ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.05.2021 Справа № 920/1319/20
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., при секретарі судового засідання Гордієнко Ж.М., розглянувши матеріали справи № 920/1319/20

за позовом: Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ),

до відповідача: Комунального підприємства Ромникомунтепло Роменської міської ради (42000, Сумська область, місто Ромни, вул.. Коржівська, буд. 90, )

про стягнення 2643055 грн 82 коп.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув,

від відповідача: не прибув.

Суть спору: 28.12.2020 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд стягнути на його користь з відповідача 5110611 грн 30 коп., з яких: 3516991 грн 32 коп. основний борг, 960381 грн 65 коп. пеня, 378650 грн 23 коп. 3% річних, 251356 грн 29 коп. інфляційні втрати, 3231 грн 81 коп збитки за неналежне виконання умов Договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 6469/18-БО-29.

Ухвалою суду від 29.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26.01.2021, 11:45.

18.01.2021 відповідачем подано відзив на позовну заяву № 27 від 16.01.2021.

Ухвалою суду від 21.01.2021 виправлено описку в п. 2 резолютивної частини ухвали суду від 29.12.2020 та викладено її в наступній редакції: Призначити підготовче засідання на 29.01.2021, 11:45. Судове засідання відбудеться в приміщенні Господарського суду Сумської області за адресою: м. Суми, проспект Шевченка Тараса, 18/1, 1-й поверх, зал судового засідання № 5.

Ухвалою суду від 25.01.2021 задоволено заяву представника позивача та призначено провести судове засідання 29.01.2021, 11:45 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

В судовому засіданні 29.01.2021 постановлено протокольну ухвалу, якою оголошено перерву до 23.02.2021, 12:20.

15.02.2021 позивачем подано заяву № 39/5-1127-21 від 09.02.2021 про зменшення розміру позовних вимог відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача борг у загальній сумі 4 633 302,84 грн, у тому числі: основний борг у сумі 2858 069,03 грн, пеня у сумі 404 666,33 грн, інфляційні втрати у сумі 406 954,02 грн, збитки у сумі 3 231,81 грн та судові витрати та постановити ухвалу про повернення судового збору у розмірі 7 159,63 грн.

23.02.2020 відповідачем подано до суду клопотання № 109 від 22.02.2021, відповідно до якого просить суд: приєднати до матеріалів справи оборотно-сальдову відомість за лютий 2021 року, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 2 858 069,03 грн відмовити; зменшити заявлений позивачем розмір пені до 10% та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягненя пені з відповідача у розмірі 960381,65 грн; в задоволенні позовних вимог в частині стягнення збитків у розмірі 3 231,81 грн відмовити повністю.

В судовому засіданні 23.02.2021 судом долучено до матеріалів справи подану позивачем заяву № 39/5-1127-21 (вх.№843к) від 09.02.2021 про зменшення розміру позовних вимог та клопотання № 109 від 22.02.2021 разом з письмовими доказами.

Ухвалою суду від 23.02.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 23.03.2021, 11:00.

23.03.2021 від відповідача надійшло до суду клопотання № 193 (вх.№ 2917/21) від 22.03.2021 про приєднання до матеріалів справи письмових доказів, а саме оборотно-сальдову відомість за період з 23.02.2021 по 22.03.2021. Крім того, представник відповідача зазначає, що станом на 23.02.2021 розмір основного боргу КП Ромникомунтепло РМР перед АТ НАК Нафтогаз України за Договором від 05.10.2018 № 6469/18-БО 29 зменшився і становить 379 938,74 грн.

Ухвалою суду від 23.03.2021 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 22.04.2021, 11:00.

24.03.2021 позивачем надано до суду Заяву від 17.03.2021 № 33/5-2/23-21 про зменшення розміру позовних вимог у зв`язку з тим, що відповідач частково сплатив суму основної заборгованості. Відповідно до поданої заяви про зменшення позовних вимог позивач просить суду стягнути з відповідача 2643055 грн 82 коп., з яких: 752469 грн 50 коп. основний борг, 960381 грн 65 коп. пеня, 412728 грн 86 коп. 3% річних, 514244 грн 00 коп. інфляційні втрати, 3231 грн 81 коп. збитки за неналежне виконання умов Договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 6469/18-БО-29, а також судові витрати покласти на відповідача.

Враховуючи, що положеннями ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, передбачено що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, а позивач подав заяви про зменшення позовних вимог 09.02.2021 та 17.03.2021, тобто до закінчення підготовчого засідання (23.03.2021 ухвалою суду закрито підготовче провадження), суд приймає до уваги заяви позивача від 09.02.2021 та від 17.03.2021 (вх. № 1379к від 24.03.2021) про зменшення позовних вимог.

