УХВАЛА

м. Київ

02.06.2021Справа № 910/7104/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Зайченко О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЯН ВІННЕР"

про розстрочення виконання рішення у справі

за позовом Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві (01011, м. Київ, вул. Арсенальна, 9/11)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЯН ВІННЕР" (04073, м. Київ, проспект Степана Бандери, 16-А)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву (01032, м. Київ, бул. Т. Шевченка, 50-Г)

Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 54)

про стягнення 1 491 237,84 грн.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Регіональний сервісний центр МВС в м. Києві звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЯН ВІННЕР" про стягнення заборгованості у розмірі 1 491 237,84 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що всупереч умовам договору оренди №7463 від 08.07.2016, відповідно до якого відповідач зобов`язаний був сплачувати позивачу як балансоутримувачу щомісячно 50% орендної плати та відшкодувати комунальні платежі, останній здійснював оплату лише Регіональному відділенню Фонду державного майна України по м. Києву, що стало наслідком виникнення у відповідача заборгованості перед позивачем за період з вересня 2016 по грудень 2019 у розмірі 1 491 237,84 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 16.12.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2021, позов задоволено повністю, стягнено з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЯН ВІННЕР" на користь Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві заборгованість за договором оренди у розмірі 1 876 410,57 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 28 146,16 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2021 рішення Господарського суду м. Києва від 16.12.2020 у справі № 910/7104/20 залишено без змін.

20.05.2021 на виконання рішення Господарського суду м. Києва від 16.12.2020 у справі № 910/7104/20, яке залишено без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2021 видано наказ.

20.05.2021 через загальний відділ діловодства суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЯН ВІННЕР" про розстрочення виконання рішення від 16.12.2020 у справі №910/7104/20 на один рік.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 призначено судове засідання заяви про розстрочення виконання рішення від 16.12.2020 у справі №910/7104/20 на 02.06.2021.

02.06.2021 представником стягувача подано пояснення на заяву боржника про розстрочення виконання судового рішення, відповідно до яких просив відмовити у її задоволенні.

У судове засіданні 02.06.2021 з`явилися представники стягувача (позивача) та третьої особи-1, надали пояснення та просили суд відмовити у задоволенні заяви про відстрочення рішення.

Представники заявника (відповідача) та третьої особи-2 у судове засідання не з`явилися про причини неявки суд не повідомили.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЯН ВІННЕР" про розстрочення виконання судового рішення, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступного висновку.

Частиною 1 статті 18 ГПК України унормовано, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Суд зазначає, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Винятком із загального порядку виконання рішень господарського суду є, зокрема стаття 331 ГПК України, яка передбачає, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

За змістом наведеної норми, відстрочення та розстрочення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Так, згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У заяві про відстрочку виконання рішення заявник посилається на те, що відповідач не взмозі виконати рішення суд та сплатити одним платежем суму боргу, нараховану за декілька років, оскільки це може призвести до неплатоспроможності юридичної особи. Також заявник зазначає, що ТОВ "ЛАЯН ВІННЕР" з червня 2020 року здійснює діяльність направлену на боротьбу з епідемією гострої респіраторної хвороби COVID-19. З огляду на зазначене, заявник просить суд розстрочити виконання рішення суду у справі № 910/7104/20 на один рік.

На підтвердження зазначених обставин, заявником долучено до заяви копії ліцензій та довідок про наявність грошових коштів по особовим рахунках боржника за період з 01.05.2021 по 19.05.2021 за підписом директора товариства.

При цьому, суд відзначає, що банківських виписок по особових рахунках боржника за вказаний період та доказів на підтвердження відсутності майна у товариства, заявником до заяви не додано.

Так, при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суд враховує не тільки можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але й такі ж наслідки для стягувача при затримці виконання рішення.

Водночас, ч. 5 ст. 331 ГПК України визначає, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення випливає, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

У зв`язку з тим, що розстрочка виконання рішення продовжує період відновлення порушеного права позивача при її наданні необхідно враховувати закріплені в нормах національного матеріального права та Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, допустимі межі надання такої розстрочки.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України" зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У той же час, зважаючи на те, що 1) виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); 2) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року № 11-рп/2012); 3) відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі - Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); 4) за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" , № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V), а також беручи до уваги, те, що існування обов`язку зі сплати на користь стягувача суми заборгованості за договором оренди, підтверджене обов`язковим та таким, що підлягають виконанню, судовим рішенням, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що сума буде йому сплачено та становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (див. рішення у справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року, заява № 3236/03, п. 43), cуд вважає, що з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача, як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Водночас, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, п. 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84). Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comingersoll S. A." проти Португалії", заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проаналізувавши матеріали справи, враховуючи докази, які подав боржник на підтвердження заяви про розстрочку виконання рішення, суд дійшов висновку, що заявником не надано належних та допустимих доказів як і не доведено наявності у боржника конкретних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Таким чином, суд відмовляє Товаристві з обмеженою відповідальністю "ЛАЯН ВІННЕР" у задоволенні заяви про розстрочення виконання судового рішення у справі № 910/7104/20.

Керуючись ст. ст. 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

У задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЯН ВІННЕР" про розстрочення виконання судового рішення у справі №910/7104/20 відмовити.

Ухвала набирає законної сили 02.06.2021 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги у строк визначений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 03.06.2021.

Суддя Л. Г. Пукшин