ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2021 року, м. Херсон, справа № 923/343/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом фізичної особи-підприємця Тісовського Олександра Сергійовича

до Департаменту житлово-комунального господарства Херсонської міської ради,

за участі третьої особи, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Херсонської міської ради

про стягнення 52 835,86 грн,

у с т а н о в и в:

Дії, аргументи та докази позивача

15.03.2021 фізична особа-підприємець Тісовський О.С. звернувся з позовом до Департаменту житлово-комунального господарства Херсонської міської ради про стягнення 52 835,86 грн за укладеними договорами, а саме: за договором № 1068 від 16.11.2020 - 41 845 грн основної заборгованості, 967,87 грн інфляційних, 282,02 грн річних, 3 431,29 грн пені та 2 929,15 грн штрафу; за договором від 1067 від 16.11.2020 - 2 842,10 грн основної заборгованості, 65,74 грн інфляційних, 20,79 грн річних, 252,95 грн пені та 198,95 грн штрафу. Поряд з цим, ним заявлені вимоги про стягнення судових витрат, а саме 2 270 грн судового збору та 7 277 грн витрат на правничу допомогу.

У якості обґрунтування власної позиції Позивач вказав, що:

- 16.11.2020 між сторонами укладені договори № 1067 та № 1068, за умовам и яких він зобов`язався виконати підрядні роботи, а саме виготовити проектно-кошторисну документацію на виконання робіт з капітального ремонту водовідведення будинку № 13 по проспекту Будівельників у м. Херсоні та здійснити відповідний ремонт,

- у свою чергу Відповідач за договорами зобов`язався сплатити вартість робіт після їх завершення,

- на виконання умов договорів він виготовив проектно-кошторисну документацію та здійснив капітальний ремонт, але Відповідач вартість робіт не сплатив, у зв`язку з чим заборгував вказані суми,

- за результатами виконаних робіт ним складені акти приймання-передачі, але Відповідач ухилився від їх підписання та не зазначив причин таких дій,

- проте, об`єкт будівництва за відповідним актом був введений в експлуатацію, чим підтверджується виконання робіт у повному обсязі,

- через несвоєчасне виконання зобов`язання Відповідач повинен сплатити вказані суми інфляційних, річних, пені та штрафу.

Дії та аргументи Відповідача

Відповідач позовні вимоги не визнав та вказав, що:

- розрахунки за укладеними договорами унеможливлені відсутністю фінансування з місцевого бюджету, оскільки бюджетний період за бюджетними програмами 2020 року закінчився 31.12.2020, а також закінчилася бюджетна програма роботи житлово-комунального господарства міста Херсона на 2020 рік,

- за умовами договору сплата вартості робіт здійснюється лише за наявності фінансування з міського бюджету,

- статтею 48 Бюджетного кодексу України укладені договори є недійсними, оскільки вони здійснені без відповідного бюджетного асигнування,

- Позивач мав право приступити до виконання робіт лише після повідомлення про фактичні надходження коштів спеціального фонду бюджету на фінансування таких робіт.

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою від 24.03.2021 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення та виклику учасників справи, залучив до участі у справі Херсонську міську раду та встановив строки для подачі процесуальних заяв.

Зокрема, до суду надійшов лише відзив на позов. При цьому Херсонська міська рада пояснень по суті позову не надала та не висловилася стосовно обгрунтованості позовних вимог.

При вирішенні питання порядку подачі доказів з метою їх подальшої оцінки при винесенні даного рішення, суд зазначає, що сторонами дотримані вимоги частин 2 та 3 статті 80 Господарського процесуального кодексу України щодо подачі доказів разом із позовною заявою та відзивом на позов, а тому письмові докази, подані сторонами прийняті судом до розгляду.

Суд також констатує, що сторонами не заявлено будь-яких процесуальних клопотань.

Установлені судом обставини

16.11.2020 між Позивачем, виступаючим у якості Виконавця, та Відповідачем, як Замовником, укладений договір № 1067 "про надання проектно-кошторисної документації на виконання робіт з капітального ремонту" (а.с. 26).

