ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2021 р. Справа№ 911/123/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Алданової С.О.

Зубець Л.П.

при секретарі Гуцал О.В.

за участю представників зазначених в протоколі від 26.05.2021р.

розглянувши у відкритому судовому

засіданні апеляційні

скарги Державного підприємства „Українська виробничо-наукова лабораторія імуногенетики" та Товариства з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарське підприємство Відтворення та племсервіс"

на рішення Господарського суду Київської області від 25.012021 року

у справі № 911/123/20 (суддя Бабкіна В.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

„Сільськогосподарське підприємство Відтворення та племсервіс"

до Броварської міської ради Київської області

за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державного підприємства „Українська виробничо-наукова

лабораторія імуногенетики"

про визнання права власності за набувальною давністю на нежитлову будівлю літера А, площею 873,5 кв.м. та сарай літера Б, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Відтворення та племсервіс" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Броварської міської ради Київської області (далі - Броварська міська рада, відповідач) про визнання права власності за набувальною давністю на нежитлову будівлю літера "А", площею 873,5 кв.м. та сарай літера "Б", що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на довготривале відкрите користування ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Відтворення та племсервіс" нежитловим приміщенням (ізолятора) та сараєм, побудованими в 1949 році, які розташовані по АДРЕСА_1 , та вважає, що у відповідності до ст. 344 Цивільного кодексу України має право на захист та визнання за собою права власності на вказане майно, у зв`язку чим просить суд визнати право власності за ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Відтворення та племсервіс" за набувальною давністю на вказані нежитлову будівлю літера "А", площею 873,5 кв.м. та сарай літера "Б", що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Господарського суду Київської області від 25.01.2021 року у справі № 911/123/20 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарське підприємство Відтворення та племсервіс" до Броварської міської ради Київської області, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державного підприємства „Українська виробничо-наукова лабораторія імуногенетики", про визнання права власності за набувальною давністю на нежитлову будівлю літера А, площею 873,5 кв.м. та сарай літера Б, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Державне підприємство „Українська виробничо-наукова лабораторія імуногенетики" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Київської області від 25.01,2021р. по справі № 911/123/20 в частині висновків суду, щодо визначення складу, належності, володіння спірними приміщеннями шляхом включення до мотивувальної частини рішення абзаци:

"До складу спірного майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 1995 рік входять: будівля за літ. "А-1" площею 384,6кв.м 1949року введення в експлуатацію та прибудова за літ. "а" площею 453,1кв.м 1949року введення в експлуатацію за виключенням приміщення лабораторії площею 163,0кв.м, переданого ОСОБА_1 у приватну власність за договором купівлі-продажу об`єкта державної власності № 08/19 від 25.06.2019р. і належало державі та знаходилося у господарському віданні ДП УВНЛІ до 25.06.2019р., загальною пл.. 674,7кв.м (384,6кв.м + 453,1кв.м - 163,0кв.м = 674,7кв.м)".

"Спірне нерухоме майно площею 846,0кв.м, встановленого судом, є частиною (846/1009 частки) всієї виробничої будівлі площею 1009,0кв.м (1 частка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належить до державної власності, управителем якого було Міністерство аграрної політики та продовольства України, правонаступником якого згідно постанови КМУ № 829 від 02.09.2019р. є Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, знаходиться у господарському віданні у Державного підприємства "Українська виробничо-наукева лабораторія імуногенетики" згідно наказу Міністерства сільського господарства продовольства України № 76 від 29.03.1993р. Приміщення лабораторії площею 163,0кв.м частиною (163/1009 частини) всієї виробничої будівлі площею 1009,0кв.м (1 частка розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , . що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу об`єкта державної власності № 08/19 від 25.06.2019р.".

"Прибудови за літ. "аі", "аЗ", "а4", "а5", "аб", що входять до складу спірних приміщень,'загальною площею 664,2кв.м згідно експлікації приміщень до плану поверхів виробничого будинку № 77 за літ. "А-1" інвентаризаційної справи № 660ю будівлі АДРЕСА_1 , є невід`ємною частиною спірної частини основної будівлі літ. "А-1" площею 221,6кв.м, що належить державній власності та знаходиться у господарському віданні ДП УВНЛІ, та є невід`ємною частиною основної будівлі літ. "А-1" площею 163,0кв.м, що знаходиться у приватній власності ОСОБА_1".

