ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/3253/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів Головея В.М.,

Разюк Г.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса

на рішення Господарського суду Одеської області

від 20 січня 2021 року (повний текст складено 27.01.2021р.)

по справі № 916/3253/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Енергоком сервіс
до відповідача: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса

про стягнення 211 583,25 грн.,-

суддя суду першої інстанції: Желєзна С.П.

час та місце винесення рішення: 20.01.2021р., м. Одеса, просп. Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020р. Товариство з обмеженою відповідальністю Енергоком сервіс (позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса (відповідач) про стягнення 211 583,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань за договором про надання послуг №23 від 01.04.2019р. в частині несвоєчасної оплати вартості послуг наданих позивачем у червні 2019р., внаслідок чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 211 583,25 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 199 124,46 грн., 3% річних у розмірі 7859,03 грн., збитків від інфляції у розмірі 4599,76 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 20.01.2021р. у справі №916/3253/20 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Енергоком сервіс задоволено частково. Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Енергоком сервіс суму основного боргу у розмірі 199 124,46 грн., судовий збір у розмірі 2 986,87 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 5 500,00 грн. В решті позову відмовлено.

У вказаному рішенні суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позивачем неналежного виконання взятих на себе грошових зобов`язань відповідачем за договором про надання послуг №23 від 01.04.2019р., що стало підставою для правомірного нарахування суми основного боргу у розмірі 199 124,46 грн.

Водночас, Господарський суд Одеської області дійшов висновку, що строк виконання зобов`язання відповідача за договором про надання послуг №23 від 01.04.2019р. повинен обчислюватися із урахуванням вимог ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України, тобто після пред`явлення вимоги. Тому, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши про відсутність доказів, які підтверджують звернення Товариства з обмеженою відповідальністю Енергоком сервіс із вимогою про виконання зобов`язання до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса, Господарський суд Одеської області дійшов висновку, про відсутність правових підстав для нарахування відповідачу 3% річних у розмірі 7859,03 грн. та збитків від інфляції у розмірі 4599,76 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій апелянт просить рішення Господарського суду Одеської області від 20.01.2021р. у справі №916/3253/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Енергоком сервіс до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса про стягнення 211 583,25 грн. відмовити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса фінансується виключно з державного бюджету України, в залежності від асигнувань з якого здійснюються виплати за цільовим призначенням через Державну казначейську службу України.

Посилаючись на вимоги ст.ст. 2, 49 Бюджетного кодексу України, Наказ Державної казначейської служби України №68 від 29.03.2013р. про затвердження Переліку підтвердних документів для реєстрації бюджетних зобов`язань та бюджетних фінансових зобов`язань, Наказ Міністра оборони України №590 від 12.11.10р. «Про затвердження положення про фінансове господарство військової частини ЗСУ», Роз`яснення Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області від 06.04.2018р. за вх. №1517, апелянт вказує, що за Договором №23 від 01.04.2019р. не можливо було виконати зобов`язання у 2020-2021р.

Відповідач наполягає на тому, що зобов`язання за попередні періоди погашенню за рахунок бюджетних коштів не підлягають, так як відповідна заборгованість не являється бюджетною, у зв`язку з відсутністю її на обліку у Головному управлінні Державної казначейської служби України в Одеській області станом на 01.01.2021р.

При цьому, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса звертає увагу на відсутність з боку позивача звернення з будь-якими листами, заявами, клопотаннями з приводу виконання умов договору №23 в частині оплати грошових коштів за виконані роботи на адресу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса у продовж 2019-2021р.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, то відповідач вказує, що на підставі договору про надання правої допомоги, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Енергоком сервіс та адвокатом Оплачко В.О., стягнуто витрати на правову допомогу у розмірі 5500 грн. Між тим, адвокатом Оплачко В.О. не надано до суду акту здачі-приймання надання послуг, та не заявлено відповідної заяви про надання до суду таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Більш детально доводи Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса викладені в апеляційній скарзі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.03.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 20.01.2021р. у справі №916/3253/20. Крім того, відповідно до даної ухвали, розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

12.04.2021року до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Енергоком сервіс надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю Енергоком сервіс (Виконавець) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Одеса (Замовник) укладено договір про надання послуг №23 від 01.04.2019р. (далі - Договір). (а.с. 9-10).

Згідно п.1.1. Договору Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання по наданню послуг з прочищення зовнішніх мереж каналізації військового містечка №1 за адресою: м. Одеса, пров. Штабний, 1, згідно ДК 021:20-2 послуги з чищення каналізаційних колекторів.

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що загальна сума вартості послуги згідно даного Договору визначається згідно дефектного акту та кошторисної документації на послуги, які є невід`ємною частиною Договору і становить: 199 124,46 грн. в т.ч. ПДВ 33187,41 грн.

