ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2021 Справа № 917/2058/20

Суддя господарського суду Полтавської області Іванко Л.А., за участю секретаря судового засідання Ісенко М.В., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Акціонерного товариства "Полтаваобленерго", 36022, м.Полтава, вул. Старий Поділ, 5, ідент. код 00131819

до відповідача Комунального підприємства "Теплоенерго", 39600, м.Кременчук, вул. Софіївська, буд. 68, ідент. код 31700972

про визнання правочину недійсним

Представники сторін :

від позивача: Баранова В.І., дов.№ 10-72/2136 від 29.01.2021року, посв.№ 1703 від 24.06.2017 року

від відповідача: не з"явились

встановив:

До господарського суду Полтавської області надійшов позов Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (позивач) до Комунального підприємства "Теплоенерго" (відповідач) про визнання недійсною з моменту укладення додаткову угоду № 2 від 10.11.2017 року про внесення змін до договору на транспортування теплової енергії № 1738 від 18.08.2016 року між АТ "Полтаваобленерго" та КП "Теплоенерго".

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вважає, що сторонами при вчиненні правочину не додержано вимог, встановлених частинами першою - третьою, пятою, шостою ст.203 Цивільного Кодексу України.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.12.2020 року даний позов був переданий на розгляд судді Іванко Л.А.

За даним позовом ухвалою Господарського суду Полтавської області 05.01.2021 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Підготовче засідання у справі призначено на 02.02.2021 року.

Ухвалою господарського суду від 02.02.2021 року підготовче засідання відкладено на 02.03.2021 р.

Ухвалою господарського суду від 02.03.2021 року відкладено підготовче засідання на 30.03.2021 р.

В підготовчому провадженні учасниками справи були подані наступні заяви по суті справи.

Відповідач подав відзив на позов (вхід. № 1394 від 05.02.2021, арк. спр.83-84), в якому проти позову заперечує. Вважає, що позовна заява є необгрунтованою, оскільки позивачем не вказано, яку саме вимогу закону не додержано при укладенні додаткової угоди № 2 до договору на транспортування теплової енергії.

Позивач подав відповідь на відзив (вхід. № 1715 від 15.02.2021, арк. спр. 88-92), в якому викладає свої пояснення щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень.

У підготовчому засіданні судом з`ясовані всі питання, передбачені ст. ст. 177, 182 ГПК України.

Ухвалою суду від 30.03.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.04.2021 року.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, при цьому, явка сторін судом обов`язковою не визнавалася.

Про час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням.

Господарським судом було створено сторонам належні умови реалізації їх процесуальних прав.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 27.04.2021 року у відповідності до вимог ст. 240 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

18.08.2016 між КП "Теплоенерго" (компанія, відповідач) та ПАТ "Полтаваобленерго" (постачальник, позивач) укладено договір на транспортування теплової енергії №1738 з протоколом розбіжностей (далі Договір), відповідно до пункту 2.2 якого, вартість послуг компанії з транспортування теплової енергії постачальника визначається на основі визначених в акті виконаних робіт з транспортування теплової енергії (додаток №1 до цього договору) обсягів транспортування теплової енергії та ціни, погодженої сторонами.

Вартість послуг компанії з транспортування теплової енергії постачальника за період з 01.06.2016 по 30.06.2016 визначається за ціною 26,54 грн за 1 Гкал (без ПДВ).

З 01.07.2016 вартість послуг компанії з транспортування теплової енергії постачальника визначається за ціною 28, 71 грн за 1 Гкал (без ПДВ).

У разі затвердження Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) нових тарифів на транспортування теплової енергії, до договору вносяться зміни щодо ціни на транспортування теплової енергії шляхом укладення додаткової угоди.

25.01.2017 між сторонами укладена додаткова угода №1 про внесення змін (доповнень) до договору на транспортування теплової енергії від 18.08.2016 №1738, відповідно до якої сторони доповнили пункт 2.2 договору абзацом 4, за змістом якого з 01.01.2017 вартість послуг компанії з транспортування теплової енергії постачальника визначається за ціною 29,48 грн за 1 Гкал (без ПДВ).

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, що надаються Комунальним підприємством "Теплоенерго" м. Кременчука" №1093 від 10.10.2017 затверджено тариф на транспортування теплової енергії у розмірі 99,23 грн (з ПДВ) за 1 Гкал, що вводиться в дію з 01.11.2017.

18 жовтня 2017 року позивач для погодження направив на адресу відповідача додаткову угоду №2 про внесення змін до договору, якою було запропоновано внести зміни до договору на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016, а саме абзац 4 пункту 2.2 викласти в редакції, відповідно до якої з 01.11.2017 вартість послуг компанії з транспортування теплової енергії постачальника визначається за ціною 99,23 грн за 1 Гкал з ПДВ.