"Спірне майно знаходиться у державній власності, право на господарське відання якого надано Міністерством сільського господарства і продовольства України Державному підприємству "Українська виробничо-наукова лабораторія імуногенетики" за наказом № 76 від 29.03.1993р.".

Резолютивну частину рішення Господарського суду Київської області від 25.01.2021р. по справі № 911/123/20 залишити без змін. Також, Державне підприємство „Українська виробничо-наукова лабораторія імуногенетики" просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2021 апеляційну скаргу Державного підприємства „Українська виробничо-наукова лабораторія імуногенетики" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Мартюк А.І., судді Владимиренко С.В., Зубець Л.П.

Також, не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарське підприємство Відтворення та племсервіс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 25.01.2021 року у справі №911/123/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарське підприємство Відтворення та племсервіс" до Броварської міської ради Київської області, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державного підприємства „Українська виробничо-наукова лабораторія імуногенетики", про визнання права власності за набувальною давністю на нежитлову будівлю літера А, площею 873,5 кв.м. та сарай літера Б, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 повністю та постановити нове рішення по справі, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми процесуального та матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.03.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарське підприємство Відтворення та племсервіс" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Мартюк А.І., судді Владимиренко С.В., Зубець Л.П.

31.03.2021 року через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника третьої особи надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії поштових квитанцій та описів вкладення на підтвердження направлення апеляційної скарги сторонам.

Розпорядження № 09.1-08/1280/21 Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2021 р., у зв`язку з перебуванням судді Владимиренко С.В. на лікарняному призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/123/20.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2021 р апеляційну скаргу у справі №911/123/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Алданова С.О., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2021 року задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 25.01.2021 року у справі №911/123/20 та поновлено Державному підприємству „Українська виробничо-наукова лабораторія імуногенетики" зазначений строк. Задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 25.01.2021 року у справі №911/123/20 та поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарське підприємство Відтворення та племсервіс" зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною Державного підприємства „Українська виробничо-наукова лабораторія імуногенетики" на рішення Господарського суду Київської області від 25.01.2021 року у справі №911/123/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною Товариства з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарське підприємство Відтворення та племсервіс" на рішення Господарського суду Київської області від 25.01.2021 року у справі №911/123/20. Об`єднано апеляційні скарги Державного підприємства „Українська виробничо-наукова лабораторія імуногенетики" та Товариства з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарське підприємство Відтворення та племсервіс" в одне провадження. Розгляд справи призначено на 28.04.2021 року. Витребувано з Господарського суду Київської області справу №911/123/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарське підприємство Відтворення та племсервіс" до Броварської міської ради Київської області, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державного підприємства „Українська виробничо-наукова лабораторія імуногенетики", про визнання права власності за набувальною давністю на нежитлову будівлю літера А, площею 873,5 кв.м. та сарай літера Б, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

15.04.2021 супровідним листом №02-04/911/123/20 від 14.04.2021 на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2021 з Господарського суду Київської області надійшли матеріали справи №911/123/20.

20.04.2021 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому останній зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарське підприємство Відтворення та племсервіс" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області надійшли матеріали справи №911/123/20 без змін.

21.04.2021 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарське підприємство Відтворення та племсервіс", в якій теж просить суд відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду Київської області надійшли матеріали справи №911/123/20 без змін.

25.05.2021 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в зв`язку з перебуванням представника на лікарняному.

Представники третьої особи заперечили про задоволення клопотання відкладення розгляду справи.

Колегія суддів ухвалила відмовити позивачу у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на таке.

У випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п`ятою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов`язаних з ним трудовими відносинами. Водночас, неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Крім того, до заяви про відкладення, представником ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Відтворення та племсервіс" - П`янкова М.В. не надано доказів перебуванням його на лікарняному.

Представник позивача міг скористатись своїм правом та подати до суду клопотання для проведення судових засідань в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Таким чином, у разі неможливості прийняти участь у судовому засіданні, позивач мав час вжити інші заходи щодо забезпечення свого правового захисту в судовому засіданні, а саме: направити в судове засідання іншого представника.

26.05.2021 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника третьої особи надійшли додаткові письмові пояснення по справі.

Представники третьої особи у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечували проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просили суд відмовити у її задоволенні, а апеляційну скаргу третьої особи задовольнити.

26.05.2021р. представники позивача та відповідача у судове засідання не з`явились. Причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодекс) України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників позивача та відповідача.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представників третьої особи, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазнає, що судом першої інстанції неправомірно залучено третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державного підприємства „Українська виробничо-наукова лабораторія імуногенетики".

Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача щодо залучення третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державного підприємства „Українська виробничо-наукова лабораторія імуногенетики" виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, нежитлова будівля літера А, площею 873,5 кв.м. та сарай літера Б, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , визнання права власності за набувальною давністю на які є предметом спору у даній справі, знаходились у ДП «Українська виробничо-наукова лабораторія імуногенетики» на праві господарського відання відповідно до акту прийому-передачі основних засобів від 18.12.1991 р. та на праві власності на підставі договору купівлі-продажу об`єкта державної власності № 08/19 від 25.06.2019 p., укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та ОСОБА_1 , реєстраційний номер 446 від 25.06.2019 p., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. Вказана обставина підтверджується, також відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 97-10-0.20-1673/183-19 від 09.08.2019 р. з проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування для обслуговування будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належить державному підприємству, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 186583860 від 29.10.2019 р. щодо реєстрації права постійного користування земельною ділянкою за заявником, на всій площі якої розташована будівля літера А по АДРЕСА_1, технічним паспортом від 18.02.2009 р. на спірну нежитлову будівлю, приписом від 10.07.2002 p., протоколом № 14/2002 від 10.07.2002 р. про самовільне будівництво будинків та споруд, постановою № 64/02 від 10.07.2002 р. у справі про адміністративне правопорушення Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, якою визначено, що станом на 10.07.2002 р. ДП «Українська виробничо- наукова лабораторія імуногенетики» здійснено самовільну прибудову до будівлі АДРЕСА_1.

Наведені вище документи, є підтвердженням передачі спірного майна третій особі на праві господарського відання, і, відповідно, наявності у ДП «Українська виробничо-наукова лабораторія імуногенетики» права володіння, користування та розпорядження спірним майном.

З огляду на викладене, оскільки нежитлова будівля літера А, площею 873,5 кв.м. та сарай літера Б, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , визнання права власності за набувальною давністю на які є предметом спору у даній справі, належать ДП «Українська виробничо-наукова лабораторія імуногенетики», таким чином судом першої інстанції правомірно залучено третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державного підприємства „Українська виробничо-наукова лабораторія імуногенетики".

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Відтворення та племсервіс" користується нежитловим приміщенням (ізолятора) та сараєм, побудованими в 1949 році, які розташовані по АДРЕСА_1, з 1995 року.

Відповідно до технічного паспорта, замовником якого є ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Відтворення та племсервіс", зазначене нежитлове приміщення має площу 873,5 м.кв.

Позивач зазначає, що власник зазначеного вище нежитлового приміщення невідомий, та що на момент подання даного позову були відсутніми будь-які звернення до позивача від третіх осіб щодо спірного майна.

Відповідно до листа КП "Броварське бюро технічної інвентаризації" № 227 від 10.12.2019 р. технічна документація на приміщення ізолятора, що розташоване по АДРЕСА_1 , відсутня.

Згідно з даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 193549291 від 17.12.2019 р., за вказаною адресою на спірне нежитлове приміщення власник відсутній.

Крім того, ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Відтворення та племсервіс" як юридична особа зареєстроване по АДРЕСА_1 з 06.07.1995 р. При цьому, позивач зазначає, що за весь час володіння та користування ним вказаним приміщенням ніхто не звертався до товариства з вимогою звільнити чи повернути його у власність.

Також, позивач зазначає, що незважаючи на невизначений статус нерухомого майна, з метою недопущення його руйнування, він добросовісно та відкрито користується спірним майном, здійснюючи його належне обслуговування та ремонт.

На підтвердження відкритості користування позивачем було надано: договори оренди, які були укладені, починаючи з 1996 року та по теперішній час, де позивач є орендодавцем; висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 27.02.2008 р., ініційованої орендарем позивача ФОП Подвойським І.Ж., оскільки останній займається виробництвом шкіряного взуття; договором про постачання електричної енергії від 04.03.2015 р., де також орендарем позивача для здійснення господарської діяльності укладено вказаний договір, за погодженням з ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Відтворення та племсервіс".

