номер провадження справи 32/14/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2021 Справа № 908/87/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя господарського суду Запорізької області Колодій Н.А. при секретарі Новасардовій І.В., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ТМ ФОРТІС, (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 156, офіс 132)

до відповідача Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція (71503, м. Енергодар Запорізької області, вул. Промислова, буд. 133)

про стягнення 301399,77 грн.

за зустрічним позовом: Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція (71503, м. Енергодар Запорізької області, вул. Промислова, буд. 133)

до відповідача за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ТМ ФОРТІС, (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 156, офіс 132)

про стягнення 2441,86 грн. пені

За участю представників сторін:

Від позивача (відповідач за зустрічним позовом): Кравцов А.В., ордер серія ЗП № 103923 від 08.02.2021

Від відповідача (позивач за зустрічним позовом): Кузьменко В.Ю., довіреність від 02.09.2019

ВСТАНОВЛЕНО:

Товариство з обмеженою відповідальністю ТМ ФОРТІС звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом вих. № 30-12/20 від 30.12.2020 (вх. № 90/08-07/21 від 11.01.2021) про стягнення з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція 301399 грн. 77 коп., з яких: 289800 грн. 00 коп. основний борг за договором поставки товару № 63(3)20 УК/53-121-01-20-09147 від 17.03.2020, 5203 грн. 28 коп. - 3 % річних, 6396 грн. 49 коп. втрат від інфляції.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2021 справу № 908/87/21 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Колодій Н.А.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 15.01.2021 у справі № 908/87/21 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція звернулось до Господарського суду Запорізької області з зустрічною позовною заявою вх. № 28-22/2320 від 01.0.2021 (вх. № 313/08-07-21 від 03.02.2021) до ТОВ «ТМ ФОРТІС» про стягнення 2441,86 грн. пені за порушення строків поставки за договором № 63(3)20 УК/53-121-01-20-09147 від 17.03.2020.

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 03.02.2021, зустрічний позов у даній справі передано для розгляду судді Колодій Н.А.

Ухвалою суду від 08.02.2021 прийнято зустрічну позовну заяву для спільного розгляду з первісним позовом у справі № 908/87/21. Цією ж ухвалою вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 04.03.2021.

В судовому засіданні 04.03.2021 оголошено перерву до 05.04.2021.

В підготовчому засіданні 05.04.2021 судом оголошено про закінчення підготовчого судового засідання, закрито підготовче провадження та розпочато у судовому засіданні 05.04.2021 розгляд справи по суті.

В судовому засіданні 05.04.2021 оголошувалась перерва до 27.04.2021.

В судовому засіданні 27.04.2021 справу розглянуто, на підставі ст. 240 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач за первісним позовом підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві, на підставі договору поставки № 63(3)20 УК/53-121-01-20-09147 від 17.03.2020, ст., ст. 3, 11, 625, 655, 692, 712 ЦК України та ст.ст. 181, 184, 222 ГК України, просив первісний позов задовольнити та стягнути з відповідача (позивача за зустрічним позовом) 289800 грн. основного боргу за поставлений товар, 5203 грн. 28 коп. - 3 % річних, 6396 грн. 49 коп. втрат від інфляції. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Відповідач за первісним позовом у відзиві на позовну заяву зазначив, що умовами договору не передбачено поетапної поставки товару. Позивачем надано відповідачеві податкові накладні №1 від 31.03.2020 на суму ПДВ 22864 грн, № 1 від 17.04.2020 на суму ПДВ 25436 грн. Вважає, що оскільки позивачем не надано податкових накладних на всю суму ПДВ 48300 грн, у відповідача не виникло зобов`язання з її сплати. Інфляційні втрати та відсотки річні також не підлягають стягненню, оскільки позивачем не було враховано строк виникнення у ВП ЗАЕС обов`язку щодо оплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ, а також неправильно визначені строки виконання зобов`язання з оплати ціни товару (у договорі відсутні умови про поетапну оплату ціни товару за кожною видатковою накладною окремо). Також, зазначив що позивачем в порушення умов договору та вимог чинного законодавства порядок досудового врегулювання спору не дотриманий. Щодо витрат на послуги адвоката, відповідач заперечує, вважає їх недоведеними.

