РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.05.2021Справа № 910/750/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКВІВЕС"

до Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "ХМЕЛЬНИЦЬКА АТОМНА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ" Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ"

про стягнення 179604,77 грн

за зустрічним позовом Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "ХМЕЛЬНИЦЬКА АТОМНА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ" Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКВІВЕС"

про стягнення 17292,00 грн

представники сторін:

від ТОВ "ЕКВІВЕС": Грушко Є.В.

від ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ": не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКВІВЕС" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "ХМЕЛЬНИЦЬКА АТОМНА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ" Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" про стягнення 179604,77 грн заборгованості, з яких: 172920,00 грн - сума основної заборгованості, 1800,53 грн - 3% річних, 4884,24 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати поставленого товару за договором поставки №16441/53-124-01-20-12114 від 12.05.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

22.02.2021 через відділ діловодства суду від ДП "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "ХМЕЛЬНИЦЬКА АТОМНА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ" ДП "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" надійшла зустрічна позовна заява до ТОВ "ЕКВІВЕС" про стягнення 5187,60 грн пені та 12104,40 грн штрафу за порушення строків поставки за договором поставки №16441/53-124-01-20-12114 від 12.05.2020. Також ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" подано до суду відзив на позовну заяву у якому відповідач вказує, що позивачем не підтверджено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факту отримання ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" товару. Також відповідач заперечив щодо нарахування 35 річних та інфляційних втрат на суму ПДВ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.02.2021 прийнято зустрічний позов Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "ХМЕЛЬНИЦЬКА АТОМНА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ" ДП "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" про стягнення 17292,00 грн, призначено підготовче засідання у справі №910/750/21 на 25.03.2021.

01.03.2021 через відділ діловодства суду від ТОВ "ЕКВІВЕС" надійшла відповідь на відзив, у якій позивач за первісним позовом посилається на безпідставність заперечень відповідача, викладених у відзиві.

05.03.2021 через відділ діловодства суду від ТОВ "ЕКВІВЕС" надійшов відзив на зустрічний позов, у якому відповідач проти зустрічних позовних вимог заперечив, посилаючись на наступні обставини: первинним документом - видатковою накладною №Е-1089 від 22.07.2020 підтверджено факт поставки товару 22.07.2020; ТОВ "ЕКВІВЕС" 22.07.2020 було складено податкову накладну за господарською операцією з поставки товару, що підтверджує факт поставки товару саме 22.07.2020; ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" внесено недостовірні відомості до видаткової накладної №Е-1089 від 22.07.2020; ТОВ "ЕКВІВЕС" правомірно здійснено притримання товару на підставі ст.594 ЦК України; позивачем за зустрічним позовом не дотримано досудового врегулювання спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2021 повідомлено учасників справи № 910/750/21, що призначене на 25.03.2021 підготовче засідання не відбудеться, підготовче засідання у справі призначено на 15.04.2021.

24.03.2021 на електронну пошту суду та 31.03.2021 через відділ діловодства суду від ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "ХМЕЛЬНИЦЬКА АТОМНА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" надійшли клопотання про відкладення підготовчого засідання.

У підготовчому засіданні 15.04.2021 суд продовжив підготовче провадження на 30 днів та постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання на 13.05.2021.

16.04.2021 через відділ діловодства суду від ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "ХМЕЛЬНИЦЬКА АТОМНА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмових пояснень з додатками щодо дати отримання товару. Також у своєму клопотанні ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" просить суд провести підготовче засідання без представника підприємства.

У підготовче засідання 13.05.2021 представники сторін не з`явилися.

Протокольною ухвалою від 13.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.05.2021.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКВІВЕС" у судовому засіданні 25.05.2021 надав пояснення по суті позовних вимог за первісним позовом, просив суд їх задовольнити. Проти зустрічного позову заперечив.

Представник Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" у судове засідання 25.05.2021 не з`явився. Про час та місце судового засідання з розгляду справи по суті відповідач був повідомлений ухвалою від 13.05.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №553.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У судовому засіданні 25.05.2021 відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

12.05.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКВІВЕС" (постачальник) та Державним підприємством "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" (покупець) був укладений договір поставки № 16441/53-124-01-20-12114 (далі - договір), відповідно до умов постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець в свою чергу зобов`язується прийняти і оплатити товар згідно з найменуванням в асортименті, в кількості, за цінами та по коду УКТ ЗЕД, які передбачені у специфікації № 1 до договору (додаток №1 до договору), яка є невід`ємною частиною договору (п. 1.1).

Строк поставки товару становить 40 календарних днів з дати підписання сторонами договору (п.3.1. договору).

