ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27 травня 2021 року Справа № 903/257/21

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи №903/257/21

за позовом: Державного комунального підприємства Луцьктепло, м. Луцьк

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Демченка Костянтина Костянтиновича, м. Луцьк

про стягнення 26 184,83 грн.

Встановив Позивач Державне комунальне підприємство Луцьктепло звернувся з позовом до Фізичної особи підприємця Демченка Костянтина Костянтиновича про стягнення 26 184,83 грн. заборгованості, з них: 17934,31 грн. основний борг, пеня 6428,09 грн., інфляційне збільшення боргу у розмірі 1172,77 грн. та 3 відсотки річних у розмірі 649,66 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договорів купівлі-продажу теплової енергії №10-162 від 15.05.2017, в частині своєчасної оплати.

Ухвалою від 09.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач ухвалу суду отримав 14.04.2021, позивач 14.04.2021, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №765, №426.

Строк для подання відзиву відповідачу встановлено по 29.04.2021.

Представник позивача через відділ забезпечення та контролю суду подав заяву за вх. №01-68/35/21 від 11.05.2021 про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з Фізичної особи-підприємця Демченка Костянтина Костянтиновича на користь Державного комунального підприємства Луцьктепло 30623,37 грн., з них: 21571, 38 грн. основний борг, пеня 7223, 03 грн., інфляційне збільшення боргу у розмірі 1172,77 грн. та 3 відсотків річних у розмірі 656,19 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України крім прав та обов`язків, визначених у ст. 42 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відтак, оскільки збільшення розміру позовних вимог це процесуальне право позивача, передбачене п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, судом прийнято заяву про збільшення розміру позовних вимог а відтак має місце нова загальна ціна позову 30623,37 грн., з якої й вирішується спір.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відсутні.

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

15.05.2017 між Державним комунальним підприємством Луцьктепло (теплопостачальна організація) та Фізичною особою-підприємцем Демченком Костянтином Костянтиновичем був укладений договір купівлі-продажу (постачання) теплової енергії №10-162 на приміщення загальною площею 59,9 м?, що знаходиться по вул. Грушевського 8/36. (а.с. 7-8)

Відповідно до п.1.1. договору теплопостачальника організація відпускає теплову енергію у вигляді гарячої води споживачу, який зобов`язаний оплатити прийняту теплову енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію системи тепло споживання (тепловикористального обладнання).

В п. 2.2.16. договору зазначено, що споживач зобов`язаний своєчасно з`являтися до теплопостачальної організації або направити свого уповноваженого представника для отримання рахунків на оплату теплової енергії, надання теплопостачальній організації показників приладів обліку теплової енергії у строки, встановлені договором.

Споживач оплачує теплопостачальній організації: вартість теплової енергії та встановленими тарифами згідно з показами приладів обліку (з врахуванням фактично спожитої теплової енергії до кінця розрахункового місяця), які надаються споживачем споживачем до 20 числа розрахункового теплопостачальну організацію (кабінет №313).

У разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи та/або не проведення (несвоєчасного проведення) метрологічної повірки приладів комерційного обліку, оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Тарифи на момент підписання даного договору такі:

- 1 Гкал теплової енергії 1523, 86 грн. (без ПДВ).

Тарифи встановлюються нормативно-правовим актом уповноваженого органу державної влади або органу самоврядування (постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг України, рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради тощо). У випадку прийняття нових тарифів вони є обов`язковими для обох сторін з часу введення їх в дію та не потребують внесення змін до договору. (п.3.1., п.3.1.1. даного договору).

Вартість хімочищеної води (далі ХОВ), яка витрачається на заповнення теплових мереж при проведенні ремонтних та теплової енергії, витраченої для її підігріву; втрати теплової енергії (тепловіддачі) транзитних трубопроводів централізованої системи опалення та нормативні втрати ХОВ і теплової енергії (згідно з додатком №1 даного договору) від зони розподілу тепломереж до місця встановлення приладів обліку, яка встановлюється сторонами в додатку №________ до даного договору. (п.3.1.2. даного договору).

Пунктом 3.2. договору визначено, що сторони погодили, що рахунок за відповідний місяць, наданий споживачу теплопостачальною організацією, є одночасно актом приймання-передачі теплової енергії:

Відповідно до п.3.3. даного договоруспоживач зобов`язується щомісячно сплачувати за теплову енергію в настуному порядку:

- передоплату до 01 числа розрахункового місяця, яка обраховується відповідно до середньомісячного теплового навантаження згідно додатку №1 до договору. Теплопостачальна організація може надавати споживачу рахунок на оплату. Такий рахунок вручається споживачу особисто або надсилається йому поштовим відправленням за вказаною у цьому договорі адресою до 25-го числа місяця включно, що передує розрахунковому. У разі неотримання рахунку у вказаний у цьому пункті строк, споживач (його представник) має право прибути для отримання рахунку в приміщення теплопостачальної організації не пізніше 28-го числа місяця, що передує розрахунковому.