За умовами договору № 1067:

- Виконавець зобов`язався у 2020 році виготовити проектно-кошторисну документацію на виконання робіт з капітального ремонту водовідведення будинку № 13 по проспекту Будівельників у м. Херсоні, а Замовник зобов`язався прийняти та оплатити виконані роботи (пункт 1.1., 1.2),

- ціна договору становить 2 842,10 грн без ПДВ, (пункт 3.1),

- розрахунки проводяться по факту надання послуг на підставі акта наданих послуг, підписаного сторонами, та у залежності від фінансування з місцевого бюджету,

- роботи повинні бути виконаними у 2020 році (пункт 5.1.),

- Замовник зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати за виконані роботи та приймати роботи згідно з актом виконаних робіт (пункт 6.1.),

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 % вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення, а за інші порушення, які не передбачені договором, санкції застосовуються у розмірах, передбачених статтею 231 Господарського кодексу України (пункт 7.3.).

За змістом Кошторису на виконання робіт (а.с. 27) вартість робіт складає 2 842,10 грн.

У межах договору між сторонами складений також Акт "на виконання робіт" (а.с. 33), за змістом якого вартість робіт складає 2 842,10 грн. При цьому суд констатує, що в Акті відсутні відомості стосовно приймання-передачі проектно-кошторисної документації. Проте, у позові Позивач вказав, що роботи прийняті Відповідачем саме за цим Актом без зауважень та заперечень.

В підтвердження виконання робіт за договором Позивачем надані також розроблені документи: Договірна ціна, Розрахунок № 1-1 прямих витрат і загальновиробничих витрат до договірної ціни, Відомість ресурсів та Розрахунок № 1-2 загальновиробничих витрат до договірної ціни.

Зокрема, за змістом Договірної ціни всього договірна ціна стосовно капітального ремонту водовідведення житлового будинку № 13 по проспекту Будівельників у м. Херсоні складає 41 845 грн (а.с. 28). У Розрахунку № 1-1 (а.с. 29-30), Відомості ресурсів (а.с. 3) та розрахунку № 1-2 (а.с. 3) наведені види робіт та витрати на їх проведення.

16.11.2020 між Позивачем, виступаючим у якості Виконавця, та Відповідачем, як Замовником, укладений також договір № 1068 "підряду з капітального ремонту" (а.с. 10-11).

За умовами договору № 1068:

- Підрядник зобов`язується виконати капітальний ремонт водовідведення житлового будинку № 13 по проспекту Будівельників у м. Херсоні, а Замовник зобовёязався прийняти роботи та сплатити їх вартість (пункт 1.1.. 1.2.),

- ціна робіт складає 41 845 грн (пункт 3.1.),

- розрахунки за виконані роботи здійснюються шляхом перерахування коштів протягом 30 календарних днів з дня підписання сторонами Актів виконаних робіт в залежності від фінансування з міського бюджету (пункт 3.3.),

- Замовник зобов`язався прийняти роботу відповідно до акту виконаних робіт (пункт5.2.1),

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 % від вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення, а за інші порушення, які не передбачені договором, санкції застосовуються у розмірах, передбачених статтею 231 Господарського кодексу України (пункт 6.4).

Як слідує з Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за листопад 2020 року всього на виконання умов договору здійснені роботи на суму 41 845 грн.

За змістом складеного Позивачем акту № 2 приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2020 року ним виконані роботи за договором № 1068 на суму 41 845 грн (а.с. 19-20). В Акті наявний підпис Позивача та вказівка про відмову Відповідача від підпису. При цьому суд зазначає, що вказівка про відмову вчинена не Позивачем, а безпосередньо представником Відповідача із підтвердженням про це підписом та печаткою.

Відповідно до Акту "вводу об`єкта в експлуатацію "капітальний ремонт водовідведення житлового будинку № 13 по проспекту Будівельників" (а.с. 23), який складений комісією за участі представників Позивача, Відповідача та технічного нагляду, роботи з будівництва були прийняті та зазначено, що вони виконані у відповідності до кошторисної документації. В Акті наявні підписи представників вказаних осіб.