26.02.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, яка долучена до матеріалів справи. Зазначає, що строк для розрахунку за поставлений товар розпочинається з дати видачі відповідної видаткової накладної. Крім того, в даному випадку має значення сам факт реєстрації податкової накладної та надання її покупцю, після чого покупець протягом 45-ти календарних днів має сплатити вартість поставленого товару. Спростовув твердження відповідача про відсутність у позовній заяві розрахунку очікуваних витрат на правову допомогу.

В запереченнях на відповідь на відзив ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі «ЗАЕС» вважає, що ТОВ «Фортіс» не довело належними та допустими доказами наявність підстав для задоволення позову, в звязку з чим останій не підлягає задоволенню як безпідставний та необгрунтований.

Позивач за зустрічним позовом підтримав зустрічні позовні вимоги, просив на підставі ст., ст. 509, 525, 526, 530, 610, 611, 622 629, 662, 663 ЦК України, ст. ст. 193, 222, 230, 231, 232 ГК України стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТМ «Фортіс» 2441,86 грн. пені за порушення строків поставки за договором поставки № 63(3)20 УК/53-121-01-20-09147 від 17.03.2020.

Відповідач за зустрічним позовом в задоволенні зустрічних позовних вимог просить відмовити, у відзиві на зустрічну позовну заяву вказує, що ВП ЗАЕС при здійсненні розрахунку суми пені неправильно визначена вартість поставленого товару з порушенням строків -152616,00 грн. замість 127180,00 грн. Сума 152616,00 грн. на яку нараховується пеня вказана як вартість непоставленого товару, що не відповідає фактичним обставинам та спростовується видатковою накладаною РН-0000031 від 17.04.2020. Також пеня неправомірно нарахована на суму податку на додану вартість.

У відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву ДП НАЕК Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Атоменергомаш ДП Національна Атомна Енергогенеруюча Компанія Енергоатом зауважило, що саме на заначену вартість товару, відповідно до умов договору, ТОВ «ТМ Фортіс» нарахована пеня за 16 днів прострочення поставки в розмірі 2441,86 грн.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи у їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

28.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТМ «Фортіс» (Постачальник, позивач за первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом у справі) та Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція, (Покупець, відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом у справі) укладено Договір поставки товару № 63(3)20УК/53-121-01-20-09147 (НАЕК від 17.03.2020) (далі за текстом Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар згідно зі специфікацією.

За змістом п. 11.1 Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами. Даний договір діє до 31.12.2020.

Строк поставки березень 2020 року (п. 1.3. договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору вартість товару за договором скдладає 241500 грн., крім того ПДВ 20% 48300,00 грн., загальна вартість складає 289800 грн.

Пунктом 3.2. Договору сторони обумовили, розрахунок за весь товар, поставлений відповідно до п.1.1 цього договору, здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з моменту поставки товару у повному обсязі за договором. Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладаних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

Поставка товару здійснюється на умовах: DDР (м. Енергодар), відповідно до правил ІНКОТЕРМС 2010. Вантажоодержувач: ЗВВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом», м. Енергодар, вул. Промислова, 133, ЗВ ВП «Складське господарство» склад № 2 (п. 4.1).

Пунктом 7.1. договору передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання сторонами зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства.

За порушення вказаних строків поставки або недопоставку товару постачальник зобов`язаний сплатити покупцю пеню в розмірі 0,1% від вартості товару по якому допущені прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення більше 30 (тридцяти) днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% від зазначеної вартості. Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь час прострочення виконання зобов`язання та не обмежується шестимісячним строком та здійснюється за весь час прострочення виконання зобов`язань, по день його фактичного виконання (п. 7.2 договору).

Як свідчать матеріали справи, ТОВ «ТМ ФОРТІС» належним чином виконало свої зобов`язання за Договором, а саме здійснило поставку Державному підприємству Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція обумовленого Договором товару на загальну суму 289800 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними:

- № РН-0000030 від 31.03.2020 на суму 137184 грн (з ПДВ),

- № РН-0000031 від 17.04.2020 на суму 152616 грн (з ПДВ),

Про отримання товару свідчить підпис уповноваженої особи відповідача на видаткових накладних.

