05.2020 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2021 у справі №910/20596/20 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ОССОЙО" про забезпечення позову задоволено частково.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони Акціонерному товариству "Українська залізниця" вчиняти певні дії, а саме:

- здійснювати стягнення чи списання з особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальності "Оссойо" () № 8210257 грошових коштів для сплати (погашення) неустойки та інших штрафних санкцій (штраф, пеня), нарахованих за невиконання умов надання послуг перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника за Додатковою угодою, яка оформлена Додатком № 1-8 "Умови надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника" (Повідомлення про погодження Замовлення на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами від 03.08.2020 року № УЗ-41434866/2020-00012) до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, укладеного між ТОВ "Оссойо" та АТ "Українська залізниця" (Повідомлення Перевізника про укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 99-41434866/2020-0001 від 25.05.2020 р.);

- зупиняти та припиняти надання послуг за Договором про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, укладеним між ТОВ "Оссойо" та АТ "Українська залізниця" (Повідомлення Перевізника про укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 99-41434866/2020-0001 від 25.05.2020 р.) з підстав наявності не сплаченої неустойки Товариства з обмеженою відповідальності "Оссойо" (), нарахованої за невиконання умов надання послуг перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника за Додатковою угодою, яка оформлена Додатком № 1-8 "Умови надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника" (Повідомлення про погодження Замовлення на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами від 03.08.2020 року № УЗ-41434866/2020-00012) до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, укладеного між ТОВ "ОССОЙО" та АТ "Українська залізниця" (Повідомлення Перевізника про укладення Договору про падання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 99-41434866/2020-0001 від 25.05.2020 р.);

- затримувати видачу вантажу, притримувати вантаж чи застосовувати право застави на майно, передане як вантаж, з підстав наявності не сплаченої неустойки Товариства з обмеженою відповідальності "ОССОЙО" () чи для забезпечення гарантії її сплати або для реалізації заставленого майна для покриття заборгованості зі сплати неустойки та інших штрафних санкцій (штраф, пеня), нарахованих за невиконання умов надання послуг перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника за Додатковою угодою, яка оформлена Додатком № 1-8 "Умови падання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника" (Повідомлення про погодження Замовлення на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами від 03.08.2020 року № УЗ-41434866/2020-00012) до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, укладеного між ТОВ "Оссойо" та ЛТ "Українська залізниця" (Повідомлення Перевізника про укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 99-41434866/2020-0001 від 25.05.2020 року.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Українська залізниця" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2021 у справі №910/20596/20 та відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "ОССОЙО" в задоволені заяви про забезпечення позову.

Також у апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Підставою для скасування ухвали суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена, а ухвала суду першої інстанції скасована.

Також скаржник зазначає, що незабезпечення позову не перешкоджатиме виконанню рішення у разі його задоволення.

02.03.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В.В., Тищенко А. І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2021 у справі №910/20596/20 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

Через канцелярію Північного апеляційного господарського суду 19.03.2021 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2021 клопотання Акціонерного товариства "Українська залізниця" про поновлення пропущеного процесуального строку для подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2021 у справі №910/20596/20 задоволено та поновлено скаржнику строк, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2021 у справі №910/20596/20 та призначено до розгляду на 14.04.2021.

08.04.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржувану ухвалу просить залишити в силі.

14.04.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшли додаткові пояснення по справі, у відповідності до яких останній просить суд врахувати вказані пояснення та задовольнити апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 14.04.2021 оголошено перерву до 12.05.2021.

12.05.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2021 клопотання позивача про відкладення розгляду справи задоволено та відкладено розгляд справи на 19.05.2021.

В судовому засіданні 19.05.2021 представники скаржника підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі з урахуванням додаткових пояснень поданих під час апеляційного розгляду та просили задовольнити скаргу, а оскаржувану ухвалу просили скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні 19.05.2021 заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням відзиву на апеляційну скаргу поданого під час апеляційного розгляду та просив відмовити в її задоволенні, а оскаржувану ухвалу просив залишити в силі.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про забезпеченні позову.

Згідно ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, місцевий господарський суд виходив з наступного.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 136 ГПК України).

У відповідності до приписів п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (Рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011 року №4-рп/2011), сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого ст.55 Конституції України (Рішення Конституційного Суду України від 16.06.2011р. №5-рп/2011).

Таким чином, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників справи; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даної справи.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як визначено рішенням Конституційного Суду України у справі №3-рп/2003р від 30.01.2003 року, що правосуддя за своєю суттю визнається таким за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Згідно з ст.17 Закону України ,,Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та ст. 11 ГПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

Як встановлено ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Разом з тим Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У відповідності до рішення Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Як передбачено ч. 3 статті 2 ГПК України передбачено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, диспозитивність та пропорційність.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, забезпечення права кожному на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отже, вирішуючи питання щодо забезпечення позову суд зобов`язаний виходити із інтересів позивача і вимог Конституції України щодо обов`язковості виконання рішень суду та вживати всі необхідні дії для забезпечення виконання рішення.