15.02.2021 Позивач листом за вихідним № 1/01 (а.с. 24) звернувся до Відповідача з вимогою про повернення підписаного Акту виконаних робіт та висловився стосовно термінової сплати вартості робіт.

У свою чергу, Відповідач листом за вихідним № 01-35-108/16 від 22.02.2021 (а.с. 25) повідомив Позивача про неможливість підписання Акту та сплати вартості робіт через відсутність надходжень спеціального фонду бюджету.

За обліковими даними Позивача Відповідач умови договорів не виконав, у зв`язку з чим заборгував 44 687,10 грн.

Відповідно до Розрахунку ціни позову Позивач нарахував Відповідачу до сплати:

- за договором від 1067 - 2 842,10 грн основної заборгованості, 65,74 грн інфляційних, 20.79 грн річних, 252,95 грн пені та 198,95 грн штрафу,

- за договором № 1068 - 967,87 грн інфляційних, 282,02 грн річних, 3 431,29 грн пені та 2 929,15 грн штрафу.

Оцінка суду установлених обставин на норм діючого законодавства

Щодо правової природи договорів та договірних відносин

Установлені судом обставини наявності укладених між сторонами договорів, свідчать про виникнення між ними майново-господарських зобов`язань, у силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

При визначені правової природи договорів суд враховує їх умови, права та обов`язки сторін, а також предмет.

Зміст та умови договорів, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов`язань (майново-господарських зобов`язань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами, з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладені договори підряду.

Так, у відповідності до статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (частина 1).

Безпосередньо обов`язок замовника прийняти роботу, виконану підрядником, урегульований положеннями статті 853 ЦК України. Так, замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові (частина 1).

Отже, Відповідач, як замовник робіт, зобов`язаний прийняти виконані Позивачем роботи, та сплатити йому, як виконавцеві, відповідну плату вартості робіт у встановлені договорами строки.

У відповідності до частини 1 статті 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк, або за згодою замовника - достроково.

Поряд з цим, частина 1 статті 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), а зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, законом встановлені декілька строків сплати вартості підрядних робіт, у тому числі у строк, який встановлений договором, та у строк настання події, яка неминуче має настати. Такою подією, з огляду на положення наведеної частини 1 статті 854 ЦК України, є "остаточна здача підрядних робіт".

У даному випадку у договорі підряду:

- № 1067 сторонами не встановлювався термін оплати вартості робіт, але вказано, що розрахунки проводяться по факту надання послуг на підставі акта наданих послуг в залежності від фінансування з міського бюджету,

- № 1068 сторонами встановлено, що розрахунки за виконані роботи здійснюються протягом 30 календарних днів з дня підписання актів виконаних робіт в залежності від фінансування з міського бюджету.

З наведеного суд висновує, що за договором № 1067 строк оплати необхідно обраховувати з наступного дня після підписання сторонами Акта на виконання робіт, а за договором № 1068 - з наступного дня після завершення 30 календарних днів з дня складення Акта введення об`єкта в експлуатацію та підписання Акту № 2 приймання виконаних будівельних робіт.

Зокрема, в Акті на виконання робіт за договором № 1067 не вказана дата його складення, але суд враховує, що в Акті введення об`єкта в експлуатацію за договором № 1968 вказано, що роботи розпочаті 18.11.2020. Оскільки проведення робіт з капітального будівництва відбувалося на підставі кошторисної документації за договором № 1067, то саме дата початку таких робіт є датою прийняття робіт з виготовлення кошторисної документації, тобто це дата - 18.11.2020.

Таким чином, Відповідач повинен був сплатити вартість робіт за договором № 1067 19.11.2020, а за договором № 1068 - з 24.11.2020 по 24.12.2020.