Відповідно до п. 2.2 Договору Замовник зобов`язується прийняти і оплатити цю послугу в повному обсязі згідно з актом надання послуг.

Умовами п. 3.2 Договору №23 від 01.04.2019р. встановлено, що Замовник зобов`язаний допустити на об`єкт Замовника техніку та спеціалістів Виконавця на строк, необхідний для надання послуги; прийняти надані послуги згідно з актом надання послуг; своєчасно та в повному обсязі оплатити виконані послуги шляхом перерахування обумовленої суми на розрахунковий рахунок Виконавця.

Положеннями п. 4.1 Договору встановлено, що надання послуги Виконавцем вважається здійсненим з моменту підписання акту надання послуг.

Пунктом 5.1. Договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність, передбачену Законами України та цим Договором.

Відповідно до п. 8.1 Договору він набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2019р., але в частині фінансових зобов`язань - до повного виконання.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання прийнятих на себе зобов`язань за Договором про надання послуг №23 від 01.04.2019р., ТОВ „Енергоком сервіс» було надано відповідачу послуги з прочищення зовнішніх мереж каналізації, що підтверджується підписаним 28.06.2019р. між сторонами актом приймання виконаних послуг за червень 2019р. на суму 199 124,46 грн., а також довідкою про вартість виконаних послуг та витрати за червень 2019р., підсумковою відомістю ресурсів до акту приймання виконаних послуг.

Однак, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси не розрахувався з позивачем за прийняті послуги у червні 2019 року.

Наведені обставини стали підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю Енергоком сервіс до Господарського суду Одеської області із відповідною позовною заявою.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні ухвали, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінськогосподарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, яка унормовується із ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону та договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За частиною 7 ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від виконання умов договору не допускається.

Колегія суддів зазначає, що за своєю правовою природою укладений між сторонами Договір №23 від 01.04.2019р., є договором про надання послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Наведене повністю узгоджується з вимогами п.п. 2.2, 3.2 Договору №23 від 01.04.2019р.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не спростовується відповідачем, ТОВ „Енергоком сервіс» повністю виконало свої зобов`язання з надання послуг, передбачених умовами Договору №23 від 01.04.2019р., що підтверджується підписаним між сторонами у даній справі актом приймання виконаних послуг від 28.06.2019р. на суму 199 124,46 грн.

Водночас, сторонами також не заперечується, що КЕВ м. Одеса у порушення зобов`язань, прийнятих на себе відповідним Договором, не було здійснено оплати наданих позивачем послуг.

У зв`язку з цим, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ТОВ „Енергоком сервіс» до КЕВ м. Одеса в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 199 124,46 грн. підлягають задоволенню як законні та обґрунтовані.

Щодо доводів апелянта про неможливість виконати зобов`язання, оскільки відповідна заборгованість не являється бюджетною, у зв`язку із відсутністю її на обліку у Головному управлінні, слід вказати наступне.
Згідно п.7 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України, бюджетне зобов`язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому.

За ст. 49 Бюджетного кодексу України, розпорядник бюджетних коштів після отримання товарів, робіт і послуг відповідно до умов взятого бюджетного зобов`язання приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу органу Державної казначейської служби України.

Відповідно до Наказу від 29.04.2013р. №68 Державної казначейської служби України «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо переліку підтвердних документів для реєстрації бюджетних зобов`язань та проведення платежів», для оплати отриманих послуг за бюджетні кошти надаються, зокрема, договір, акт приймання-передачі наданих послуг, акт виконаних робіт тощо.

За приписами ст.ст. 614, 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язань. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

В силу ст.218 Господарського кодексу України Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч. ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Таким чином, неможливість виконання грошового зобов`язання, зумовлена відсутністю у відповідача необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, не звільняє його від обов`язку виконати господарські зобов`язання за Договором.

Більш того, відповідно до вимог Бюджетного кодексу України, для здійснення оплати отриманих послуг за спірним Договором за рахунок бюджетних асигнувань, саме відповідач - КЕВ м. Одеса повинний був подати відповідні документи до Головного управління Держказначейства в Одеської області для постановки на облік заборгованості за даним Договором.

Однак, відповідач жодним чином не пояснює, чому він не вчинив відповідні дії. Крім того, судова колегія звертає увагу, що матеріалами справи не підтверджується, а відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів у підтвердження відсутності на його рахунку коштів, необхідних для проведення розрахунку з позивачем.