Разом з тим вирішуючи питання забезпечення позову на стадії відкриття провадження у справі суд, не вдаючись до оцінки підставності позову та вірогідності його задоволення, має лише керуватися власним уявленням про те, чи може невжиття відповідних заходів забезпечення позову утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду, у разі задоволення позову.

Відповідно до пункту 87 рішення Європейського суду з прав людини від 06.09.2005 р. у справі "Салов проти України" принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу (див. Ruiz-Mateos v. Spain, рішення від 23.06.1993, серія A, № 262, с. 25, § 63). Більш того, принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (див. Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands, рішення від 27.10.1993, серія A, № 274, с. 19, § 33 та Ankerl v. Switzerland, рішення від 23.10.1996, Reports 1996-V, стор. 1567-68, § 38). Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (див. рішення у справі Ruiz-Mateos, наведене вище, с. 25, § 63).

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на припущеннях заявника щодо дій відповідача у майбутньому, посиланням на небажання і незацікавленість останнього добровільно сплачувати заборгованість.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що 25.05.2020 року шляхом приєднання на підставі заяви до умов публічного договору про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) №41434866/2020-001 від 31.03.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Оссойо" та Акціонерним товариством "Українська залізниця" укладено Договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 99-41434866/2020-0001 від 25.05.2020 року (надалі - Договір), предметом якого згідно п.1.1 є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до п. 2.1.1 Договору замовник зобов`язується надавати або організовувати надання місячних замовлень на перевезення відповідно до Правил планування перевезень вантажів через автоматизовану систему планування перевезень вантажів надалі - Система планування перевезень) з проставленням ознаки, що містить умови надання послуг за наявності.

Договір від 25.02.2020 року введено в дію 01.07.2020 року.

На дату введення Договору в дію відповідно до Додатку № 1-2 до Договору ставка плати за використання власних зерновозів перевізника складала 1136,00 грн. без ПДВ за вагоно - добу у вантажному та порожньому рейсах по території України та за межами України.

Починаючи з червня 2020 року Акціонерним товариством "Українська залізниця" запроваджено нову послугу щодо перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника, яка надавалась за Додатковою угодою про перевезення з узгодженими строками (від 9 до 12 місяців) та обсягами у власних вагонах перевізника до Договору, яка в подальшому була викладена як Додаток №1-8 "Умови надання послуг перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника" до Договору.

Акціонерним товариством "Українська залізниця" розглянуто та погоджено замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю "Оссойо" на отримання послуг з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами від 31.07.2020 № 41434866/2020-00009, про що 03.08.2020 року Філією "Центр Транспортної Логістики" АТ "Українська залізниця" надано позивачеві повідомлення про погодження Замовлення на отримання послуг з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами від 03.08.2020 року № УЗ-41434866/2020-00012, зі ставкою плати за використання вагону перевізника 584,00 грн. без ПДВ за вагоно - добу, період замовлення 08.2020-07.2021, щомісячна кількість рухомого складу-495.

Разом з тим, починаючи з 04.09.2020 року відповідач вносить зміни до Додатку № 1-2 до Договору в частині зниження ставки плати за використання власних зерновозів перевізника.

Таким чином, станом на дату звернення до суду з позовною заявою та до 31.12.2020 року діяла ставка 650,00 грн. без ПДВ за вагоно - добу використання власних зерновозів перевізника; станом на 12.01.2021 року - та до 31.01.2021 року - ставка 550,00 грн. без ПДВ, що, за твердженням позивача, нижче ставки плати за використання вагонів з узгодженими строками та обсягами.

Разом з тим АТ "Українська залізниця" здійснює продаж послуги з використання вагонів - зерновозів (голландський аукціон), зокрема, з 20.11.2020 року та станом на 10.12.2020 року ставка плати за використання одного вагону - зерновозу перевізника становить 533 грн./доба без ПДВ.

Беручи до уваги викладене, позивач вказує на те, що за умови введення нових тарифів повністю втрачає економічну вигоду, на яку розраховував при поданні Замовлення на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами, а також втрачає замовників експедиторських послуг товариства, оскільки ставки відповідача нівелюють переваги надання позивачем послуг з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами і роблять їх збитковими, у зв`язку з чим потенційні користувачі послуг позивача відмовляються від співпраці з ним.