Позивачем оформлено податкові накладні №1 від 31.03.2020 на суму ПДВ 22864 грн, № 1 від 17.04.2020 на суму ПДВ 25436 грн, зареєстровано їх в Єдиному реєстрі податкових накладних.

ДП Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція факт отримання від ТОВ ФОРТІС товару за вищевказаними видатковими накладними на загальну суму 289800 грн. не заперечив.

У зв`язку із тим, що відповідачем за первісним позовом не було оплачено отриманий товар від позивача, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 289800 грн. 00 коп. основного боргу за договором поставки товару № 63(3)20 УК/53-121-01-20-09147 від 17.03.2020, 5203 грн. 28 коп. - 3 % річних та 6396 грн. 49 коп. втрат від інфляції, за яким відкрито провадження у даній справі.

ДП НАЕК Енергоатом в особі ВП «ЗАЕС» (позивач за зустрічним позовом) просить суд стягнути з ТОВ «ТМ ФОРТІС» (відповідач за зустрічним позовом) пеню у розмірі 2441,86 грн., нараховані на підставі п. 7.2. договору № 63(3)20 УК/53-121-01-20-09147 від 17.03.2020, у зв`язку із порушенням строків поставки.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд при прийнятті рішення враховує наступне.

Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини сторін врегульовані договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. Покупець зобов`язаний сплатити повну ціну переданого товару.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором у строк, визначений відповідно до статті 530 ЦК України. (частина 1 статті 693 ЦК України).

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Правовідносини сторін по справі врегульовано договором поставки № 63(3)20 УК/53-121-01-20-09147 від 17.03.2020, на загальну суму 289800 грн. з ПДВ. Факт поставки товару не заперечується стороною ДП Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція.

Сторонами у розділі 3 договору поставки погоджено, що розрахунок за весь товар, поставлений відповідно до п.1.1 цього договору, здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з моменту поставки товару у повному обсязі за договором. Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладаних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

Позивач за первісним позовом зазначив у первісному позові, що вартість поставленого товару за видатковою накладною № РН-0000030 від 31.03.2020 повинна бути оплачена не пізніше 15.05.2020, а за видатковою накладною № РН-0000031 від 17.04.2020 не пізніше 01.06.2020.

Відповідач за первісним позовом заперечив щодо поетапної оплати поставленого товару (за окремими видатковими накладними) та заначив, що умовами договором поетапна поставка не передбачена, у зв`язку з чим зобов`язання щодо здійснення оплати за товар у відповідача за первісним позовом виникло до 02.06.2020, оскільки дати останньої поставки повного обсягу товару визначеного у п. 1.1 договору, відбулась 17.04.2020 за видатковою накладною № РН-0000031.

Пунктом 3.2. Договору сторони домовилися, що розрахунок за весь товар, поставлений відповідно до п.1.1 цього договору, здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з моменту поставки товару у повному обсязі за договором.

Суд враховуючи заперечення відповідача за первісним позовом та умови договору вважає, що дата отримання відповідачем за первісним позовом поставленого товару у повному обсязі є 17.04.2020 (відповідно до накладної № РН-0000031 від 17.04.2020), а оплата за поставлений товар мала бути здійснена відповідно до 02.06.2020.

Оплату за поставлений товар за умовами Договору №63(3)20 УК/53-121-01-20-09147 від 17.03.2020, Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція не здійснило.

Таким чином, Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція порушило взяті на себе за умовами Договору 63(3)20 УК/53-121-01-20-09147 від 17.03.2020 зобов`язання та вимоги чинного законодавства, у зв`язку із чим станом на час вирішення справи в судовому засіданні за ним рахується заборгованість за поставлений товар в сумі 289800 грн.

На день розгляду спору 289800 грн. доказів оплати товару відповідач за первісним позовом в повному обсязі суду не надав.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 5203,28 грн та інфляційни втрати у розмірі 6396,49 грн.

Згідно з частиною 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

Таким чином, порушення відповідачем грошового зобов`язання тягне за собою наслідки, передбачені частиною 2 ст. 625 ЦК України.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання з оплати за надані послуги за договором, вимоги про стягнення з нього 3 % річних та інфляційних втрат заявлено позивачем обґрунтовано.