На підтвердження утримання майна в належному стані позивач надав докази: проведення орендарем по договору оренди від 01.12.2000 р., в рахунок орендної плати, ремонтних робіт, а саме - встановлення бетонного забору на суму 4780,00 грн.; проведення ремонтних робіт відповідно до кошторису (розрахунок одиничних розцінок), що є додатком № 1 від 31.01.2007 р. до договору оренди від 01.01.2006 р. та договору оренди приміщень від 27.12.2005 р. на суму 122556,71 грн.; виконання в рахунок орендної плати орендарем за договором від 01.06.2009 р. робіт по укладанню асфальту на суму 11592,60 грн.

З огляду на викладене, оскільки, на переконання позивача, нежитлова будівля літера "А", площею 873,5 кв.м та сарай літера "Б", що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , не мають власника, позивач і звернувся до суду з позовом у даній справі та просить визнати право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Відтворення та племсервіс" за набувальною давністю на нежитлову будівлю літера "А" площею 873,5 кв.м та сарай літера "Б", рік побудови та введення в експлуатацію - 1949.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 та ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації.

Відповідно до частин 1, 4 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Частиною 1 статті 345 ЦК України визначено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. У результаті придбання єдиного майнового комплексу державного (комунального) підприємства у процесі приватизації до покупця переходять всі його права та обов`язки.

Відповідно до частин 1-3 статті 335 ЦК України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Безхазяйні рухомі речі можуть набуватися у власність за набувальною давністю, крім випадків, встановлених статтями 336, 338, 341 і 343 цього Кодексу.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині 1 статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є, зокрема, фізичні особи та юридичні особи. Однак, не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна.

При цьому, у випадку якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може застосувати унормований статтею 344 ЦК України спосіб набуття права власності, оскільки відсутня безумовна умова - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився би із ним власник.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, який різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), що перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк становить десять років.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 р. у справі № 910/17274/17.

Приписами ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивач, обґрунтовуючи добросовісне володіння нежитловою будівлею літера "А", площею 873,5 кв.м. та сараєм літера "Б", що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , посилався на те, що починаючи з 1995 року він добросовісно та відкрито користується цим майном, однак, належних та допустимих доказів у підтвердження зазначених обставин до матеріалів справи не надано.

Так, позивачем не наведено жодних доводів та не надано відповідних доказів на обґрунтування обставин, за яких підстав ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Відтворення та племсервіс" отримало (зайняло) спірне майно, за наявності яких умов розпочало відкрите володіння ним, починаючи з 1995 року, та саме за площею нежитлової будівлі 873,5 кв.м.

В матеріалах справи міститься копія інвентаризаційної справи за № 660ю, оригінал якої зберігається у Комунальному підприємстві Броварської міської ради "Броварське бюро технічної інвентаризації", будівлі АДРЕСА_1 , в якій зазначено, що станом на 18.02.2009 р. загальна площа всіх приміщень будівлі, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, становить 1009,0 кв.м. (будівля А1), площа погреба (літера Б) не зазначена.

Доказів зміни площі будівлі та/або її окремих приміщень до матеріалів справи не надано.

Таким чином, загальна площа всіх приміщень будівлі АДРЕСА_1 складає 1009,0 кв.м. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Водночас, матеріали справи містять наданий ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Відтворення та племсервіс" технічний паспорт від 20.11.2019 р. на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , в характеристиці якого зазначено, що всі спірні приміщення 1949 року будівництва; площа всіх приміщень складає 1043,7 кв.м.

Також, представник третьої особи в письмових поясненнях зазначає щодо належності спірного майна до державної власності посилаючись на підтвердження цих обставин саме:

Договором купівлі-продажу об`єкта державної власності № 08/19 від 25.06.2019р., укладеного Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та ОСОБА_1 , реєстр. № 446 від 25.06.2019р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О., в якому в п. 1.1 зазначене виділене державне майно (приміщення лабораторії площею 163,0кв.м) із загальної площі будівлі.

Відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 97-10-0.20-1673/183- 19 від 09.08.2019р. з проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки в 2011 році у постійне користування Державного підприємства «Українська виробничо-наукова лабораторія імуногенетики» для обслуговування будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , який на час виділення засноване на державній формі власності і підпорядковане Міністерству аграрної політики України.