Стосовно непідписання Відповідачем Акту № 2 приймання виконаних будівельних робіт суд зазначає, що за наведеними правовими положеннями та наявними між сторонами правовідносинами підписання Акту приймання виконаних робіт не є єдиним можливим документом стосовно підтвердження прийняття-передачі виконаних робіт, оскільки в Акті введення об`єкта в експлуатацію представник Відповідача власним підписом підтвердив прийняття робіт, їх відповідність кошторисній документації та будівельним нормам. Таким чином, Відповідач, підписавши цей Акт прийняв роботи. Поряд з цим, при підписанні Акта № 2 приймання виконаних будівельних робіт представник Відповідача хоча і вказав про відмову від його підпису, але вчинив підпис та проставив печатку на ньому. Будь-яких заперечень стосовно об`єму, видів або вартості робіт він при такому підписанні не зазначив.

З наведеного суд висновує, що Відповідач станом на час розгляду справи в суді не здійснив своєчасну оплату вартості робіт за обома договорами.

Надаючи оцінку запереченням Відповідача стосовно відсутності бюджетного фінансування та відсутності його обов`язку зі сплати отриманих робіт, суд зазначає, що стаття 48 Бюджетного кодексу України регулює порядок взяття бюджетних зобов`язань. Зокрема, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами (частина 1), а зобов`язання взяті без відповідних бюджетних асигнувань не вважаються бюджетними зобов`язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів, взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства, витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються (частина 4).

Відтак, дії розпорядника бюджетних коштів по укладенню договору нерозривно пов`язані із наявність передбачених кошторисом витрат на такі цілі.

У даному випадку Відповідачем не доведено, що договори № 1067 та № 1068 укладалися без визначення попереднього бюджетного асигнування на витрати стосовно капітального ремонту водовідведення будинку № 13, а більш того ним самим у відзиві підтверджено, що капітальний ремонт здійснювався у межах відповідної бюджетної програми.

Отже, посилання Відповідача на нікчемність договорів є помилковими.

Заперечуючи проти позовних вимог Відповідач також вказав, що Позивач мав право приступити до виконання робіт лише після повідомлення про фактичні надходження коштів спеціального фонду бюджету на фінансування таких робіт. З цього приводу суд зазначає, що за наслідками прийняття Відповідачем робіт він фактично погодив як початок їх проведення, так і умови здійснення робіт без попереднього надходження коштів на рахунки замовника. Відтак, сторонами погоджена можливість проведення робіт без дотримання вказаної договірної умови.

Стосовно відсутності бюджетного фінансування, як умови для оплати вартості робіт, суд вказує, що за частиною 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В силу статті 614 того ж Кодексу особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Тобто, чинним законодавством не передбачена залежність виконання грошового зобов`язання від фактичного фінансування видатків з місцевого бюджету, оскільки презюмується, що Відповідач, як окрема юридична особа, на стадії укладення договорів підряду повинен був врахувати обставини правомірності договорів, враховуючи їх фінансування саме за рахунок видатків із місцевого бюджету у відповідності до положень названої статті 48 Бюджетного кодексу України.

У відповідності до частини 1 статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а згідно з частиною 2 статті 218 ГК України та статті 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності.

За змістом пункту 4 рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 у справі № 1-29/2007 від 09.07.2007 за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36,частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98,101, 103, 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" (справа про соціальні гарантії громадян) «закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України. Таке положення закріплено і в частині третій статті 27 Кодексу.

Суд наголошує, що у відповідності до частини 4 статті 11 ГПК України «суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1960 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права».

Зокрема, за пунктом 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 зроблений висновок, що «суд погоджується, що асигнування для виплати державою боргів з державного бюджету можуть викликати певну затримку у виконанні рішень судів. Тим не менше, Суд вважає, що, неспромігшись протягом двох років передбачити такі асигнування, держава порушила свої зобов`язання за п. 1 ст. 6 Конвенції. Більше того, як випливає з матеріалів справи, державою не було вжито заходів для виправлення ситуації у цій справі».

Аналогічний висновок зроблений Європейським судом з прав людини у справі "Бакалов проти України". Так, у пункті 40 рішення Суду від 30.11.2004, зазначено, що «відсутність бюджетного фінансування не є виправданням за бездіяльність», а тому ним зроблений висновок, що такий випадок «є порушення пункту 1 Першого протоколу».