Крім того, заявник наголошує на тому, що пунктом 7.2. Додатку 1-8 до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом передбачено, що Замовник, у разі невиконання погодженого Замовлення в цілому або у випадку навантаження і відправки поданих Перевізником під навантаження вагонів у кількості меншій ніж визначено в погодженому Замовленні щомісячно, сплачує неустойку, отже за наслідками невиконання умов погодженого Замовлення позивач змушений буде сплатити значні штрафні санкції, оскільки згідно відповіді відповідача на звернення позивача щодо припинення дії умов Договору в частині надання послуг перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника (Додаток 1-8) з 31.12.2020 року, сплата неустойки є обов`язковою згідно п.4.1.3 Договору.

Відповідно до п.7.3 Додатку № 1-8 до Договору у разі наявності на особовому рахунку Замовника достатньої суми коштів для сплати неустойки, сплата неустойки Замовником здійснюється шляхом списання Перевізником грошових коштів з особового рахунку Замовника в останній календарний день кожного місяця із сум грошових коштів, перерахованих Замовником для виконання грошового зобов`язання за Договором, та факт списання такої неустойки відображається Перевізником в інформаційному повідомленні в особовому рахунку Замовника і підтверджується зведеною відомістю.

Разом з тим за умовами п. 5.1 Договору у випадку відсутності або недостатності на особовому рахунку Замовника коштів, у розмірі необхідному для оплати провізних та інших платежів, додаткових послуг, Перевізник має право припинити надання послуг за Договором, у т.ч., приймання, видачу вантажів та надання додаткових послуг згідно ст. 62 Статуту залізниць України з одночасним віднесенням відповідальності на Замовника за затримку вагонів і контейнерів та зберігання вантажу. При наявності заборгованості Перевізник має право, відповідно до ст. 51, 62 Статуту залізниць України затримати видачу вантажу, що надійшов, і реалізувати його для покриття заборгованості.

Згідно зі ст. 51 Статуту залізниць України підприємства залізничного транспорту загального користування мають право на заставу майна переданих їм для перевезення вантажів для забезпечення гарантії належної провізної оплати та інших платежів. Заставне право діє поки вантаж перебуває у віданні залізниці.

Якщо відправник (одержувач) не внесе залізниці належні їй платежі, залізниця використовує заставне право і реалізує вантаж після закінчення передбаченого Правилами граничного терміну його зберігання. Граничний термін зберігання не повинен перевищувати 30 діб.

Відповідно до ст. 62 Статуту залізниць України у разі несвоєчасного внесення вантажовідправником, вантажоодержувачем, експедитором належної плати, зборів та штрафів справляється пеня за кожний день затримки у розмірі, встановленому законодавством. Відправка, видача вантажів можуть бути затримані до внесення платежів.

У відповідності до ч. 4 ст. 916 ЦК України перевізник має право притримати переданий йому для перевезення вантаж для забезпечення внесення провізної плати та інших платежів, якщо інше не встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами або не випливає із суті зобов`язання.

Згідно з п.3.16 Додатку № 1-8 до Договору у разі заборгованості Замовника за перевезення з узгодженими строками та обсягами та несплати неустойки, Перевізник скасовує резервування обсягу перевезень та зупиняє надання послуг; згідно п. 3.17 - у разі, якщо до 10-го числа місяця наступного за звітним Замовником не погашено заборгованості за перевезення з узгодженими строками та обсягами в повному обсязі та не сплачено неустойку, Перевізник в односторонньому порядку припиняє надання послуг, здійснює перерахунок розміру оплати наданої послуги за весь період надання послуги згідно Замовлення та нараховує суму до сплати Замовником.

За умовами п.5.1 Договору перевізник має право з підстав, передбачених у п. 3.16. та 3.17. цього Додатку до Договору, припинити надання послуг за цим Додатком до Договору в односторонньому порядку, в разі допущення Замовником порушень умов цього Додатку до Договору або Замовлення; припинити надання послуг та здійснити перерахунок розміру оплати наданої послуги у випадку, якщо Замовник відповідно до погодженого Замовлення не виконав зобов`язання в частині строку та обсягу перевезень, оплати послуги та сплати неустойки та не надав повідомлення про скасування Замовлення, порушивши умови цього Додатку до Договору.

Отже, крім нарахування та стягнення/списання неустойки відповідач має можливість відповідно до Договору та чинного законодавства застосувати інші заходи, окрім нарахування та списання неустойки, зокрема, зупинення та/чи припинення інших послуг, притримання відправлень вантажів чи їх видачі, застосування права застави на майно, які матимуть негативні та збиткові наслідки для позивача, зумовлять додаткові витрати та порушать права третіх осіб - власників вантажів, з одночасним спричиненням порушення/невиконання укладених правочинів з контрагентами.