Пунктом 4.2 рішення Броварської міської ради Київської області № 202-08-06 від 21.04.2011р. про надання дозволу ДП УВНЛІ на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,5га для обслуговування існуючої будівлі по АДРЕСА_1; технічним паспортом від 18.02.2009р. на будівлю по АДРЕСА_1 , володільцем якої зазначено Державне підприємство «Українська виробничо-наукова лабораторія імуногенетики»-, інвентаризаційною справою буд. АДРЕСА_1, в якій наявні документи ДП УВНЛІ та Міністерства аграрної політики України як органом управління майном відповідно до статуту підприємства, подані до Бюро технічної інвентаризації з метою проведення робіт з інвентаризації всієї будівлі та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, та виготовлення технічних паспортів, проведення яких за Тимчасовим положенням до 01.01.2013р. можливе тільки за заявами власника або його уповноваженої особи.

Технічним паспортом від 23.10.2014р. приміщення лабораторії ДП УВНЛІ площею 163,0 кв.м, виготовленим за дорученням Міністерства аграрної політики України щодо реєстрації права власності.

Приписом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 10.07.2002р., протоколом № 14/2002 про самовільне будівництво будинків або споруд від 10.07.2002р. Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 10.07.2002р., постановою по справі про адміністративне правопорушення № 04/02 від 10.07.2002р. Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 10.07.2002р., в яких визначено порушення ДП УВНЛІ при будівництві підприємством державної форми власності прибудов: «а», «а1», «а3», «а4», «а5», «а6» до основної будівлі, які відповідно до п. 5.3 статуту ДП УВНЛІ є державним майном, збудованим за державні кошти.

Листом ДП УВНЛІ до ДАБІ № 12 від 15.07.2002р., підтверджується будівництво ДП УВНЛІ прибудов до основної будівлі за адресою: АДРЕСА_1

Листом Державного підприємства «Українська виробничо-наукова лабораторія імуногенетики» № 13 від 17.07.2002р., поданого на відділ КРУ в м. Бровари Київської області, в якому ДП УВНЛІ зобов`язується провести індексацію основних засобів відповідно до закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», П(С)БО 7 «Основні засоби», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 р. № 92, який наданий відділу КРУ в м. Бровари Київської області на запит № 23/10-452 від 04.06.2002р. щодо оренди нерухомого майна підприємства.

Листом ДП УВНЛІ № 10 від 17.06.2002р. начальнику Броварського МРВ УБОЗ ГУ МВС України в Київській області, в якому ДП УВНЛІ перераховує орендарів нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , перелік орендної плати за договорами оренди, сплачених орендних платежів та періоди оренди; листом КРУ в Київській області № 06-08/125 від 11.06.2002р. та актом КРУ № 06-08/125 від 11.06.2002р. «перевірки правильності складання розрахунків та повноти їх проведення на здані в оренду приміщення ДП УВНЛІ за період з 01.01.2000р. по 01.06.2002р.», якими зобов`язано проведення індексації нерухомого майна ДП УВНЛІ станом на 01.05.1992р., 01.08.1993р., 01.01.1995р., 01.04.1996р. та його зносу для проведення розрахунку вартості орендних платежів за договорами оренди, а також зобов`язано надати документацію добудови до будівлі. Встановлено адреса орендованих приміщень, зазначена методика визначення розрахунку вартості орендної плати нерухомого майна, підтверджено сплату ДП УВНЛІ 30% орендної плати до Державного бюджету України відповідно до закону України «Про оренду державного та комунального майна», яке було передано на «самостійний баланс лабораторії імуногенетики згідно акту прийому-передачі від 18.12.1991р.» (лист ДП УВНЛІ № 13 від 17.07.2002р. на начальника відділу КРУ в м. Бровари)',

Актом КРУ № 06-40/79 від 02.08.2002р., також підтверджено здача в оренду ДП УПНЛІ в період 2000-2002р.р. нерухоме майно, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, на 6-й сторінці акту у розділі «Оренда, правильність розрахунків та порядок використання плати за оренду» вказано «При розрахунку плати використовувалась залишкова вартість будівлі, яка рахувалась по обліку підприємства на день укладання угоди про оренду» та «... під час даної перевірки було проведено відновлення матеріалів проведених індексацій, нарахувань зносу та проведено розрахунок орендної плати, виходячи з основної залишкової вартості будівлі».

Відповідно до Статуту Державного підприємства «Українська виробничо-наукова лабораторія імуногенетики», зареєстрованого Броварською міською радою 30.10.2003р. за № 14277337, в якому в п. 4.3 зазначено, що майном ДП УВНЛІ є державне майно (п. 4.2 статуту), передане йому органом управління (Міністерством аграрної політики України (преамбула статуту)), яке закріплюється за ДП УВНЛІ на праві господарського відання (п. 4.2. статуту).