Заперечення відповідача щодо невірного розрахунку позивачем 3% річних внаслідок застосування невірних дат виникнення у відповідача зобов`язань, судом приймається.

Враховуючи викладене, товар за видатковими накладними № РН-0000030 від 31.03.2020 на суму 137184 грн (з ПДВ) та № РН-0000031 від 17.04.2020 на суму 152616 грн (з ПДВ), мав бути оплачений у строк до 02.06.2020, оскільки початком строку за розрахунком є 18.04.2020 з моменту поставки товару у повному обсязі за договором.

Перевіривши за допомогою комп`ютерної юридичної інформаційно-пошукової системи ЗАКОНОДАВСТВО заявлені до стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних та періоди їх нарахування, судом встановлено, що вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі, а вимоги в частині стягнення 3% підлягають частковому задоволенню в сумі 5012,12 грн., оскільки позивачем невірно визначений строк оплати. В іншій частині вимоги 3% річних відхиляються як безпідставно заявлені.

Відтак стягненню підлягає 3% річних у сумі 5012,12 грн та інфляційні втрати у сумі 6396,49 грн.

Що стосується заперечень відповідача за первісним позовом викладених у відзиві на позовну заяву щодо посилань на те, що позивачем за первісним позовом не було враховано, що обов`язок ВП ЗАЕС з оплати чатини вартості товару у розмірі суми ПДВ не набув характеру прострочення, що виключає можливість кваліфікації його поведінки як порушення зобов`язання. Суд вважає такі твердження безпідставними для даного спору, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та доведено позивачем, на виконання умов Договору Постачальник здійснив поставку товару на загальну суму 289800 грн. Претензій з боку відповідача жодних не було, товар по кількості та якості був прийнятий у повному обсязі. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за поставкою товару було складено податкові накладні від 31.03.2020 № 1 на суму ПДВ в розмірі 22864 грн. та від 17.04.2020 № 1 на суму ПДВ в розмірі 25436 грн. Зазначення у п. 3.2 Договору, що оплата Покупцем частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку, не змінює строку щодо оплати в частині суми ПДВ. В даному випадку має значення сам факт здійснення реєстрації податкової накладної та надання її Покупцю, в разі чого покупець повинен здійснити повну оплату отриманого товару з урахуванням ПДВ в межах визначеного строку 45-ти календарних днів з дати поставки товару.

На підставі викладеного, суд вважає первісні вимоги позивача обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними та такими, що підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача на користь позивача 289800 грн. основного боргу, 5012,12 грн. 3 % річних і 6396,49 грн. інфляційних втрат. В іншій частині первісних позовних вимог в задоволенні позову відмовляється.

Стосовно клопотання ТОВ «ТМ ФОРТІС» (вх. № 4216/08-08/21), про зазначення в резолютивній частині рішення наступне: «Органу особі», що здійснюватиме примусове викоання рішення, здійснювати нарахування 3% річних на сум основного боргу з 30.12.25020 до моменту остаточного виконання рішення суду. Нарахування 3% річних необхідно здійснювати за наступною формулою: Сума 3% річних = С (сума основного боргу) х 3 х Д (кількість днів прострочння) / 365 / 100, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 10 статті 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Суд звертає увагу на те, що застосування вищезазначених положень є правом суду.

Також, відповідно до положень ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги встановлений судом факт безпідставного невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, суд задовольняє клопотання ТОВ «ТМ ФОРТІС» та згідно з ч. 10 ст. 238 ГПК України зазначає в резолютивній частині рішення про нарахування 3 % річних до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, за формулою (СОБ х 3 х КДП) : КДР : 100 = сума процентів, де: СОБ - сума основного боргу, простроченого ДП Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція (ідентифікаційний код ВП 19355964); 3 - розмір процентів; КДП - кількість днів прострочення сплати ДП Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі ВП Запорізька атомна електрична станція суми основного боргу за період: з 30.12.2020 і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу, КДР - кількість днів у році, у якому нараховуються проценти.