Крім того, позивач в обґрунтування вказаної заяви зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить ефективний захист порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду першої інстанції, оскільки за фактом списання Центром транспортної логістики АТ "Українська залізниця" 31.12.2020 року штрафних санкцій з особового рахунку позивача згідно Додатку 1-8 до Договору в сумі 551 880,00 грн. як неустойки за невиконання замовником умов надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами (інформаційне повідомлення 01011486) майновий стан позивача погіршився, що в майбутньому може привести до банкрутства товариства.

Разом з цим, позивач зазначає, що передбачена розділом 7 Договору неустойка за 7 місяців, а саме січень - липень 2021 року, яку має сплатити ТОВ "Оссойо" у разі відмови від послуг перевезення з узгодженими строками та обсягами в порядку п.4.1.3 Додатку № 1-8 до Договору, враховуючи кількість вагонів 495 та розмір штрафу за один вагон в сумі 4088,00 грн., складе 14 164 920,00 грн., отже подальше виконання судового рішення не зможе відновити порушені права позивача.

Згідно з ч. 5 ст. 188 Господарського кодексу України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається змінений або розірваний з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Згідно з ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Суд першої інстанції оцінивши необхідність забезпечення позову для захисту ймовірно порушених інтересів позивача та співмірність наслідків вжиття/невжиття заходів забезпечення, вірно врахував той факт, що кошти, які підлягають стягненню з позивача є штрафними санкціями та носять компенсаційних характер та не є сумою, яка стягується у зв`язку з реалізацією предмету Договору безпосередньо та списуються автоматично, тому заборона списувати штрафні санкції не зашкодить господарській діяльності відповідача.

На даний час, отримання/стягнення відповідачем штрафних санкцій за Договором не може вважатись очікуваним доходом (прибутком), що може бути отриманий відповідачем за звичайних обставин, отже заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачу здійснювати стягнення/списання з особового рахунку позивача штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня) та заборони вчиняти відповідачу інші, пов`язані із наявністю штрафних санкцій, дії, за вірними висновками суду першої інстанції, не тягнуть за собою заподіяння АТ "Українська залізниця" збитків чи іншої шкоди у вигляді реальних збитків (прямих витрат/втрат/видатків) та/або упущеної вигоди (неотриманих доходів).

Також судом враховано, що вказані заходи забезпечення безпосередньо пов`язані з предметом позову, оскільки підставою нарахування штрафних санкцій є саме Додатки № 1-8 до Договору, вимоги про розірвання яких є предметом спору у даній справі № 910/20596/20.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу проводити списання штрафних санкцій з особового рахунку позивача за умовами Додатку № 1-8 до Договору може в подальшому утруднити виконання рішення по справі, оскільки майновий стан позивача може суттєво погіршитись за період розгляду справи, та, окрім того, у разі задоволення позовних вимог у позивача може виникнути необхідність у судовому захисті своїх порушених прав з метою повернення списаних коштів.

Разом з тим, вжиття заходів забезпечення позову, заявлених позивачем, зокрема, заборона відповідачу як перевізнику нарахування та стягнення/списання штрафних санкцій відповідно до п. 7.2. Додатку 1-8 до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, а також передбачене умовами п.п. 3,16, 3.17 скасування резервування обсягу перевезень та припинення надання послуг, відповідає критеріям адекватності, співмірності та розумності, позаяк вказані дії вчиняються АТ "Українська залізниця" згідно умов Договору в односторонньому порядку в межах своєї господарської діяльності.

Враховуючи вищевикладене, місцевим господарським судом вірно встановлено наявність зв`язку між заявленими позивачем заходами до забезпечення позову і предметом спору, співмірність та адекватність заходів із позовними вимогами, у зв`язку з чим з метою забезпечення рівності та збалансованості інтересів сторін місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки невжиття заходів до забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також може істотно ускладнити ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Також, судом першої інстанції вірно вказано на те, що наведене позивачем в прохальній частині заяви про забезпечення позову формулювання заявлених до застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони здійснення притримання/утримання з особового рахунку позивача грошових коштів не узгоджується з умовами Додатку № 1-8 до Договору, вимоги про розірвання якого є предметом даного позову, та з огляду на специфіку грошових коштів як засобу платежу не може бути застосоване.

Як встановлено ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як передбачено положеннями ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, у розумінні зазначених положень обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 14.06.2018 по справі №910/361/18.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов до висновку з яким погоджується суд апеляційної інстанції про часткове задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2021 у справі №910/20596/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає, а підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2021 у справі №910/20596/20 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали оскарження № 910/20596/20 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 31.05.2021.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді В.В. Куксов

А.І. Тищенко