Статутом Державного підприємства «Українська виробничо-наукова лабораторія імуногенетики», затвердженого наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області від 13.03.2019р. № 140, в п. 5.1 зазначено, що державне майно передане ДП УВНЛІ на праві господарського відання органом управління (Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області) (п. 5.3 статуту) за актом приймання-передачі (п. 5.4 статуту), дата якого актом КРУ № 06-40/79 від 02.08.2002р. та листом ДП УВНЛІ № 13 від 17.07.2002р. на начальника відділу КРУ в м. Бровари - визначена у 18.12.1991р.

Державним актом серії ЯЯ № 154460 від 20.12.2011р. на право постійного користування земельною ділянкою ДП УВНЛІ площею 0,4585га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Свідоцтвом Міністерства аграрної політики та продовольства України серії АА № 010471 від 13.02.2017р. про реєстрацію в Державному реєстрі суб`єктів племінної справі у тваринництві, яке видається за умови наявності у ДП УВНЛІ виробничих потужностей.

Довіреністю Міністерства аграрної політики та продовольства України № 31-31-1-13/21611 від 23.12.2016р. щодо надання Дідику М.В. права на реєстрацію за ДП УВНЛІ права власності на нерухоме майно, що належить державі.

Довідкою Республіканського виробничо-наукового об`єднання по племінній справі у тваринництві «Укрплемоб`єднання» № 40-01-09/201 від 04.12.1991р. щодо користування спірним майном ДП УВНЛІ станом на дату надання такої довідки, що підтверджується листом ДП УВНЛІ № 13 від 17.07.2002р. на начальника відділу КРУ в м. Бровари, в якому Дідик М.В., як директор державного підприємства, зазначає, що нерухоме майно було передано за актом приймання-передачі від 18.12.1991р.

Листом ФДМ України № 10-15-762 від 19.01.2016р. щодо необхідності реєстрації права власності виділеного нерухомого майна за ДП УВНЛГ,

Актом Державної фінансової інспекції України в Київській області № 10-32/02 від 23.04.2014р. щодо здійснення господарської діяльності ДП УВНЛІ за основним видом діяльності за місцезнаходженням підприємства.

Актом інвентаризації нерухомого майна ДП УВНЛІ від 18.12.2019р. та наказом № 4 від 20.12.2019р. про затвердження результатів інвентаризації, якими проведено в т.ч. інвентаризацію всієї будівлі АДРЕСА_1.

Листами МП «Укрімуноген» від 07.06.2000р. від 16.08.2000р. до ТОВ «Актив» щодо виконання орендарем нерухомого майна умов договору оренди, розташованого за адресою: буд. АДРЕСА_1 ,

Договором постачання електричної енергії № 220020918 від 01.04.20158р., укладеного ДП УВНЛІ з ПАТ «Київобленерго», та актами звіряння між сторонами, який укладено енергопостачальником з володільцем будівлі АДРЕСА_1 .

Суд констатує, що, звертаючись до суду з даним позовом про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, товариством не зазначено, на яку саме частину нерухомого майна (які саме приміщення) із загальної площі будівлі позивач просить визнати за ним право власності, відсутні технічні характеристики нерухомого майна, що є предметом спору, відсутній перелік та площі приміщень, з яких складається нежитлова будівля літ. "А", право власності на яку просить визнати за ним позивач.

При цьому, слід відзначити, що площа, яка утворюється за вирахуванням від загальної площі будівлі (1009,00 кв.м) площі приміщень лабораторії, яка належала ДП "Українська науково-виробнича лабораторія імуногенетики" та була приватизована (163,00 кв.м), а саме 1009,00-163,00=846,00 кв.м, не дорівнює площі, на яку позивач просить визнати право власності (873,5 кв.м).

Водночас, вимога про визнання права власності на сарай літ. "Б" не містить ідентифікуючих ознак останнього, і, зокрема, площі вказаного об`єкта нерухомості.

При цьому, жодних доказів зайняття (отримання) у 1995 році, користування, володіння позивачем вказаним сараєм матеріали справи не містять.

Стосовно наданих ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Відтворення та племсервіс" до матеріалів справи доказів зайняття ним у 1995 році спірної нежитлової будівлі площею 873,5 кв.м., суд зазначає наступне.