В зв`язку з означеним подальший розгляд справи відбувається з урахуванням заяв про зменшення позовних вимог і стосується стягнення з відповідача 2643055 грн 82 коп., з яких: 752469 грн 50 коп. основний борг, 960381 грн 65 коп. пеня, 412728 грн 86 коп. 3% річних, 514244 грн 00 коп. інфляційні втрати, 3231 грн 81 коп. збитки за неналежне виконання умов Договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 6469/18-БО-29.

12.04.2021 відповідачем надано до суду клопотання від 07.04.2021 № 232 про приєднання письмових доказів до матеріалів справи, відповідно до змісту яких відповідач зазначає, що станом на 25.03.2021 сума основного боргу погашена в повному обсязі.

20.04.2021 відповідачем надано до суду лист від 20.04.2021 № 256 (ел. пошта) про приєднання до матеріалів справи документів.

Подані документи оглянуті судом та долучені до матеріалів справи.

22.04.2021 протокольною ухвалою оголошено перерву в судовому засіданні до 13.05.2021,12:50.

12.05.2021 позивачем подано до суду заяву про зменшення позовних вимог. Відповідно до змісту даної заяви просить суд стягнути з відповідача 1890902 грн 50 коп., з яких: 960381 грн 64 коп. пеня, 413045 грн 01 коп., 3% річних, 514244 грн 04 коп. інфляційні втрати, 3231 грн 81 коп. збитки.

13.05.2021 судове засідання не відбулося через перебування судді Заєць С.В. у відпустці 13.05.2021.

Ухвалою суду від 14.05.2021 призначено розгляд справи по суті на 25.05.2021,12:50.

Розглянувши заяву про зменшення позовних вимог, суд зазначає, що оскільки дана заява подана за межами строків, означених ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, а саме після закінчення підготовчого засідання (ухвалою суду від 23.03.2021 закрито підготовче провадження) вона не приймається судом до розгляду.

24.05.2021 позивачем подано до суду заяву від 24.05.2021 № 39/5-3817-21 про розгляд справи без участі представника позивача. В свою чергу просив позов задовольнити у повному обсязі.

В судове засідання 25.05.2021 представники сторін не прибули, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання заяв по суті справи та доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам були створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив.

05.10.2018 року між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Постачальник, позивач) та Комунальним підприємством «Ромникомунтепло» Роменської міської ради (Споживач, відповідач) укладений договір постачання природного газу № 6469/18-БО-29, з додатковими угодами №№1-19(надалі - договір, а.с. 21-62, том 1).

Відповідно до предмету укладеного між сторонами договору, Постачальник зобов`язався поставити Споживачу у 2018 році природний газ, а Споживач зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Позивачем на виконання умов договору було поставлено, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 14541500 грн. 25 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за період з жовтня 2018 року по вересень 2019 року (а.с. 63-74, том1).

Відповідно до п. 6.1. Договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Обґрунтовуючи позов позивач вказував на те, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі сплатив за переданий йому газ, в зв`язку з чим (приймаючи до уваги заяви про зменшення позовних вимог) у відповідача перед позивачем наявна заборгованість в сумі 752469 грн 50 коп.

З матеріалів справи вбачається, що після закриття підготовчого провадження у справі відповідачем була погашена заборгованість за газ в загальній сумі 752469 грн 50 коп., що підтверджується оборотно - сальдовою відомістю по рахунку відповідача за квітень 2021.

Факт сплати заборгованості відповідачем на загальну суму 752469 грн 50 коп. не заперечувався ні представником відповідача, ні представником позивача у судовому засіданні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки сума основного боргу з орендної плати у розмірі 752469 грн 50 коп., яка була предметом спору в даній справі сплачена відповідачем, провадження у справі в частині стягнення 752469 грн 50 коп. суми основного боргу підлягає закриттю відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Як свідчать матеріали справи предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача 960381 грн 65 коп. пені, 412728 грн 86 коп. 3% річних, 514244 грн 00 коп. інфляційних втрат, 3231 грн 81 коп. збитків, нарахованих на суму заборгованості по проданому відповідачу природному газу за договором.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача трьох відсотків річних, інфляційних та пені, ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» посилається на те, що платежі відповідачем здійснювались з порушення останнім строку виконання зобов`язання.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про наступне.

На підставі ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Водночас, згідно вимог ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 3.1. договору Постачальник передає Споживачу газ у його загальному потоці у разі передачі: - природного газу власного видобутку, імпортованого природного газу. Право власності на газ переходить від Постачальника до Споживача в пунктах приймання передачі газу після підписання актів приймання передачі. Після переходу права власності на газ Покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.