Розглядаючи зустрічну позовну заяву Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» до ТОВ ТМ ФОРТІС про стягнення 2441,86 грн. пені за порушення строків поставки за договором поставки №63(3)20 УК від 28.02.2020 (№63(3)20 УК/53-121-01-20-09147 від 17.03.2020), суд виходив з наступного.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.

Частиною 2 ст. 216 ГК України встановлено, що застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як вже зазначалося судом, ТОВ ТМ ФОРТІС за видатковими накладними № РН-0000030 від 31.03.2020 на суму 137184 грн (з ПДВ) та № РН-0000031 від 17.04.2020 на суму 152616 грн (з ПДВ) поставило Державному підприємству НАЕК в особі ВП «ЗАЕС» обумовлений договором товар.

Строк поставки березень 2020 року (п. 1.3. договору).

Таким чином, ТОВ ТМ ФОРТІС здійснило поставку товару з порушенням строків поставки, а саме за видатковою накладною № РН-0000031 від 17.04.2020 на суму 152616 грн (з ПДВ) прострочення поставки складає 16 днів.

Позивачем за зустрічним позовом нараховано пеню в розмірі 2441,86 грн., а саме за видатковою накладною № РН-0000031 від 17.04.2020 на суму 152616 грн. (з ПДВ) за 16 днів прострочення поставки товару, з 01.04.2020 по 16.04.2020.

Відповідно до п. 7.2 Договору встановлено, що за порушення вказаних строків поставки або недопоставку товару постачальник зобов`язаний сплатити покупцю пеню в розмірі 0,1% від вартості товару, по якому допущені прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення більше 30 (тридцяти) днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% від зазначеної вартості. Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь час прострочення виконання зобов`язання та не обмежується шестимсячіним строком та здійснюється за весь час прострочення викоання зобов`язань, по день його фактичного виконання.

Проаналізувавши норми наведеного діючого законодавства України та умови договору, враховуючи допущене ТОВ ТМ ФОРТІС порушення строків поставки продукції, перевіривши розрахунок розміру пені, суд дійшов висновку, що позивачем за зустрічним позовом правомірно та правильно нараховано відповідачу, відповідно до умов п.7.2 договору, пеню в розмірі 2441,86 грн., що складає 0,1% від вартості непоставленої продукції.

Щодо тверджень ТОВ ТМ ФОРТІС щодо неправильно визначеної варттості товару, поставленого з порушенням строків 152616,00 грн., замість 127180 грн. та сума 152616,00 грн., на яку нараховується пеня, вказана як вартість непоставленого товару, що не відповідає фактичним обставинам та спростовується видатковою накладною, такі твердження є хибними, у зв`язку з наступним.

Відповідно до п. 1.1 та п. 3.1. договору, вартість товару складається з ціни товару та з суми ПДВ в розмірі 20% ціни товару.

Згідно з видатковою накладною № РН-0000031 від 17.04.2020 вартість поставленого за нею товару становить 152616 грн. (з ПДВ). Саме на зазначену вартість товару, відповідно до умов договору ТОВ «ФОРТІС» нарахована пеня за 16 днів прострчоенння поставки в розмірі 2441,86 грн.

Таким чином, зустрічний позов про стягнення з ТОВ ТМ ФОРТІС 2441,86 грн. пені за порушення строків поставки за договором поставки №63(3)20 УК від 28.02.2020 (№63(3)20 УК/53-121-01-20-09147 від 17.03.2020) підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Письмові докази, що містяться в матеріалах справи, та досліджені судом, а також встановлені судом обставини справи свідчать про безпідставність заперечень відповідача та спростовуються вищевикладеними висновками суду.

Сторонами надано всі належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За викладених обставин, первісний позов задовольняється частково, зустрічний позов задовольняється в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за первісним позовом покладаються на відповідача за первісним позовом пропорційному до задоволених вимог, витрати зі сплати судового збору за зустрічним позовом покладаються на відповідача за зустрічним позовом.

Відповідно до ч. 11 ст. 238 ГПК України у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

Зі змісту ч. ч. 4, 11 ст. 129 ГПК України вбачається, що у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частині судових витрат.