Розглянувши підписаний відповідачем протокол розбіжностей до додаткової угоди №2 до довогору, позивач підтвердив досягнення згоди щодо окремих його умов в редакції відповідача, однак не погодився з протоколом розбіжностей відповідача в частині внесення змін в абзац 4 та абзац 5 пункту 2.2 договору.

Відповідач запропонував викласти абзац 4 пункту 2.2 договору в іншій редакції, відповідно до якої до затвердження постачальнику нових тарифів на транспортування теплової енергії вартість послуг компанії з транспортування теплової енергії постачальника визначається за ціною 29,48 грн за 1 Гкал без ПДВ.

Абзац 5 пункту 2.2 договору відповідач запропонував викласти в редакції, згідно з якою новий тариф буде застосовуватись до договірних відносин сторін не з моменту його затвердження регулятором, а з моменту внесення відповідних змін про це до договору.

У зв`язку з недосягненням згоди у вказаній частині договору, в грудні 2017 року Комунальне підприємство «Теплоенерго» звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про врегулювання розбіжностей за додатковою угодою №2 від 10.11.2017р. про внесення змін до укладеного між сторонами договору на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016р., а саме, викласти абзац 4 пункту 2.2 договору у редакції, запропонованій позивачем; абзац 5 пункту 2.2 договору залишити без змін.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що зміна тарифу на транспортування теплової енергії розподільчими мережами КП «Теплоенерго» на підставі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 1093 від 10.10.2017р. є підставою для внесення змін до укладеного між сторонами договору на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016 в частині встановлення вартості послуг КП «Теплоенерго» з транспортування теплової енергії відповідача за новим тарифом. Так, рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, що надаються КП «Теплоенерго» м. Кременчука» №1093 від 10.10.2017 затверджено тариф на транспортування теплової енергії у розмірі 99,23 грн. (з ПДВ) за 1 Гкал, що вводиться в дію з 01.11.2017.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 10.05.2018 у справі № 917/2094/17 позовні вимоги задоволено. Врегульовано розбіжності за додатковою угодою № 2 від 10.11.2017р. про внесення змін до договору на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016р., укладеного між ПАТ «Полтаваобленерго» та КП «Теплоенерго», та викладено: - абзац 4 пункту 2.2 договору у наступній редакції: «З 01.11.2017 вартість послуг Компанії з транспортування теплової енергії Постачальника визначається за ціною 99,23 грн. за 1 Гкал з ПДВ; - абзац 5 пункту 2.2 договору залишено без змін.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.09.2018 рішення Господарського суду Полтавської області від 10.05.2018 у справі № 917/2094/17 залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що затверджені рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 1093 від 10.10.2017 тарифи на транспортування теплової енергії розподільчими мережами КП «Теплоенерго» є підставою для внесення змін до абз.4 п. 2.2 договору в редакції, запропонованій позивачем.

Постановою Верховного Суду від 28.11.2018 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 25.09.2018 у справі № 917/2094/17 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 рішення Господарського суду Полтавської області від 10.05.2018 у справі №917/2094/17 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №917/2094/17 скасовано постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 та залишено в силі рішення Господарського суду Полтавської області від 10.05.2018.

Разом з цим, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 524/9942/17 позов депутата Кременчуцької міської ради Полтавської області Гордеєвої В.Я. задоволено частково:

- визнано протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 10 жовтня 2017 року № 1093 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання з централізованого постачання гарячої води, що надаються комунальним підприємством «Теплоенерго» м. Кременчук;

- визнано протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 06 жовтня 2017 року № 1066 «Про затвердження Порядку проведення громадських слухань, проведення відкритих слухань проектів рішень виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області з питань встановлення цін/тарифів на послуги постачання гарячої води, централізованого питного водопостачання та водовідведення та/або погодження Інвестиційних програм суб`єктів господарювання та затвердження складу комісії з питань розгляду заяв (зауважень, пропозицій), які надійшли під час відкритих слухань, і Положення про комісії;

- визнано протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 13 лютого 2018 року № 153 Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, що надаються комунальним підприємством Теплоенерго м. Кременчук.

У задоволенні позову в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

22.09.2020 року Другий апеляційний адміністративний суд у справі 524/9942/17 залишив рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 року без змін, тобто з 22.09.2020 року дане рішення набрало законної сили.

Приймаючи рішення від 10.05.2018 року суд дійшов висновку, що оскільки рішенням № 1093 виконавчого комітету Кременчуцької міської ради затверджено відповідний тариф на транспортування теплової енергії розподільчими мережами КП Теплоенерго, використовуючи які АТ Полтаваобленерго здійснює транспортування виробленої ним теплової енергії для постачання своїм споживачам, то у цій ситуації, тарифи, які введені в дію з 01 листопада 2017 року, є обов`язковими та мають застосовуватись.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, Верховний Суд відхилив твердження відповідача про незаконність рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1093 від 10.10.2017, оскільки зазначені доводи доказово не були підтверджені.