Статтею 193 ГК України встановлені загальні правила виконання господарських зобов`язань, за якими: суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1); кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина 2); не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань (частина 7).

Викладені правові приписи та названі судом джерела права свідчать про обов`язок Відповідача сплатити вартість виконаних підрядних робіт у незалежності від фінансування таких витрат.

Таким чином, Відповідач, не сплативши вартість отриманих робіт у сумі 44 687,10 грн, допустив порушення статті 193 ГК України та умов укладеного договору.

Щодо відповідальності за невиконання зобов`язань

Вирішуючи правомірність нарахованої та заявленої до стягнення 3 684,24 грн пені та 3 128,10 грн штрафу, а саме: за договором № 1067 - 252,95 грн пені та 198,95 грн штрафу; за договором № 1068 - 3 431,29 грн пені та 2 929,15 грн штрафу; суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за частинами 1 та 2 статті 217 ГК України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.

Згідно із частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В статті 549 ЦК України конкретизовано визначення таких штрафних санкцій, а саме штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2), а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3).

Разом з тим, у відповідності до приписів частини 2 статті 551 того ж Кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов`язання; за допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобов`язання; неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов`язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності.

У даному випадку умовами пунктів 7.3. договору № 1067 та 6.4. договору № 1068 сторонами встановлена пеня за порушення строків виконання зобов`язання, з якого допущено прострочення, у розмірі 0,1 % від вартості виконаних робіт за кожний день прострочення.

Отже, у випадку несвоєчасної сплати вартості робіт Відповідач повинен сплатити Позивачу пеню у вказаному розмірі.

Проте, приписами статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

При розрахунках пені Позивачем невірно визначені початкові дати періодів нарахування, оскільки за договором № 1067 початок нарахування є 20.11.2020, а за договором № 1068 - 25.12.2020. Зокрема, Позивач визначив для початку нарахування за договором № 1067 дату - 16.12.2020, а за договором № 1068 - 23.12.2020, що є неправомірним. Неправомірність визначення цих дат ґрунтується на положеннях статті 253 ЦК України, за якими перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. У даному випадку строк невиконання зобов`язань підлягає обрахування саме з наведених дат.

Отже, правильним періодом для нарахування пені за договором № 1067 є період з 20.11.2020 по 15.03.2021, а за договором № 1068 - з 25.12.2021 по 15.03.2021. Проте, суд не може самостійно змінювати період нарахування в сторону збільшення, а тому за договором № 1067 періодом для нарахування є - з 16.12.2020 по 15.03.2021.

З урахуванням викладеного суд здійснив власний розрахунок пені за обома договорами за формулою: пеня = (заборгованість) х 2 х (ставка НБУ) : 365(366) х (кількість прострочених днів):100; , у зв`язку з чим розрахунок наступний:

за договором № 1067:

- 2 842,10 грн (за період з 16.12.2020 по 31.12.2020) х 2 х 6 (ставка НБУ) : 366 днів х 16 днів : 100 = 14,91 грн;

- 2 842,10 грн (за період з 01.01.2021 по 04.03.2021) х 2 х 6 (ставка НБУ) : 365 днів х 63 дні : 100 = 58,87 грн;

- 2 842,10 грн (за період з 05.03.2021 по 15.03.2021) х 2 х 6,5 (ставка НБУ) : 365 днів х 11 днів : 100 = 11,13 грн.

за договором № 1068:

- 41 845 грн (за період з 25.12.2020 по 31.12.2020) х 2 х 6 (ставка НБУ) : 366 днів х 7 днів : 100 = 96,04 грн;

- 41 845 грн (за період з 01.01.2021 по 04.03.2021) х 2 х 6 (ставка НБУ) : 365 днів х 63 дні : 100 = 866,71 грн;

- 41 845 грн (за період з 05.03.2021 по 15.03.2021) х 2 х 6,5 (ставка НБУ) : 365 днів х 11 днів : 100 = 163,94 грн.

