РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.05.2021Справа № 910/4049/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., розглянувши у спрощеному провадженні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Лайт»

до Акціонерного товариства Київметробуд в особі відокремленого підрозділу Автобаза акціонерного товариства «Київметробуд»

про стягнення 175 100, 54 грн.

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер Лайт» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Київметробуд в особі відокремленого підрозділу Автобаза акціонерного товариства «Київметробуд» про стягнення 175 100, 54 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем належним чином передбаченого договором обов`язку з оплати вартості отриманого товару за договором поставки нафтопродуктів.

Згідно частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує, в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

13.04.2021 від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначив, що не визнає позовні вимоги.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

У відповідності до вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) було укладено договір поставки нафтопродуктів, за яким постачальник зобов`язується передати у власність покупця в погоджені сторонами у порядку, встановленому цим договором, строки, а покупець прийняти і оплатити на умовах, визначених в цьому договорі, нафтопродукти (бензин автомобільний, дизельне паливо), іменовані далі за текстом - «Товар», для використання товару у підприємницькій діяльності або з іншою метою, що не пов`язана з особистим, сімейним, домашнім та іншим подібним використанням (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору, поставка товару здійснюється окремими партіями за письмовими заявками покупця про готовність прийняти і оплатити товар, на підставі та в разі погодження яких, постачальником виставляється рахунок-фактура на оплату кожної партії товару. Номенклатура, кількість, ціна товару в партії визначається у рахунках - фактурах та видаткових накладних на поставку партії товару. Видаткові накладні підписуються уповноваженими представниками постачальника та покупця та скріплюються печатками сторін.

Пунктом 3.3 Договору встановлено, що сторони домовились вважати датою поставки товару дату видаткової накладної постачальника.

Згідно п. 3.5 Договору товар вважається поставлений (переданий) постачальником і прийнятий покупцем по якості - відповідно до технічних умов та іншим нормативно-технічних актів (паспорт, сертифікат заводу-виробника), по кількості - відповідно до видаткових накладних постачальника у відповідності з вибраними умовами (базисом) поставки партії товару.

Відповідно до п. 4.1 Договору ціна на товар є договірною та визначається на кожну партію поставки товару в рахунках-фактурах постачальника, яка є невід`ємною частиною цього договору та включає в себе ПДВ.

Пунктом 4.3 Договору, сторони домовились, що оплата товару здійснюється покупцем на умовах попередньої оплати у розмірі 100 % (сто відсотків) ціни партії товару протягом 1 (одного) банківського дня на підставі виставленого постачальником рахунку- фактури.

Позивач у позовній заяві звертає увагу суду на те, що на оригінальних примірниках Договору поставки нафтопродуктів допущено технічну помилку, а саме: вказано номер договору 347/003/2020 та дату 03.08.2020 замість номеру 337/003/2020 і дати 04.08.2020. Правильні номер і дата договору вказані у видаткових накладних та рахунках. Відповідач у відзиві на позовну заяву проти вказаного не заперечує.

На виконання умов договору позивач виставив відповідачу рахунок на оплату № 5679 від 04.08.2020 на суму 1 484 280 грн за дизельне паливо у кількості 70 000 літрів.

05.08.2020 відповідач вказаний рахунок оплатив у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням від 04.08.2020 № 644.

Протягом серпня 2020 - жовтня 2020 позивачем було здійснено відповідачу поставку дизельного палива на загальну суму 1 383 348, 96 грн, що підтверджується видатковими накладними № 5099 від 06.08.2020, № 5122 від 07.08.2020, № 5260 від 13.08.2020, № 5513 від 21.08.2020, № 5519 від 21.08.2020, № 5842 від 03.09.2020, № 5849 від 03.09.2020, № 6039 від 10.09.2020, № 6282 від 18.09.2020, № 6352 від 21.09.2020, № 6562 від 29.09.2020, № 6725 від 06.10.2020, № 6900 від 13.10.2020, № 6901 від 13.10.2020, № 7107 від 20.10.2020, № 7206 від 23.10.2020, № 7280 від 26.10.2020 та № 7409 від 30.10.2020. Вказані видаткові накладні підписані сторонами та скріплені печатками без зауважень.

Станом на 01.11.2020 сума залишку попередньої оплати становила 100 931, 04 грн. (1 484 280 грн - 1 383 348, 96 грн).

04.11.2020 позивач здійснив відповідачу поставку дизельного палива у кількості 5050 літрів на загальну суму 107 080, 20 грн, що підтверджується видатковою накладною № 7532 від 04.11.2020. Позивач виставив відповідачу рахунок № 8371 від 03.11.2020 на оплату. Оскільки, станом на дату здійснення даної поставки у покупця була передоплата у розмірі 100 931, 04 грн, покупець мав доплатити за вказаний рахунок різницю у розмірі 6149, 16 грн. (107 080, 20 грн - 100 931, 04 грн).