Згідно із п.3.2. договору поставка здійснюється транспортом і за рахунок постачальника на умовах DDP згідно Інкотермс 2020 на складі вантажоотримувача за адресою: Хмельницьке відділення ВП "Складське господарство", склад № 10, вул. Енергетиків, 36, м. Нетішин, Хмельницька обл. (п. 3.2 договору).

Приймання товару за кількістю та якістю здійснюється на складі вантажоотримувача відповідно до Інструкцій П-6 і П-7 та відповідно до вимог стандарту Державного підприємства "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ": "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції АЕС" СОУ НАЕК 038:2017 (п. 6.1 договору).

Датою поставки товару вважається дата підписання вантажоотримувачем видаткової накладної (п. 6.3. договору).

Відповідно до п.3.4. договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором.

Ціна товару по договору становить 172920,00 грн (п.4.1. договору). Ціна за одиницю товару, кількість та загальна ціна товару визначається у специфікацією № 1 (п.4.2 договору).

Згідно із п. 5.1 договору оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо його кількості та якості.

Договір вважається укладеним з дати його реєстрації в ДП "НАЕК "Енергоатом" за умови підписання його уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками і діє до 31.12.2020, в частині гарантійних зобов`язань до повного виконання (п.11.1 договору).

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКВІВЕС" зазначає, що на виконання умов договору 22 липня 2020 року позивач за первісним позовом поставив ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" товар на суму 172920,00 грн на підтвердження чого надав копію видаткової накладної №Е-1089 від 22.07.2020.

Посилаючись на порушення ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" взятих на себе зобов`язань з оплати поставленого товару та наявність в останнього заборгованості у сумі 172920,00 грн, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 172920,00 грн, а також нарахованих у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання 1800,53 грн - 3% річних та 4884,24 грн - інфляційних втрат.

ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" заявлено зустрічний позов про стягнення з ТОВ "ЕКВІВЕС" пені у сумі 5187,60 грн та штрафу у сумі 12104,40 грн.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані порушенням ТОВ "ЕКВІВЕС" встановлених договором строків поставки товару, у зв`язку із чим позивачем за зустрічним позовом на підставі пункту 8.2. договору нараховані пеня у сумі 5187,60 грн та штраф у сум 12104,40 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову та часткове задоволення зустрічних позовних вимог, з наступних підстав.

По первісному позову:

Відповідно до ч.2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як підтверджено матеріалами справи правові відносини між ТОВ "ЕКВІВЕС" та ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "ХМЕЛЬНИЦЬКА АТОМНА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" виникли на підставі договору поставки № 16441/53-124-01-20-12114 від 12.05.2020, у відповідності до умов якого ТОВ "ЕКВІВЕС" взяло на себе зобов`язання здійснити поставку відповідачу за первісним позовом товар, визначений у специфікації №1, а саме насос СМ 150-125-315/4 вартістю 172920,00 грн.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом, ТОВ "ЕКВІВЕС" поставив відповідачу за первісним позовом товар на суму 172920,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № Е-1089 від 22.07.2020.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.

Оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 910/4994/18).

Отже, у розумінні договору видаткова накладна № Е-1089 від 22.07.2020 є єдиним необхідним та достатнім підтвердженням поставки товару та є підставою для оплати покупцем отриманого товару. За наведеного, заперечення відповідача за первісним позовом щодо не підтвердження належними доказами факту поставки товару суд визнає безпідставними.

У відповідності до ч.1, ч2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України, згідно із якою, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

У пункті п.5.1. договору передбачено, що оплата товару здійснюється ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "ХМЕЛЬНИЦЬКА АТОМНА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" протягом 45 календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо його кількості та якості.

Доказів невідповідності поставленого товару за видатковою накладною № Е-1089 від 22.07.2020 вимогам договору щодо його кількості та якості матеріали справи не містять.

З огляду на встановлені у пункті 5.1. договору строки оплати та з урахуванням приписів ч.5 ст.254 ЦК України, відповідач за первісним позовом зобов`язаний здійснити оплату товару за видатковою накладною № Е-1089 від 22.07.2020 у строк до 07.09.2020.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Невиконане зобов`язання ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "ХМЕЛЬНИЦЬКА АТОМНА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" за договором у сумі 172920,00 грн підтверджується матеріалами справи, доказів у спростування заборгованості по договору з оплати за поставлений товар у сумі 172920,00 грн відповідачем за первісним позовом не надано.