При прийнятті рішення від 10.05.2018 року суд першої інстанції суд керувався рішенням № 1093. При цьому, рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1093 від 10.10.2017, яким для споживачів КП Теплоенерго встановлено тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, що надаються КП Теплоенерго, втратило чинність на підставі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 153 від 12.02.2018.

Скасовуючи постанову апеляційної інстанції Верховний Суд у п. 5.2.10 Постанови від 03.07.2019 року у справі № 917/2094/17 зазначив: суд апеляційної інстанції встановив, що вказане рішення (рішення № 1093) втратило чинність на підставі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 153 від 12.02.2018, яким були затверджені тарифи для позивача на новий період.

Оскільки при прийнятті рішення від 10.05.2018 року по справі № 917/2094/17 Господарський суд Полтавської області керувався рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 10.10.2017 №1093 Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання з централізованого постачання гарячої води, що надаються комунальним підприємством Теплоенерго м. Кременчук (далі - Рішення № 1093) та рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 153 від 12.02.2018 Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, що надаються комунальним підприємством Теплоенерго м. Кременчук (далі - Рішення 153), то визнання їх протиправними та нечинними, на думку позивача, є підставою для визнання недійсним правочину, оскільки скасування Рішення №1093 та Рішення №153 з моменту їх прийняття свідчить про те, що вони не породили жодних правових наслідків та не можуть бути підставою для укладення договору на підставі цих нормативних актів.

За наведеним обгрунтуванням позивач звернувся до суду з позовом про визнання додаткової угоди № 2 від 10.11.2017 року про внесення змін до договору на транспортування теплової енергії № 1738 від 18.08.2016 року між АТ "Полтаваобленерго" та КП "Теплоенерго» недійсною, посилаючись на недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог, встановлених частинами першою - третьою, пятою, шостою ст.203 Цивільного Кодексу України.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зокрема, у постанові від 24.04.2020 року у справі № 522/25151/14-ц (провадження № № 61-101св19) Верховним судом у складі колегії суддів Другої судової плати Касаційного цивільного суду зроблено висновок, що підстави недійсності оспорюваності або нікчемності правочину повинні існувати саме на момент його вчинення.

З матеріалів справи вбачається, що додаткова угода № 2 від 10.11.2017 року про внесення змін до договору на транспортування теплової енергії № 1738 від 18.08.2016 року між АТ "Полтаваобленерго" та КП "Теплоенерго" була дійсною на момент укладення та відповідала вимогам діючого законодавства, що підтверджується рішенням господарського суду Полтавської області у справі № 917/2094/17 від 10.05.2018 року та Постановою Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 917/2094/17.

Встановлено, при прийнятті рішення від 10.05.2018 року суд першої інстанції суд дійсно керувався рішенням № 1093. При цьому, рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1093 від 10.10.2017, яким для споживачів КП "Теплоенерго" встановлено тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, що надаються КП "Теплоенерго", втратило чинність на підставі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 153.

Скасовуючи постанову апеляційної інстанції Верховний Суд у п. 5.2.10 Постанови від 03.07.2019 року у даній справі зазначив : «суд апеляційної інстанції встановив, що вказане рішення ( рішення № 1093) втратило чинність на підставі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 153 від 12.02.2018, яким були затверджені тарифи для позивача на новий період. Відтак на момент виникнення спору між сторонами та звернення до суду з позовом у цій справі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1093 від 10.10.2017 було чинне».

Згідно частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Тлумачення статті 215 ЦК України свідчить, що підстава недійсності правочину (оспорюваності чи нікчемності) має існувати в момент вчинення правочину.

На момент звернення позивача із позовом у цій справі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1093 від 10.10.2017 було чинне.

Визнання протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 10.10.2017 № 1093 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, що надаються КП «Теплоенерго» м. Кременчука`рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 року у справі № 524/9942/17 є підставою для внесення змін в договірні відносини між АТ "Полтаваобленерго" і КП "Теплоенерго"(див.Постанову Пленуму ВГСУ № 11 від 29.05.2013, п.29, абз.3). Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами ст. 86 цього кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи фактичні обставини справи, встановивши, що позивач - АТ "Полтаваобленерго" не довів підстав для визнання недійсною оспорювану додаткову угоду, суд відмовляє у задоволенні позову за його безпідставністю та необґрунтованістю.

Відповідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.256 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано після виходу судді з відпустки 13.05.2021 року

Суддя Іванко Л.А.