Оскільки за наслідками розгляду даної справи за первісним позовом вимоги задоволені частково та повністю задоволені вимоги за зустрічним позовом, суд в порядку приписів ч. 11 ст. 238 ГПК України визнає за необхідне провести зустрічне зарахування сум первісного та зустрічного позовів, а саме: пеню за зустрічним позовом зарахувати в рахунок погашення основного боргу з оплати товару за первісним позовом, судовий збір за зустрічним позовом зарахувати в рахунок погашення судового збору за первісним позовом.

Таким чином, суд здійснив зустрічне зарахування таких сум та у підсумку стягує з ДП НАЕК Енергоатом в особі ВП Запорізька атомна електрична станція на користь ТОВ «ТМ ФОРТІС» 287358,14 грн. суми основного боргу ( 289800 грн. 2441,86 грн.), 5012 грн. 12 коп. 3% річних, 6396 грн. 49 коп. втрат від інфляції, 7994 грн. 93 коп. витрат на правничу допомогу, та судовий збір у розмірі 2248,13 грн. (4518,13 грн. 2270 грн.)

Також, позивачем за первісним позовом заявлено про відшкодування з відповідача за первісним позовом 8000 грн. витрат на правову допомогу адвоката за договором про надання правової допомоги № 22-12/20 від 22.12.2020

ДП НАЕК Енергоатом в особі ВП Запорізька атомна електрична станція надало клопотання в порядку ст. 42, 126 ГПК України, а також зазначило у відзиві щодо відмови товариству з обмеженою відповідальністю «ТМ ФОРТІС» в задоволенні вимоги про стягнення з ВП ЗАЕС витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн. Зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу Адвокатського обєднання «Лохматов і партнери», які підлягають розподілу між сторонами.

Мотивуючи тим, що в договорі про надання правової допомоги №22-12/20 від 22.12.2020 відсутнє посилання на те, що Адвокатське обєднання «Лохматов і партнери» уповноважене представляти права та законні інтереси ТОВ «ТМ ФОРТІС» саме у спорі з ВП ЗАЕС, що виник з виконання договору поставки товару № 63(3)20УК від 28.02.2020. Розмір витрат не підтверджено належними доказами відповідно до вимог чинного законодавства. ДП Національна Атомна Енергогенеруюча Компанія Енергоатом в особі ВП ЗАЕС просив відмовити ТОВ « ТМ ФОРТІС» в стягненні витрат на правничу допомогу, та зокрема зазначив, що зазначені витрати не підтверджені належними та достатніми доказами, відповідно до вимог чинного законодавства України. Також зазначив, що позовні вимоги ТОВ «ТМ ФОРТІС» є необґрунтованими, в зв`язку з чим ціна позову не впливає на вирішення питання щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Вважає, що справа яка розглядається, стосується лише позивача та відповідача та не викликає публічного інтересу, а результат її вирішення не може вплинути на репутацію сторін.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини 1, 2 ч. 2 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (п. 4 ст. 126 ГПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Положеннями частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Зі змісту ст. і ст. 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

В підтвердження витрат на послуги адвоката в сумі 8000,00 грн. позивачем додано до матеріалів справи: копію договору про надання правової допомоги № 22-12/20 від 22.12.2020, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю ТМ ФОРТІС та Адвокатським об`єднанням Лохматов і партнери з додатковою угодою № 1 до договору про надання правої допомоги № 22-12/20 від 22.12.2020, акт № 1 приймання передачі наданої правової допомоги (наданих послуг) від 23.02.2021, рахунок на оплату № 8 від 23.02.2021 на суму 8000 грн.

Також, подано платіжне доручення № 3 від 03.03.2021 на суму 8000 грн., що підтверджують понесення (оплату) позивачем (за первісним позовом) витрат, необхідних для надання правничої допомоги в загальній сумі 8000,00 грн.

Детальний опис робіт (наданих послуг) викладений в Акті приймання предачі наданої правової допомоги (наданих послуг) від 23.02.2021.