Таким чином загальна сума пені за договором № 1067 складає: 84,91, як сума чисел 14,91 грн, 58,87 грн та 11,13 грн, а за договором № 1068 - 1 126, 69 грн, як сума чисел 96,04 грн, 866,71 грн та 163,94 грн. За таких обставин правомірними є вимоги про стягнення 1 211,60 грн пені.

Стосовно нарахованого Позивачем штрафу у загальній сумі 3 128,10 грн суд зазначає, що умовами обох договорів він не передбачений, а посилання сторін у пунктах 7.4. та 6.4. договорів на статтю 231 ГК України не вказує на можливість стягнення штрафу за несвоєчасну оплату вартості робіт. Зокрема, положеннями статті 231 ГК України урегульована можливість нарахування штрафу на користь сторони, яка є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту у випадку невиконання зобов`язання іншою особою.

У даному випадку Позивач не є відповідним суб`єктом, а тому не вправі нараховувати штраф за положеннями статті 231 ГК України.

Відтак, нарахування штрафу у вказаній сумі є неправомірним.

Щодо відповідальності за невиконання грошового зобов`язання

Вирішуючи правомірність нарахованих та заявлених до стягнення інфляційних та річних, а саме: за договором від 1067 - 65,74 грн інфляційних та 20,79 грн річних; за договором № 1068 - 967,87 грн інфляційних та 282,02 грн річних; суд зазначає, що у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевірив розрахунки річних та інфляційних за кожним з договорів зазначає, що Позивачем невірно визначені початкові дати періодів нарахування, оскільки за договором № 1067 початок нарахування є 20.11.2020, а за договором № 1068 - 25.12.2020. Зокрема, Позивач визначив для початку нарахування за договором № 1067 дату - 16.12.2020, а за договором № 1068 - 23.12.2020, що є неправомірним. Неправомірність визначення цих дат ґрунтується на положеннях статті 253 ЦК України, за якими перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. У даному випадку строк невиконання зобов`язань підлягає обрахування саме з наведених дат.

Отже, правильним періодом для нарахування інфляційних та річних за договором № 1067 є період з 20.11.2020 по 15.03.2021, а за договором № 1068 - з 25.12.2021 по 15.03.2021. Проте, суд не може самостійно змінювати період нарахування в сторону збільшення, а тому за договором № 1067 періодом для нарахування є - з 16.12.2020 по 15.03.2021.

З урахуванням викладеного суд здійснив власний розрахунок річних за обома договорами за формулою: річні = (заборгованість) х 3% х (кількість прострочених днів): 365(366), у зв`язку з чим розрахунок наступний:

за договором № 1067:

- 2 842,10 грн (за період з 25.12.2020 по 31.12.2020) х 3% х 16 днів : 366 днів = 3,73 грн;

- 2 842,10 грн (за період з 01.01.2021 по 15.03.2021) х 3% х 74 дні : 365 днів = 17,29 грн;

за договором № 1068:

- 41 845 грн (за період з 25.12.2020 по 31.12.2020) х 3% х 7 днів : 366 днів = 24,01 грн;

- 41 845 грн (за період з 01.01.2021 по 15.03.2021) х 3% х 74 дні : 365 днів = 254,51 грн;

Таким чином загальна сума річних за договором № 1067 складає: 21,01 грн, як сума чисел 3,73 грн та 17,29, а за договором № 1068 - 278,52 грн, як сума чисел 24,01 грн та 254,51 грн. За таких обставин правомірними є вимоги про стягнення 299,53 грн річних.

Суд перевірив розрахунок інфляційних за кожним з договорів та періодів заборгованості за формулою: сума заборгованості х індекс інфляції за період - сума заборгованості, у зв`язку з чим розрахунок наступний:

за договором № 1067:

- індекс інфляції за період з 16.12.2020 по 15.03.2021 становить 103,23%, з розрахунку: 100,9% (в грудні 2020) х 101,3% (в січні 2021) х 101% (в лютому 2020).