13.11.2020 позивач здійснив відповідачу поставку дизельного палива у кількості 5050 та 2500 літрів на загальну суму 160 090, 20 грн, що підтверджується видатковою накладною № 7823 від 13.11.2020, у зв`язку із чим, відповідачу був виставлений відповідний рахунок на оплату № 8372 від 03.11.2020.

13.11.2020 відповідач платіжним дорученням № 94 сплатив вказаний рахунок у розмірі 161 150, 40 грн.

24.11.2020 позивачем було здійснено поставку дизельного палива у кількості 2500 та 5050 літрів на загальну суму 160 090, 20 грн, що підтверджується видатковою накладною від 24.11.2020 № 8104. Відповідачу позивачем був виставлений рахунок на оплату від 18.11.2020 № 8879, який не був оплачений.

Відповідно до п. 4.8 Договору у разі наявності простроченої заборгованості по оплаті поставленого в рамках дії даного договору товару з боку покупця, постачальник зараховує грошові кошти, отримані в рамках договору, незалежно від призначення платежу, спочатку на погашення існуючої простроченої заборгованості за договором та залишок грошових коштів зараховується в рахунок оплати узгодженої між сторонами партії товару.

На підставі п. 4.8 Договору, грошові кошти, що надійшли від відповідача за платіжним дорученням від 13.11.2020 № 94 у розмірі 161 150, 40 грн зараховувались позивачем на погашення заборгованості в порядку черговості, а саме:

- 6149, 16 грн - зараховано як часткову оплату за ВН № 7532 від 04.11.2020;

- 155 001, 24 грн - зараховано як часткову оплату за ВН № 7823 від 13.11.2020.

Отже, у відповідача станом на день подання позовної заяви існує заборгованість з оплати двох останніх видаткових накладних, а саме: 5088, 96 грн за видатковою накладною № 7823 від 13.11.2020 та 160 090, 20 грн за видатковою накладною № 8104 від 24.11.2020, всього на загальну суму 165 179, 16 грн, що і стало підставою для звернення до господарського суду за даним позовом.

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 ст. 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, змістом взаємних договірних зобов`язань сторін є обов`язок позивача поставити відповідачу обумовлений договором товар належної якості та кількості, який породжує обов`язок відповідача прийняти зазначений товар та оплатити за нього встановлену договором вартість у встановлений договором строк.

Враховуючи, що строк оплати за поставлений товар настав, ненадання відповідачем контрозрахунку заборгованості, враховуючи відсутність доказів оплати, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 165 179, 16 грн визнається судом обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За умовами п. 5.4 Договору в разі порушення строків розрахунків, винна сторона сплачує іншій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ річних, що діяла в період, за який вона стягується, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 5014, 50 грн пені.

Господарський суд враховуючи викладене та здійснивши перевірку наданого позивачем математичного розрахунку пені, дійшов висновку про його неточність, а тому за розрахунком суду з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 5006 грн.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення 1253, 62 грн 3% річних та 3653, 26 грн інфляційних втрат.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується порушення відповідачем зобов`язань за Договором, а отже відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання за Договором.

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 ЦК України.

Так, за приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Перевіривши розрахунок позивача по інфляційним втратам та періоди, по яким заявлено інфляційне нарахуванням, господарський суд вважає, що вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню у заявленому розмірі, а саме у сумі 3653, 27 грн.

Дослідивши здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми 3 %, суд дійшов висновку про його неточність, а тому за розрахунком суду з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних у розмірі 1252, 28 грн.

Викладені у відзиві на позовну заяву аргументи не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки не спростовують доводів позивача та суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковму задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2626, 36 грн відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КИЇВМЕТРОБУД» (03065, місто Київ, вул. Світлогірська, будинок 2/25, ідентифікаційний код 01387432) в особі відокремленого підрозділу АВТОБАЗА АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КИЇВМЕТРОБУД» (03065, місто Київ, ВУЛИЦЯ СВІТЛОГІРСЬКА, будинок 2/25, код ЄДРПОУ ВП: 01376701) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІНТЕР ЛАЙТ» (04214, місто Київ, ПРОСПЕКТ ОБОЛОНСЬКИЙ, будинок 54, ідентифікаційний код 41122766) заборгованість у розмірі 165 179 (сто шістдесят п`ять тисяч сто сімдесят дев`ять) грн 16 коп., пені у розмірі 5006 (п`ять тисяч шість) грн 00 коп., 3 % річних у розмірі 1252 (одна тисяча двісті п`ятдесят дві) грн 28 коп., інфляційних втрат у розмірі 3653 (три тисячі шістсот п`ятдесят три) грн 26 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2626 (дві тисячі шістсот двадцять шість) грн 36 коп.

3. В іншій частині в задоволені позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Алєєва