Так, Акті від 23.02.2021 визначено такі послуги ознайомлення з документами договірної справи 500 грн., - надання усних консультацій та роз`яснень, які стосуються предмету спору -500 грн., розрахунок 3% річних та індексу інфляції за прострочення оплати вартості поставленого товару, - 4500 грн. складання та підготовка до відправки позовної заяви до Господарського суду Запорізької області про стягнення вартості поставленого за договором № 63(3)20 УК від 28.02.2020/53-121-01-20-09147 від 17.03.2020 товару в розмірі 289800 грн., 3 % річних та індексу інфляції за простроченого оплати вартості поставленого товару, -1500 грн. складання та підготовка до відправки відповіді на відзив до Господарського суду Запорізької області.

Оцінюючи обґрунтованість заяви позивача за первісним позовом, з огляду на визначені нормами ГПК та практикою ЄСПЛ критерії, суд вважає, що заявлена ТОВ «ТМ ФОРТІС» сума на правничу допомогу в розмірі 8000 грн. є обґрунтованою, відповідає умовам договору про надання правової допомоги, реальному обсягу такої допомоги у суді, часом, витраченим на надання таких послуг.

Доводи представника відповідача за первісним позовом, приведені ними в обґрунтування заперечень проти заяви, не можуть бути враховані судом при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, оскільки не підтверджені доказами та спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що АО Лохматов і партнери надав об`єм послуг визначений Договором.

Також, судом враховано, що відповідачем за первісним позовом не доведено неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката наданої адвокатом у справі №908/87/21.

При цьому вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позов було задоволено частково, витрати на професійну правничу допомогу підлягають покладенню на сторони у розмірах, пропорційних до задоволених вимог.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом суму витрат на послуги адвоката, яку суд вважає співрозмірною з урахуванням обставин справи та їх розумною необхідністю, в розмірі 7994,93 грн. В іншій частині витрати на професійну правничу допомогу покладаються на ТОВ «ТМ ФОРТІС».

Керуючись ст., ст. 126, 129, 233, 237, 238, 240-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю ТМ ФОРТІС до Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ) в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція (71504, м. Енергодар Запорізької області, вул. Промислова, буд. 133, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТМ ФОРТІС, (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 156, офіс 132, ) 289800 (двісті вісімдесят девять тисяч вісімсот) грн. 00 коп. основного боргу, 5012 (п`ять тисяч дванадцять) грн. 12 коп. 3% річних, 6396 (шість тисяч триста дев`яносто шість) грн. 49 коп. втрат від інфляції, 4518 (чотири тисячі п`ятсот вісімнадцять) грн. 13 коп. судового збору, 7994 (сім тисячі девятсот дев`яносто чотири) грн. 93 коп. витрат на правничу допомогу.

3. Зустрічний позов Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція до Товариства з обмеженою відповідальністю ТМ ФОРТІС задовольнити повністю.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ТМ ФОРТІС, (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 156, офіс 132, ) на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ) в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція (71504, м. Енергодар Запорізької області, вул. Промислова, буд. 133, ) 2441 (дві тисячі чотириста сорок одна) грн. 86 коп. пені та 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

5. Провести зустрічне зарахування стягнутих сум та судових витрат.

6. Стягнути з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ) в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція (71504, м. Енергодар Запорізької області, вул. Промислова, буд. 133, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТМ ФОРТІС, (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 156, офіс 132, ) 287358 (двісті вісімдесят сім тисяч триста п`ятдесят вісім) грн. 14 коп. заборгованості, основного боргу, 5012 (п`ять тисяч дванадцять) грн. 12 коп. 3% річних, 6396 (шість тисяч триста дев`яносто шість) грн. 49 коп. втрат від інфляції, 2248 (дві тисячі двісті сорок вісім) грн. 13 коп. судового збору, 7994 (сім тисячі девятсот дев`яносто чотири) грн. 93 коп. витрат на правничу допомогу. Видати наказ.

7. Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення нарахувати 3 % річних, до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, за формулою (СОБ х 3 х КДП) : КДР : 100 = сума процентів, де: СОБ - сума основного боргу, простроченого ДП Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція (ідентифікаційний код ВП 19355964); 3 - розмір процентів; КДП - кількість днів прострочення сплати ДП Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі ВП Запорізька атомна електрична станція суми основного боргу за період: з 30.12.2020 і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу, КДР - кількість днів у році, у якому нараховуються проценти.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України 27 травня 2021р.

Суддя Н.А. Колодій

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.