ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2021 р. м. Київ Справа № 911/2/21

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В.

за участю секретаря судового засідання Абраменко М.К., дослідивши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю УКРКРЕЙДА-ОРГАНІК
до Товариства з обмеженою відповідальністю ХІМ-АГРО-СЕРВІС
простягнення 257 449, 98 грн.

Представники сторін:

від позивача: Демко З.Т., Чернова Н.Р.;

від відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю УКРКРЕЙДА-ОРГАНІК звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю ХІМ-АГРО-СЕРВІС про стягнення 257 449,98 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем, як покупцем, умов договору поставки № 9 від 29.10.2019 в частині здійснення оплати за наданий товар. Враховуючи наявну заборгованість відповідача позивачем подано зазначену позовну заяву про стягнення з останнього 113 220,80 грн. основного боргу, 3 080,13 грн. інфляційних втрат, 124 542,88 грн. штрафу та 16 606,17 грн. пені

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.01.2021 вирішено здійснювати розгляд справи № 911/2/21 за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання у справі на 11.02.2021.

11.02.2021 від відповідача надійшло до суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи та про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 11.02.2021 з`явились представники позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки повідомив суд клопотанням, поданим раніше.

В судовому засіданні 11.02.2021 судом розглянуто та задоволено клопотання відповідача та оголошено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання у справі № 911/2/21 на 18.03.2021.

З метою повідомлення відповідача про дату наступного судового засідання, судом складено та направлено на адресу останнього ухвалу-повідомлення від 15.02.2021.

16.03.2021 до канцелярії суду від Товариства з обмеженою відповідальністю УКРКРЕЙДА-ОРГАНІК надійшло клопотання № 17 від 09.03.2021 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою суду від 17.03.2021 у справі № 911/2/21 судом відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю УКРКРЕЙДА-ОРГАНІК № 17 від 09.03.2021 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

17.03.2021 на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання про перенесення судового засідання.

В судове засідання 18.03.2021 сторони не з`явилися. Про дату та час проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

В судовому засіданні 17.03.2021 судом встановлено, що з доданих до клопотання відповідача документів вбачається, що 30.12.2020 відповідачем, на підставі платіжного доручення № 418 від 30.12.2020, сплачено позивачу основний борг у сумі 113 220,80 грн.

Враховуючи вищенаведене, господарський суд встановив, що відповідачем погашена сума заборгованості в частині заявленої до стягнення суми основного боргу у розмірі 113 220,80 грн., що в свою чергу, свідчить про відсутність предмету спору по даній справі в частині стягнення суми основного боргу.

Ухвалою суду від 18.03.2021 судом закрито провадження у справі № 911/2/21 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю УКРКРЕЙДА-ОРГАНІК до Товариства з обмеженою відповідальністю ХІМ-АГРО-СЕРВІС про стягнення основного боргу в сумі 113 220,80 грн.

Також, в судовому засіданні 18.03.2021 судом вирішено закрити підготовче провадження по справі та призначити розгляд справи по суті на 08.04.2021, про що занесено до протоколу судового засідання.

30.03.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області надійшло клопотання позивача № 21 від 26.03.2021 (вх. № 7417/21), згідно якого останній просив суд забезпечити проведення судового засідання, призначеного на 08.04.2021, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, шляхом використання сервісу відеоконференцзв`язку сайту https://vkz.court.gov.ua/.

У зв`язку із перебуванням судді Сокуренко Л.В. у відпустці, відповідно до результатів автоматизованого розподілу судової справи між суддями, оформленого протоколом б/н від 30.03.2021, розгляд клопотання № 21 від 26.03.2021 (вх. № 7417/21) про забезпечення проведення судового засідання, призначеного на 08.04.2021, в режимі відеоконференції передано для розгляду судді Горбасенку П.В.

Ухвалою суду від 31.03.2021 судом було задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю УКРКРЕЙДА-ОРГАНІК про участь представника позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Судове засідання, призначене у справі на 08.04.2021 о 15:20, ухвалено провести в режимі відеоконференції за допомогою сервісу відеоконференцзв`язку сайту https://vkz.court.gov.ua/.

Враховуючи те, що суддя Сокуренко Л.В., починаючи з 23.03.2021 по 02.04.2021 знаходилась у відпустці, тому ухвалу-повідомлення сторін від 06.04.2021 про дату та час наступного судового засідання судом було складено та направлено на адреси останніх після виходу із відпустки.

08.04.2021 в судове засідання з`явився представник позивача. Одночасно, у зв`язку із технічною неможливістю проведення судового засідання за участю представника відповідача в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів, судом оголошено ухвалу про відкладення судового засідання на 21.04.2021 о 17: 40.

З метою повідомлення відповідача про дату наступного судового засідання, судом складено та направлено на адресу останнього ухвалу-повідомлення від 12.04.2021.

21.04.2021 в судове засідання представники сторін не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

З метою повідомлення відповідача про дату наступного судового засідання, судом складено та направлено на адресу останнього ухвалу-повідомлення від 21.04.2021.