- інфляційне збільшення на суму 2 843,10 грн за період з 16.12.2020 по 15.03.2021 становить 91,80 грн з розрахунку: 2 842,10 грн х 103,23% - 2 842,10 грн.

за договором № 1068:

- індекс інфляції за період з 25.12.2020 по 15.03.2021 становить 102,31%, з розрахунку: 101,3% (в січні 2021) х 101% (в лютому 2020).

- інфляційне збільшення на суму 41 845 грн за період з 25.12.2020 по 15.03.2021 становить 966,61 грн з розрахунку: 41 845 грн х 102,31% - 41 845 грн.

Таким чином загальна сума інфляційних за договором № 1067 складає: 91,80 грн, а за договором № 1068 - 966,61 грн. Проте, суд не має права виходу за межі заявлених вимог у сторону збільшення, а тому інфляційні за договором № 1067 підлягають стягненню у сумі, яка заявлена Позивачем, а саме у сумі 65,74 грн.

За таких обставин правомірними є вимоги про стягнення 1 032,35 грн інфляційних.

Отже, Відповідач, порушивши грошове зобов`язання, повинен за вказаних правових приписів та договірних умов сплатити Позивачу інфляційні та річні у вказаних сумах.

Висновки суду з предмету судового розгляду

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, з урахуванням факту несплати 44 687,10 грн основної заборгованості, 299,53 річних та 1 032,35 грн інфляційних у добровільному порядку, доведеністю Позивачем власних вимог, неспростування їх Відповідачем, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у цих сумах. Натомість, вимоги про стягнення пені та штрафу є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у справі є витрати Позивача на сплату судового збору у сумі 2 270 грн, які на підставі положень статті 129 ГПК України з покладаються на Відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у сумі 1 977,17 грн, що складає 87,1 % (процентного співвідношення заявленої до стягнення суми та задоволеної судом).

Стосовно заявлених до стягнення Позивачем 7 277 грн витрат на правничу допомогу суд зазначає, що вони задоволенню не підлягають через недоведеність.

Так, 12.02.2021 між Позивачем, як клієнтом, та Адвокатським об`єднанням «Консул», як виконавцем, укладений договір про надання правничої допомоги № 12/02-01.

Предметом договору є надання юридичних послуг у спорі з Відповідачем про стягнення сум заборгованості, які виникли на підставі договорів № 1067 та № 1068.

Відповідно до Розрахунку вартості послуг правнича допомога у сумі 7 277 грн складається з:

- вивчення матеріалів справи, аналізу практики з категорії спорів,

- підготовки та подання процесуальних документів до суду,

- підготовки та подання документів до суду,

- виготовлення та засвідчення копій документів, витрати на пересилання документів,

- участь у судових засіданнях.

За змістом платіжного доручення № 125 від 14.03.2021 Позивач сплатив Адвокатському об`єднанню 7 277 грн.

Проте, суд вказує, що Позивачем не надані докази фактичного виконання договору Адвокатським об`єднанням, оскільки відповідний акт виконаних робіт (послуг) ним не суду не наданий, а Розрахунок вартості правничої допомоги не свідчить про фактичні об`єми наданих послуг.

Зокрема, у справі Позивач не подавав відповідь на відзив, клопотань та пояснень, а також не був присутнім у судових засіданнях, а тому ним підтверджено відповідними доказами об`єм та вартість фактично отриманих послуг з правничої допомоги.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 126, 129, 238 та 240 ГПК України,

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Департаменту житлово-комунального господарства Херсонської міської ради (73001, м. Херсон, вул. Ярослава Мудрого, буд. 45; ідентифікаційний код 37465590) на користь фізичної особи-підприємця Тісовського Олександра Сергійовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) - 44 687,10 грн основної заборгованості, 1 211,60 грн пені, 1 032,35 грн інфляційних, 299,53 грн річних та 1 977,17 грн компенсації по сплаті судового збору.

3. У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

4. У задоволенні заяви про компенсацію витрат на правничу допомогу відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.К. Закурін