Відповідачем не надано доказів, що підтверджують відсутність його вини у порушенні зобов`язань, чи що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили, чи що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Посилання КЕВ м. Одеса на те, що відповідач є бюджетною організацією, що фінансується з загального державного бюджету, не звільняє його від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов`язань, передбачених ст. 230 Господарського кодексу України, ст.ст. 549, 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 2 ст. 617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Отже, доводи відповідача щодо неможливості виконання грошових зобов`язань за відсутності бюджетних асигнувань, не беруться судовою колегією до уваги, оскільки положеннями чинного законодавства не передбачено такої підстави для звільнення від виконання грошових зобов`язань, як відсутність заборгованості на обліку у казначействі (з урахуванням того, що така відсутність на обліку виникла саме у зв`язку із бездіяльністю КЕВ м.Одеса), а наявність чи відсутність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення відповідача від його зобов`язань по оплаті отриманих послуг та жодним чином не залежить від волі та дій позивача, що порушує право останнього на отримання коштів за надані за Договором послуги.

Щодо викладення апелянтом в апеляційній скарзі своєї незгоди з позовними вимогами стосовно стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Як встановлено апеляційною колегією, оскаржуваним рішенням Господарського суду Одеської області від 20.01.2021р. в задоволенні вимог про стягнення штрафних санкцій з КЕВ м. Одеса за спірним Договором відмовлено. Отже, вимоги апелянта про скасування рішення у цієї частині є безпідставними.

Щодо витрат на правову допомогу.
Частиною 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Крім того, п. 2 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч. 4 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно з ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

За положеннями ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Колегія суддів зазначає, що позивачем до суду першої інстанції надано належні докази в підтвердження його витрат на оплату послуг адвоката, а саме: договір про надання правової допомоги (адвокатських послуг) №1106/23-ЕС від 21.10.2020р., укладений між позивачем (Замовник) та адвокатом Оплачко В.О. (Виконавець), платіжне доручення №407 від 05.11.2020р. на суму 6 000,00 грн., свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю гр. Оплачко В.О., ордер від 10.11.2020р. серія КС №816977, відповідно до якого адвокат Оплачко В.О. представляє інтереси ТОВ «Енергоком сервіс» у Господарському суді Одеської області.

За умовами п. 1.1 договору про надання правової допомоги (адвокатських послуг) №1106/23-ЕС від 21.10.2020р. Виконавець зобов`язується надати Замовнику правову допомогу (адвокатські послуги) щодо стягнення заборгованості за виконані роботи (надані послуги) з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси за Договором №23 від 01.04.2019р. та представництва інтересів Замовника в якості позивача в Господарському суді Одеської області, а Замовник зобов`язується оплатити такі послуги.

Відповідно до п.

Згідно з п. 4.1-4.3 договору про надання правової допомоги (адвокатських послуг) №1106/23-ЕС від 21.10.2020р. за надані послуги Замовник сплачує Виконавцеві плату в розмірі 6 000,00 гривень без ПДВ. Замовник сплачує Виконавцеві плату у вигляді авансу. Розрахунок наданих послуг складається з : опрацювання матеріалів, підготовка та подача позовної заяви до суду - 4 000 грн.; супровід справи в суді, незалежно від кількості судових засідань; підготовка та подача необхідних процесуальних документів - 2 000 грн.

Відтак, колегія суддів критично оцінює посилання апелянта на відсутність у суду першої інстанції Акту здачі-приймання наданих послуг за договором про надання правової допомоги, оскільки заявлена до стягнення сума зазначена у самому договорі про надання правової допомоги.

Участь адвоката Оплачко В.О. у судових засіданнях підтверджується протоколами судових засідань від 09.12.2020р., від 04.01.2021р.

Завищення суми відповідного стягнення відповідачем не доведено.

З огляду на вищенаведені норми права колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення у даній справі в частині задоволення стягнення витрат на правову допомогу діяв в межах та у спосіб передбачений ст. ст.123, 126, 244 Господарського процесуального кодексу України врахувавши співмірність ціни позову та розміру наданих позивачем адвокатських послуг, з урахуванням розміру задоволених позовних вимог, відсутність клопотання відповідача про зменшення суми витрат на правничу допомогу, а отже дійшов правомірного висновку про відшкодування позивачу витрат на оплату послуг адвоката, та стягнення з відповідача на користь позивача витрати за послуги адвоката в розмірі 5 500,00 грн.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом попередньої інстанції було надано скаржникові вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Отже, наведені скаржником у апеляційних скаргам доводи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень і ухвалення нових рішень, оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Одеської області від 20.01.2021р. у справі №916/3253/20 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса без задоволення.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області від 20.01.2021р. у справі №916/3253/20 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Головей В.М.

Суддя Разюк Г.П.