Пунктом 6.1. договору сторони передбачили, що оплата за природний газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Вказані пункти договору узгоджується з вимогами ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, відповідно до яких покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Окрім того, акт приймання-передачі відповідно до умов договору лише фіксує остаточний обсяг переданого за минулий місяць природного газу, який визначається за показами комерційних вузлів обліку газу. Обов`язок по складанню акта приймання-передачі природного газу лежить саме на Споживачу. Враховуючи, що умовами договору сторонами погоджено кількість природного газу, яка передається Постачальником по місяцях кварталу, визначена його ціна та вартість, то відповідач мав усі фактичні дані щодо обсягів отриманого природного газу для своєчасного проведення розрахунків з позивачем. Окрім того, визначений договором та додатковими угодами обсяг газу по місяцях є плановим і відповідно до п. 6.1 договору має бути 100% оплачений відповідачем протягом місяця поставки.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що оплата за поставлений газ проведена з порушенням умов договору.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідальність у вигляді сплати річних наступає у випадку прострочення оплати переданого товару.

Позивач вимагає застосування до відповідача відповідальності згідно зі ст.625 ЦК України за несвоєчасну оплату поставленого газу

Відповідач мав необхідні відомості для оплати газу протягом місяця поставки, як визначено умовами договору.

До позовної заяви позивачем додано розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих за порушення відповідачем строку оплати вартості природного газу (а.с.13-20, том 1).

Дослідженням розрахунку встановлено, що нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат проведено позивачем окремо за зобов`язаннями за кожний окремий період.

Відповідач контр розрахунок 3% річних та інфляційних втрат суду не надав.

З огляду на порушення відповідачем строку оплати товару, встановленого договором, підлягає задоволенню вимога Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення з відповідача 412728 грн 86 коп. 3% річних та 514244 грн 00 коп. інфляційних втрат.

Позивачем також заявлено до стягнення 3231 грн 81 коп. збитків.

При розгляді зазначеного питання суд керується наступним:

Пунктом 3.13. Договору (в редакції Додаткової угоди від 29.11.2018 № 4) передбачено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного Відповідачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1. Договору), Відповідач зобов`язаний відшкодувати Позивачу збитки в порядку, визначеному п. 5.7. Договору (в редакції Додаткової угоди від 29.11.2018 № 4).

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо стягнення збитків позивач зазначає, що відповідно до пункту 2.1 Договору (у редакції Додаткової угоди № 8 від 20.03.2019) Постачальник передає Споживачу у березні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 282,700 тис.куб.м.

Актом приймання - передачі від 31.03.2019 сторони погодили розмір фактично переданого природного газу в обсязі 257,5200 тис. куб. м. Отже, відповідач у березні 2019 року фактично спожив природний газ в обсязі меншому на 25,1800 тис. куб .м. ніж було узгоджено сторонами пунктом 2.1 договору.

23.05.2019 Позивач направив на адресу Відповідача Акт-претензію за вих № 26-1509-19, змінену в частині розрахунку суми збитків листом від 05.11.2019 за вих № 26/10-2998-19, якою Позивач вимагав у Відповідача сплатити збитки на підставі п. 3.13. та 5.7. Договору та п.1 Розділу VI Правил в розмірі 5 760,76 грн, за різницю між замовленим в березні 2019 обсягом природного газу (282,700 тис куб м) та фактичним обсягом використаного Відповідачем у березні 2019 природного газу за Договором (257,5200 тис куб м).

Вищезазначені Акт-претензія та лист про зміну суми збитків отримані Відповідачем.

Збитки Позивача в добровільному порядку Відповідачем відшкодовані на суму 2528,95 грн.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми збитків, суд встановив, що останній є арифметично вірним, відповідає нормам чинного законодавства, а тому з огляду на порушення відповідачем умов договору, підлягає задоволенню вимога Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення з відповідача 3231 грн. 81 коп. збитків (розрахунок, а.с. 82, том.1).

Стосовно вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення пені, суд зазначає наступне.

У відповідності до договору постачання позивачем відповідачу природного газу є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити фактично отриманий газ за умовами договору.

Невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем природного газу) згідно ст. 610 ЦК України є порушенням зобов`язання з боку відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобов`язання за договором щодо оплати за одержаний газ виконало у повному обсязі та оплатило позивачу вартість поставленого у спірному періоді природного газу за актами приймання-передачі, проте з порушенням строків щомісячних оплат.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ч.1 ст. 548, ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із пунктом 8.2 Договору визначено, що у разі невиконання відповідачем п.6.1 Договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі 15,3% річних (з 01.12.2018- пункт 7.2. Договору в редакції Додаткової угоди від 29.11.2018 №4) але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу.

Відповідно до поданого розрахунку сума пені становить 960381 грн 65 коп.