- остаточний розрахунок до 01 числа місяця наступного за розрахунковим, на підставі рахунку, який вручається споживачу особисто або надсилається йому поштовим відправленням за вказаною у цьому договорі адресою до 25-го числа (включно) розрахункового місяця. У разі неотримання рахунку у вказаний у цьому пункті строк, споживач (його представника) до встановленої дати у теплопостачальну організацію для отримання рахунку не є підставою для відмови від оплати за теплову енергію.

Договір складений у двох примірниках українською мовою, по одному для кожної сторони, та набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє безстроково. Умови цього договору застосовуються до відносин сторін, які існували з 12.04.2017. (п. 6.1. договору).

Відповідно до ст.144 Господарського кодексу України, майнові права та обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечить.

В даному випадку, відносини між сторонами між сторонами носять договірний характер.

Згідно з ст.173 Господарського кодексу України та ст. 509 ЦК України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Частиною 2 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» передбачено обов`язки споживача теплової енергії, одним серед яких є додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією.

Судом встановлено, що за період з 01.10.2017 по 01.05.2021 відповідачу було нараховано 38350,74 грн. за відпущену йому теплову енергію, що підтверджується рахунками на оплату за теплову енергію. (а.с. 10-31,56-57)

На виконання умов договору Фізичною особою-підприємцем Демченком Костянтином Костянтиновичем було здійснено на рахунок Державного комунального підприємства Луцьктепло часткову оплату заборгованісті на суму 16779,36 грн., що підтверджується рахунками. (а.с. 31-34).

Отже, у споживача за період з 01.10.2017 по 01.05.2021 виникла заборгованість перед теплопостачальною організацією в розмірі 21571,38 грн.

ДКП «Луцьктепло» на адресу відповідача неодноразово направляло претензії про сплату заборгованості за поставлено теплову енергію для опалення приміщення по вул. Грушевського, 8, а саме: №2045/14 від 12.04.2018, №1533/14 від 16.04.2018, №1202/14 від 18.03.2019, №1630/14 від 12. (а.с. 36-39)

Однак, відповідач в порушення вищевказаних умов договору надалі не здійснював оплату за теплову енергію належним чином.

Відповідно до ст. ст.174, 181 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність, з акту управління господарською діяльністю, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У відповідності до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, станом на 01.05.2021 у відповідача перед ДКП «Луцьктепло» виникла заборгованість за неоплачену теплову енергію в сумі 21571,38 грн., яка є підставна та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо стягнення з відповідача пені 7223,03 грн., суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 2.2.13 договору передбачено, що споживач зобов`язується своєчасно здійснювати оплату теплової енергії. В разі своєчасної оплати сплачувати на вимогу теплопостачальної організації штрафні санкції.

У пункті 5.4 договору вказано, що при порушенні строку оплати теплової енергії споживач теплопостачальній організації пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше 100% від суми боргу.

Згідно з приписами ст. 216-2018 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.1, 3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Зважаючи на викладене, суд приходить висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені за спірний період в розмірі 7223,03 грн. , згідно ст.230 232, 343 ГК України, ст.1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та п.5.4. договору підставні та підлягають до задоволення.

Щодо нарахованих позивачем 1172,77 грн. інфляційних втрат та 656,19 грн. 3% річних, суд зазначає таке.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Оскільки, відповідачем не виконано умови договору щодо оплати отриманої теплової енергії, він зобов`язаний сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стосовно інфляційних втрат, то відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.2018 у справі №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і зі будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Що стосується нарахованих 3% річних, то приписи ст.625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних, то стягненню підлягають три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Вказана норма є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, розглянувши позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат в сумі 1172,77 грн та 3% річних в розмірі 656,19 грн., вважає що останні підставні та підлягають до задоволення.

Відповідно до положень статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, згідно з нормами статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Правилами статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На думку суду, встановлені обставини щодо прострочення відповідачем договірних зобов`язань з оплати поставленого товару та невиконання умов договору щодо використання товару в погоджених сторонами обсягах, свідчать про порушення відповідачем прав позивача. Суд погоджується з аргументами позивача стосовно обґрунтованості вимог про стягнення пені, інфляційних втрат, 3 % річних та збитків.

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати в сумі 2 270,00 грн. судового збору підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 173, 174, 193, 233, 238, 240 ГПК України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Демченка Костянтина Костянтиновича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Державного комунального підприємства Луцьктепло (43005, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Гул.-Артемовського, 20, ) 30623,37 грн. заборгованості, з них: 21571,38 грн. основний борг, пеня 7223,03 грн., інфляційне збільшення боргу у розмірі 1172,77 грн., 3 відсотки річних у розмірі 656,19 грн. та 2270,00 грн. витрат позивача по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено

27.05.2021

Суддя В. М. Дем`як