Ураховуючи викладене вище, оскільки заборгованість відповідача за первісним позовом перед позивачем за договором поставки № 16441/53-124-01-20-12114 від 12.05.2020 у сумі 172920,00 грн належним чином доведена, відповідачем належними доказами не спростована, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 172920,00 грн.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення 1800,53 грн - 3% річних та 4884,24 грн - інфляційних втрат, то суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, з наведених норм права вбачається, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року по справі № 910/13071/19 роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, нарахованих за вересень - листопад 2020 року та 3% річних, нарахованих за період з 08.09.2020 по 12.01.2021, судом встановлено, що розрахунки 3% річних та інфляційних втрат є арифметично правильними, здійснені відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору, у зв`язку із чим суд задовольняє позовні вимоги за первісним позовом про стягнення 3% річних у сумі 1800,53 грн та інфляційних втрат у сумі 4884,24 грн.

З урахуванням встановлених обставин, відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку про задоволення позовних вимог за первісним позовом.

По зустрічному позову:

У відповідності до ст.629, ст.526 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частина перша статті 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами у договорі погоджено, що строк поставки становить 40 календарних днів з дати підписання сторонами договору (п.3.1. договору).

Пунктом 3.4. договору встановлено обов`язок постачальника забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором.

У тексті договору № 16441/53-124-01-20-12114 від 12.05.2020 міститься дата укладення та підписання договору - 12.05.2020. Оскільки зміст договору не містить інших дат укладення та підписання договору, докази щодо укладення договору в іншу дату, ніж 12.05.2020, матеріали справи не містять, то саме з цієї дати виникло відповідне зобов`язання у відповідача здійснити поставку товару. Отже, у відповідності до умов договору, з урахуванням приписів ч.5 ст.254 ЦК України, поставку товару відповідач за зустрічним позовом (ТОВ "ЕКВІВЕС") мав здійснити у строк до 22.06.2020 включно.

Як підтверджено наявною у матеріалах справи поставка товару здійснена ТОВ "ЕКВІВЕС" згідно із видатковою накладною № Е-1089 від 22.07.2020.

Відповідач за зустрічним позовом ТОВ "ЕКВІВЕС" вказує, що до моменту укладення договору поставки №16441/53-124-01-20-12114 від 12.05.2020 між сторонами було підписано ще один договір поставки № 16324/53-124-01-20-12010 від 09.04.2020, за яким у ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" була заборгованість за поставлений товар.

У зв`язку із заборгованістю за договором поставки № 16324/53-124-01-20-12010 від 09.04.2020 ТОВ "ЕКВІВЕС" на підставі ст.594 ЦК України застосовано право притримання товару за договором поставки №16441/53-124-01-20-12114 від 12.05.2020 до виконання ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" своїх зобов`язань за договором № 16324/53-124-01-20-12010. Про застосування права при тримання ТОВ "ЕКВІВЕС" повідомив ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" листом № 2834 від 17.06.2020.

Так, норми статті 594 Цивільного кодексу України визначають, що кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов`язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов`язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов`язання. Притриманням речі можуть забезпечуватись інші вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором або законом.

Однак, договір поставки №16441/53-124-01-20-12114 від 12.05.2020 не містить умов щодо наявності у постачальника права на притримання поставки товару у зв`язку із невиконанням покупцем зобов`язань з оплати товару, у тому числі, за іншим договором.

Натомість договір №16441/53-124-01-20-12114 від 12.05.2020 містить чіткі строки поставки товару (40 календарних днів з дати підписання сторонами договору) та визначає обов`язок ТОВ "ЕКВІВЕС" забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором.

За таких обставин, суд вважає безпідставними посилання ТОВ "ЕКВІВЕС" на приписи ст.594 ЦК України.

Позивач за зустрічним позовом стверджує, що поставка товару відбулася 23.07.2020.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частинами 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Водночас, у частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у постанові від 02.10.2018 у справі №910/18036/17.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

На підтвердження отримання товару 23.07.2020, позивач за зустрічним позовом надав у матеріали справи копію видаткової накладної № Е-1089 від 22.07.2020, на якій міститься дата "23.07.2020". Також позивачем за зустрічним позовом надано копію з журналу реєстрації автотранспорту по складу №10 ХВ ВП СГ та копію разової перепустки №1139 від 23.07.2020.

Згідно із записом у журналі реєстрації автотранспорту по складу №10 ХВ ВП СГ датою розвантаження товару (насос СМ 150-125-315/4) постачальником якої є ТОВ "ЕКВІВЕС" зазначено "23.07.2020"; транспортний засіб ГАЗ НОМЕР_1.