Згідно із ч. 1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно ч. 2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 229, ч.1 ст. 230 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.6 ст. 231 та ч. 2 ст. 343 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором; платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, суд вбачає наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми пені.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки суми пені, приймаючи до уваги встановлений судом факт несвоєчасної оплати відповідачем природного газу, суд вважає правомірними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені в сумі 960381 грн. 65 коп.

Відповідач, посилаючись на приписи ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, просить суд зменшити заявлений позивачем до стягнення розмір пені на 90 %, враховуючи факти повного погашення основної заборгованості, перебування теплопостачальної організації, яка є соціально значущим підприємством, у скрутному фінансовому становищі, наявності значної дебіторської заборгованості, а також той факт, що сплата неустойки в даному випадку зачіпає не лише майнові інтереси відповідача, а й інтереси населення та бюджетних організацій, зокрема, можливість постачання їм теплової енергії. Відповідач зазначає, що несвоєчасна оплата за поставлений природний газ перед позивачем сталося не з вини відповідача, оскільки єдиним джерелом сплати за спожитий природний газ є кошти, які сплачують за теплову енергію населення, релігійні організації, бюджетні установи та госпрозрахункові підприємства. Фінансове становище відповідача прямо залежить від затверджених в установленому чинним законодавством України порядку тарифів на теплову енергію. Єдиним джерелом сплати за спожитий природний газ є кошти, що сплачують за теплову енергію споживачі (населення, релігійні організації, бюджетні установи та госпрозрахункові підприємства), за рахунок яких здійснюються платежі за поставлений природний газ. Споживачі мають перед КП Ромникомунтепло РМР значну дебіторську заборгованість, що підтверджується довідкою про дебіторську заборгованість станом на 01.04.2021. Факт перебування відповідача у скрутному фінансовому становищі підтверджується фінансовим звітом суб`єкта малого підприємництва. Неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором спричинене не його зловживанням, а об`єктивними обставинами, що унеможливлюють своєчасну оплату за поставлений природний газ.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі 467/1346/15-ц.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 2 ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Відповідно до положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Суд бере до уваги наступне: 1) позивачем не надано доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану підприємства, саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору; 2) відповідачем у повному обсязі сплачено основний борг; 3) стягнення на користь позивача суми процентів річних та інфляційних втрат, в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем; 4) відповідач є комунальним підприємством, згідно з рішенням Виконавчого комітету Роменської міської ради від 28.12.2006 № 402 визнаний виконавцем/виробником послуг з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії, централізованого опалення та гарячого водопостачання (підігрів води) відповідно до переліків об`єктів по категоріям: Населення, Бюджетні установи, інші споживачі, Гаряче водопостачання (підігрів води); 4) факт наявності перед КП Ромникомунтепло РМР дебіторської заборгованості підтверджується довідкою про дебіторську заборгованість станом на 01.04.2021, факт перебування КП Ромникомунтепло РМР у скрутному фінансовому становищі підтверджується фінансовим звітом суб`єкта малого підприємництва, де станом на 31.03.2021 на кінець звітного періоду непокритий збиток дорівнює 3394,5 тис. грн., чистий збиток 1685,3 тис. грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на 70 % від заявленої до стягнення суми (960381,65 грн) - до 288114 грн. 50 коп. (30% від заявленої до стягнення суми пені).

Таке зменшення розміру пені суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

З урахуванням п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції у резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується наступним:

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Відповідно до п. 2 ч. 1, п. 9 ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, без урахування зменшення пені.

Керуючись ст. ст. 123, 129, ст. 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В прийнятті до розгляду заяви про зменшення розміру позовних вимог від 06.05.2021 № 39/5-3423-21 (вх. № 2008 від 12.05.2021) - відмовити.

2. В частині стягнення суми основного боргу в розмірі 752469 грн 50 коп. закрити провадження у справі № 920/1319/20 за п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України в зв`язку з відсутністю предмету спору.

3. Позов задовольнити частково.

4. Стягнути з Комунального підприємства "Ромникомунтепло" Роменської міської ради" (вул. Коржівська, 90, м. Ромни, Сумська область, 42000, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ) 288114 (двісті вісімдесят вісім тисяч сто чотирнадцять) гривень 50 коп. пені, 412728 (чотириста дванадцять тисяч сімсот двадцять вісім) гривень 86 коп. три процента річних, 514244 (п`ятсот чотирнадцять двісті сорок чотири) гривні грн. 00 коп. інфляційних втрат, 3231 (три тисячі двісті тридцять одну) гривню 81 коп. збитків та 28358 (двадцять вісім тисяч триста п`ятдесят вісім) гривень 79 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

5. В інший частині позову - відмовити.

6. Видати наказ після набранням рішенням законної сили.

Згідно статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 26.05.2021.

Суддя С.В. Заєць