19.05.2021 в судове засідання з`явились представники позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

19.05.2021 в судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких просив суд позов задовольнити повністю, посилаючись на наступне. За ствердженнями позивача, відповідачем не виконані зобов`язання, як покупцем, за договором поставки № 9 від 29.10.2019 в частині здійснення оплати за наданий товар. Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 080,13 грн. інфляційних втрат, 124 542,88 грн. штрафу та 16 606,17 грн. пені.

В свою чергу, представник відповідача, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, у строк, встановлений ухвалою суду, не подав до суду відзив на позов, позовних вимог не оспорив, а відтак, не скористався наданими йому процесуальними правами.

З огляду на неявку в судове засідання представника відповідача, суд зазначає наступне.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч. 1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту п. 1 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання, та яким не було повідомлено про причини неявки.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України Про міжнародне приватне право, Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України Про міжнародні договори України і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі ЮніонЕліментаріяСандерс проти Іспанії (AlimentariaSanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ухвалою суду, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 19.05.2021 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області, -

ВСТАНОВИВ:

29.10.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю УКРКРЕЙДА-ОРГАНІК (далі постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю ХІМ-АГРО-СЕРВІС (далі покупець, відповідач) укладено договір поставки № 9 (далі - договір).

Пунктами 1.1 та 2.1 зазначеного правочину сторони узгодили, що постачальник зобов`язується постачати (передавати) товар у власність покупця, для використання його на розсуд останнього, а покупець зобов`язується приймати вказаний товар, для використання його у підприємницькій діяльності та сплачувати за нього на умовах даного договору. Предметом поставки за даним договором є крейда гранульована.

Відповідно до п. п. 3.1 та 3.4 договору, товар поставляється покупцю окремими партіями, протягом терміну дії даного Договору, на підставі отриманих від Покупця письмових Заявок погоджених сторонами. Перехід права власності відбувається в момент поставки відповідної партії товару, що оформляється відповідними видатковими накладними.

Судом встановлено, що позивачем, на виконання умов договору, поставлено відповідачу товар на загальну суму 694 824,00 грн., що підтверджується видатковими накладними та ТТН, копії яких долучені до матеріалів справи.

Згідно з п. 4.1 договору, покупець оплачує поставлений постачальником товар за ціною, зазначеною у відповідних видаткових накладних та рахунках-фактурах постачальника на кожну партію товару. Загальна вартість товару, що поставляється за даним договором, складається з вартості кожної партії, що відображено у відповідних видаткових накладних та рахунках-фактурах.

Відповідно до п.п. 4.3.1-4.3.3 договору, покупець зобов`язаний здійснити оплату вартості партії товару шляхом часткової попередньої оплати не менше 50% вартості відповідної партії товару. У випадку 50% передоплати, та після оплати в розмірі 50% в термін до 30 днів після дати відвантаження - без нарахування відсотків.

У випадку 50% передоплати, та після оплати в розмірі 50% в термін від 30 до 90 днів після дати відвантаження - нарахування 5% на суму боргу, за період прострочки, за кожний місяць та пеня за прострочення оплати в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки.

У випадку 50% передоплати, та після оплати в розмірі 50% в термії, більше 90 днів після дати вивантаження - нарахування 10 % на суму боргу, за кожний місяць та пеня за прострочення оплати в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки.

Судом встановлено, що, на момент розгляду справи, відповідачем здійснено повну оплату поставленого товару на суму 694 824,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, які долучені до матеріалів справи.

Відповідно до п. 7.1 договору, даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2019 року.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір договір поставки № 9 від 29.10.2019, як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вказувалось вище, сторонами передбачено та закріплено строк оплати за поставлений товар, умовами п.п. 4.3.1 договору, а саме: покупець зобов`язаний здійснити оплату вартості партії товару шляхом часткової попередньої оплати не менше 50% вартості відповідної партії товару. У випадку 50% передоплати, та після оплати в розмірі 50% в термін до 30 днів після дати відвантаження - без нарахування відсотків.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, виходячи з наведених вище вимог чинного законодавства та умов договору, суд дійшов висновку, що за поставлений товар по накладній № 21 від 27.11.2019 відповідач повинен був розраховуватися до 27.12.2019 включно, за поставлений твар по накладним №№ 22 та 23 від 29.11.2019 до 02.01.2020 включно.

Проте, відповідачем свої обов`язки в частині оплати за поставлений товар у строки, які визначено умовами договору, належним чином виконано не було, що підтверджується наявними матеріалами справи. Заборгованість у розмірі 113 220,80 грн. відповідачем не сплачено.

При цьому, після відкриття провадження у справі, відповідачем було сплачено позивачу основний борг у сумі 113 220,80 грн., що підтверджується наявною копією у матеріалах справи платіжного доручення № 418 від 20.12.2020 на суму 113 220,80 грн. У зв`язку із зазначеним, ухвалою суду від 18.03.2021 судом закрито провадження у справі № 911/2/21 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю УКРКРЕЙДА-ОРГАНІК до Товариства з обмеженою відповідальністю ХІМ-АГРО-СЕРВІС про стягнення основного боргу в сумі 113 220,80 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, господарський суд встановив, що відповідачем здійснено оплати по договору з простроченням строків, визначених умовами договору.