Разова перепустка на ім`я ОСОБА_1 , транспортний засіб ГАЗ НОМЕР_1, датована "23.07.2020".

Дослідивши надані сторонами докази, оцінивши наведені сторонами доводи щодо дати поставки товару, суд зазначає наступне.

Так, умовами договору сторони погодили, що датою поставки товару вважається дата підписання вантажоотримувачем видаткової накладної.

У судовому засіданні 15.04.2021 представником ТОВ "ЕКВІВЕС" надано для огляду суду оригінал видаткової накладної № Е-1089 від 22.07.2020.

Судом встановлено, що оригінал видаткової накладної № Е-1089 від 22.07.2020 не містить дати отримання "23.07.2020" зі сторони покупця. Вказана видаткова накладна датована 22.07.2020.

Разом з тим, надані ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" у матеріали справи копії листка з журналу реєстрації автотранспорту по складу №10 ХВ ВП СГ та копії разової перепустки №1139 від 23.07.2020 не підтверджують факту отримання товару 23.07.2020, оскільки згідно із оригіналу видаткової накладної № Е-1089 від 22.07.2020, дата підписання якої у розумінні п.6.3. договору є датою поставки товару, вбачається, що зазначена видаткова накладна датована "22.07.2020".

Окрім того, судом враховано, що 22.07.2020 ТОВ "ЕКВІВЕС" складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №118 від 22.07.2020 за операцією з постачання товару (насос СМ 150-125-315/4) на суму 144100,00 грн (без ПДВ).

З огляду на вище викладене, суд вважає необґрунтованими та недоведеними посилання позивача за зустрічним позовом про здійснення поставки товару за видатковою накладною № Е-1089 саме 23.07.2020.

Оцінивши надані у матеріали справи докази, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено факт отримання 22 липня 2020 року ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" товару, поставленого згідно із видатковою накладною № Е-1089 від 22.07.2020.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Факт прострочення виконання ТОВ "ЕКВІВЕС" зобов`язання за договором щодо своєчасної поставки товару належним чином доведений та підтверджений матеріалами справи.

ТОВ "ЕКВІВЕС" у відповідності наведених приписів процесуального закону не спростував наведених у позові обставин щодо поставки товару з порушенням строку, встановленого договором.

Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Позивачем на підставі п.8.2. договору здійснено нарахування пені у сумі 5187,60 грн та штраф у сум 12104,40 грн.

Приписами частини 1 статі 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом з ч.2 ст.217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч.1 ст.230 ГК України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 ГК України).

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 8.2. договору встановлено, що за порушення строку поставки товару постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого в строк товару за кожен день прострочення, а за прострочення поставки понад 30 днів постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 7% від вказаної вартості.

Позивачем за зустрічним позовом визначено період прострочення з 23.06.2020 по 22.07.2020.

Оскільки як встановлено судом вище поставка товару згідно із видатковою накладною № Е-1089 від 22.07.2020 здійснена постачальником 22.07.2020, то правильним періодом прострочення є період з 23.06.2020 по 21.07.2020.

За перерахунком суду сума пені за період з 23.06.2020 по 21.07.2020 становить 5014,68 грн, а тому позовні вимоги за зустрічним позовом у цій частині суд задовольняє частково.

Щодо нарахування штрафу на підставі пункту 8.2. договору, що суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленої вимоги у цій частині, з огляду на наступне.

Так, за умовами пункту 8.2. договору нарахування штрафу у розмірі 7% від вартості товару нараховується у випадку прострочення поставки понад 30 днів.

За період з 23.06.2020 по 21.07.2020 постачальник допустив прострочення 29 днів, а тому підстави для застосування до ТОВ "ЕКВІВЕС" відповідальності у вигляді штрафу на підставі пункту 8.2. договору є безпідставними. За наведених обставин у частині зустрічних позовних вимог про стягнення штрафу у сумі 12104,40 грн слід відмовити.

Підсумовуючи вище наведене, суд задовольняє зустрічний позов ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "ХМЕЛЬНИЦЬКА АТОМНА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" частково.

Щодо доводів відповідача за зустрічним позовом про порушення ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "ХМЕЛЬНИЦЬКА АТОМНА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" досудового врегулювання спору, передбаченого розділом 9 договору, суд зазначає, що Конституційний Суд України у рішенні від 09.07.2002 №15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) визначив, що положення частини другої 124 Конституції України у системному зв`язку з іншими положеннями Основного Закону України, передбачають захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи і встановлюють юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами. Тобто кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту своїх прав і свобод.