Надані позивачем договори оренди, укладені останнім як орендодавцем з ФОП Подвойським І.Ж (б/н від 01.01.2017 р. щодо передачі в оренду нежитлового приміщення площею 258,20 кв.м, № 7 від 12.01.2010 р. щодо передачі в оренду нежитлового приміщення площею 200,00 кв.м, б/н від 12.01.2015 р. щодо передачі в оренду нежитлового приміщення площею 200,00 кв.м, б/н від 01.06.2009 р. щодо передачі в оренду нежитлового приміщення площею 447,30 кв.м, б/н від 01.01.2006 р. щодо передачі в оренду нежитлового приміщення площею 258,20 кв.м), ФОП Мишком В.В. (б/н від 01.01.2011 р. щодо передачі в оренду нежитлового приміщення площею 215,70 кв.м, б/н від 01.01.2017 р. щодо передачі в оренду нежитлового приміщення площею 215,70 кв.м, б/н від 27.12.2005 р. щодо передачі в оренду нежитлового приміщення, площа якого взагалі не зазначена) оцінюються судом критично, оскільки жоден з договорів не містить будь-яких інших ідентифікуючих ознак та технічних характеристик приміщень, що були предметами договорів оренди, окрім їх площі та знаходження за адресою: АДРЕСА_1 .

Між тим, за приписами ч. 1 ст. 761 Цивільного кодексу України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 762 України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права; наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані договори не можуть бути достатніми, належними та допустимими доказами на підтвердження обставин добросовісного відкритого володіння майном, оскільки жодних доказів наявності у позивача будь-якого права передавати в оренду нерухоме майно у зазначені вище періоди укладання договорів оренди до матеріалів справи не надано, а предмети договорів оренди не містять достатніх індивідуальних ознак.

Таким чином, судом критично оцінюються посилання позивача на здійснення його орендарями ремонтних та будівельних (асфальтування) робіт, а також на замовлення орендарем Подвойським І.Ж. експертизи та укладення ним договору про постачання електричної енергії.

Як зазначалося вище, нерухоме майно може стати об`єктом набуття за давністю, оскільки вважається, що таке майно існує, тобто воно має відповідний правовий режим, є об`єктом нерухомості, який прийнятий в експлуатацію (п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 р. у справі № 910/17274/17).

Відтак, якщо будівля чи споруда не є об`єктом нерухомості, прийнятим в експлуатацію, право на яке зареєстроване в установленому порядку, то набути право власності за давністю володіння на таке майно неможливо.

При цьому, позивачем не доведено, що спірний об`єкт був побудований з дотриманням норм чинного на момент будівництва законодавства та введений в експлуатацію, тобто набув статусу нерухомого майна.

Крім того, позивач зазначив, що свого часу вказані будівлі були побудовані без складання необхідної на той час документації та оформлення права власності на будівлю. А отже у даному випадку відсутні підстави стверджувати, що спірні будівлі набули статусу нерухомого майна.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 10.05.2018 р. у справі № 920/726/17.

При вирішенні питання щодо набувальної давності тягар доказування наявності всіх наведених вище умов для набуття права власності за набувальною давністю полягає на зацікавлену сторону - позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правомірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю, оскільки правові підстави для визнання за позивачем права власності на спірне майно за набувальною давністю відсутні, також позивачем не надано суду достатніх належних і допустимих доказів на підтвердження обставин добросовісного володіння та користування з 1995 року нежитловою будівлею літера "А" саме площею 873,5 кв.м та сараєм літ. "Б", та що ці будівлі є об`єктами нерухомості, введеними в експлуатацію.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у ч.1 ст. 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Обов`язок доказування тих або інших обставин справи визначається предметом спору.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд апеляційної інстанції, серед іншого, враховує, що у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Таким чином, доводи апеляційних скарг про те, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом з порушенням норм матеріального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду у справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційних скарг, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Державне підприємство „Українська виробничо-наукова лабораторія імуногенетики" та Товариство з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарське підприємство Відтворення та племсервіс".

Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Державного підприємства „Українська виробничо-наукова лабораторія імуногенетики" та Товариства з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарське підприємство Відтворення та племсервіс" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 25.012021 року у справі № 911/123/20 - без змін.

2. Судові витрати за розгляд апеляційних скарг покласти на Державне підприємство „Українська виробничо-наукова лабораторія імуногенетики" та Товариство з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарське підприємство Відтворення та племсервіс".

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 03.06.2021р.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді С.О. Алданова

Л.П. Зубець