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до підпункту 4.3.3 договору, у випадку 50% передоплати, та після оплати в розмірі 50% в термії, більше 90 днів після дати вивантаження - нарахування 10 % на суму боргу, за кожний місяць та пеня за прострочення оплати в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки.

Позивач за прострочення строків оплати поставленого товару, керуючись п.п. 4.3.3 договору, нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в сумі 16 606,17 грн. та штраф у розмірі 124 542,88 грн.

При цьому, суд зазначає, що позивачем не вірно визначено періоди прострочення зобов`язання, а саме його початок, оскільки позивач здійснює нарахування на всю суму заборгованості разом, починаючи з 30.12.2019. В той же час, вірним є розрахунок за кожною видатковою накладною окремо в термін до 30 днів після відвантаження за кожною (27.11.19+ 30 к.д.; 29.11.19+30 к.д.).

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Здійснивши власний перерахунок пені, в межах розрахунку позивача, з урахуванням умов договору, здійснених поставок, а також порядку розрахунків погодженого сторонами та дат прострочення, обмеживши нарахування пені 6 місяцями з моменту виникнення прострочення, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково в сумі 10 461,01 грн.

Щодо заявленої вимоги про стягнення штрафу, господарський суд встановив наступне.

Право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати у договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного суду від 08.08.2018 у справі № 908/1843/17, постанові Верховного Суду України від 09.04.2012 у справі № 3-88гс11, постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 у справі № 3-24гс12, постанові Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №910/6046/16, постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №922/1720/17.

Одночасно, при дослідженні позовної заяви, господарський суд встановив, що позивачем, при заявленні такої позовної вимоги, як нарахування штрафу, не здійснено посилання а ні на ст. 231 ГК України, а ні на ст. 549 ЦК України.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

В той же час, із правового аналізу підпункту 4.3.3 договору, господарський суд встановив, що передбачену сторонами норму, а саме: у випадку 50% передоплати, та після оплати в розмірі 50% в термін, більше 90 днів після дати вивантаження - нарахування 10 % на суму боргу, за кожний місяць, не можна трактувати, як господарську санкцію у вигляді нарахування штрафу.

Отже, враховуючи те, що позивачем, при заявленні такої позовної вимоги, як застосування господарської санкції у вигляді штрафу не здійснено посилання на жодну норму чинного законодавства України, як-то ст. 231 ГК України, а також ст. 549 ЦК України тощо, а також, беручи до уваги не в повній мірі чітко визначенну правову природу умови договору, на яку посилається позивач, як на підставу для стягнення штрафу(п.п. 4.3.3), тому господарський суд вважає належним чином не обґрунтованими та юридично не доведеними позовні вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу у сумі 124 542,88 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 3 080,13 грн.

Здійснивши власний перерахунок інфляційних втрат, з урахуванням умов договору, порядку розрахунків погодженого сторонами, а також, встановлених судом дат прострочення по сплаті грошового зобов`язання, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають повному задоволенню.

Слід зазначити, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Суд зазначає, що всі твердження відповідача у відзиві спростовуються вищенаведеним, а також наявними матеріалами справи.

Крім того, відповідно до п. 5 ч. 4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі Руїс Торіха проти Іспанії). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі Проніна проти України, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

Всі інші клопотання, заяви, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 203,12 грн.

Одночасно, позивачем в судовому засіданні, заявлено клопотання про повернення сплаченого судового збору.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України Про судовий збір, у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Таким чином, з урахуванням закриття провадження у справі № 911/2/21 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю УКРКРЕЙДА-ОРГАНІК до Товариства з обмеженою відповідальністю ХІМ-АГРО-СЕРВІС про стягнення основного боргу в сумі 113 220,80 грн., суд дійшов висновку про задоволення заяви позивача про повернення йому з бюджету надмірно сплаченого судового збору в розмірі 1 698,31 грн, відповідно до платіжного доручення № 112 від 21.12.2020.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ХІМ-АГРО-СЕРВІС (місцезнаходження: 07700, Київська обл., м. Яготин, вул. Сільгосптехніки, буд. 1-В; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю УКРКРЕЙДА-ОРГАНІК (місцезнаходження: 47003, Тернопільська обл., м. Кременець, вул. Джерельна, буд. 17А; ) 10 461,01 грн. пені, 3 080,13 грн. інфляційних втрат та 203,12 грн. судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю УКРКРЕЙДА-ОРГАНІК місцезнаходження: 47003, Тернопільська обл., м. Кременець, вул. Джерельна, буд. 17А; ) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 698,31 грн. сплачений на підставі платіжного доручення № 112 від 21.12.2020.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 01.06.2021.

Суддя Л.В. Сокуренко