Норма статті 124 Конституції України, як і інші її положення, не містить застереження щодо допустимості судового захисту тільки після досудового врегулювання спору та неприпустимості здійснення правосуддя без його застосування.

Спосіб захисту свого порушеного права шляхом досудового врегулювання спору не є обов`язковим до правовідносин, що складаються між сторонами, оскільки право особи на звернення до суду передбачено статтею 55 Конституції України, статтями 15, 16 Цивільного кодексу України та відповідними нормами Господарського процесуального кодексу, а тому зобов`язання особи перед зверненням до суду скористатися даним способом захисту своїх прав є порушенням Конституції та інших нормативно-правових актів України.

Аналогічну правову позицію висловив Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 15.02.2018 у справі № 922/603/17.

Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору; обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист; обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист (рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 №15-рп/2002).

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що доводи відповідача за зустрічним щодо обов`язковості вжиття позивачем заходів досудового врегулювання спору, не заслуговують на увагу, оскільки досудове врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКВІВЕС" повністю та часткове задоволення зустрічних позовних вимог Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "ХМЕЛЬНИЦЬКА АТОМНА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ" Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ".

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за первісним позовом та за зустрічним позовом покладається на відповідачів пропорційно розміру задоволених вимог. пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до частини 11 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

Частиною 11 статті 129 ГПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки вимоги як за первісним так і за зустрічним позовом підлягають задоволенню (за зустрічним позовом - частково), суд дійшов висновку провести зустрічне зарахування присуджених сум та стягнути між ними різницю з відповідача за первісним позовом .(ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "ХМЕЛЬНИЦЬКА АТОМНА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ"), а саме заборгованість у сумі 167905,32 грн (172920,00 грн - 5014,68 грн), 3% річних у сумі 1800,53 грн, інфляційні втрати у сумі 4884,24 грн. З аналогічних підстав підлягають розподілу і понесені сторонами судові витрати по сплаті судового збору, внаслідок чого на відповідача за первісним позовом покладено різницю між розподіленими сумами судового збору, з урахуванням часткового задоволення зустрічного позову, а саме у сумі 2035,77 грн (2694,07 грн - 658,30 грн).

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" (01032, місто Київ, ВУЛИЦЯ НАЗАРІВСЬКА, будинок 3, ідентифікаційний код 24584661) в особі відокремленого підрозділу "ХМЕЛЬНИЦЬКА АТОМНА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ" Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" (30100, Хмельницька обл., місто Нетішин, ВУЛИЦЯ ЕНЕРГЕТИКІВ, будинок 20, код ЄДРПОУ ВП 21313677) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКВІВЕС" (02094, місто Київ, ВУЛИЦЯ ГНАТА ХОТКЕВИЧА, будинок 8, офіс 199, ідентифікаційний код 37502259) заборгованість у сумі 172920,00 грн, 3% річних у сумі 1800,53 грн, інфляційні втрати у сумі 4884,24 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 2694,07 грн.

Зустрічний позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКВІВЕС" (02094, місто Київ, ВУЛИЦЯ ГНАТА ХОТКЕВИЧА, будинок 8, офіс 199, ідентифікаційний код 37502259) на користь Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" (01032, місто Київ, ВУЛИЦЯ НАЗАРІВСЬКА, будинок 3, ідентифікаційний код 24584661) в особі відокремленого підрозділу "ХМЕЛЬНИЦЬКА АТОМНА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ" Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" (30100, Хмельницька обл., місто Нетішин, ВУЛИЦЯ ЕНЕРГЕТИКІВ, будинок 20, код ЄДРПОУ ВП 21313677) пеню у сумі 5014,68 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 658,30 грн.

В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовити.

Провести зустрічне зарахування стягнутих сум та стягнути з Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" (01032, місто Київ, ВУЛИЦЯ НАЗАРІВСЬКА, будинок 3, ідентифікаційний код 24584661) в особі відокремленого підрозділу "ХМЕЛЬНИЦЬКА АТОМНА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ" Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" (30100, Хмельницька обл., місто Нетішин, ВУЛИЦЯ ЕНЕРГЕТИКІВ, будинок 20, код ЄДРПОУ ВП 21313677) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКВІВЕС" (02094, місто Київ, ВУЛИЦЯ ГНАТА ХОТКЕВИЧА, будинок 8, офіс 199, ідентифікаційний код 37502259) заборгованість у сумі 167905,32 грн, 3% річних у сумі 1800,53 грн, інфляційні втрати у сумі 4884,24 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 2035,77 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 02.06.2021.

Суддя С. О. Турчин