ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.05.2021 Справа № 920/354/21
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи № 920/354/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГУД ВІН XXI"

(62495, Харківська область, Харківський район, смт. Васищеве,

вул. Овочева, б.1А, )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремсервіс"

(41600, Сумська область, місто Конотоп, вул. Батуринська, 9,

)

про стягнення 11515 грн 95 коп.

УСТАНОВИВ:

06.04.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "ГУД ВІН XXI" звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом, відповідно до якого просить суд стягнути з відповідача на свою користь 11515 грн 95 коп., з яких 8784 грн 00 коп. сума основного боргу, 887 грн 55 коп. пеня, 333 грн 55 коп. 3% річних, 632 грн 45 коп. інфляційні втрати, 878 грн 40 коп. штраф, за неналежне виконання умов Договору купівлі-продажу від 29.10.2020 № 2910/01мп, а також просить стягнути судові витрати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2021 справу № 920/354/21 розподілено судді Котельницькій В.Л.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2021 справу № 920/354/21 (у зв`язку з перебуванням судді у відпустці) розподілено судді Заєць С.В.

Ухвалою суду від 12.04.2021 позовну заяву залишено без руху. Позивачу надано строк та спосіб для усунення недоліків позовної заяви.

27.04.2021 позивачем надано заяву від 22.04.2021 (вх. №4142/21 від 27.04.2021) про усунення недоліків позовної заяви та відповідні докази в підтвердження.

Ухвалою суду від 27.04.2021 було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, встановлено строки для наданні відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив.

Відповідач вимоги ухвали суду не виконав, відзив на позовну заяву до суду не подав.

Про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ст. 114 Господарського процесуального кодексу України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Враховуючи час, наданий сторонам для подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, суд дійшов висновку, що є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Матеріали справи свідчать, що 29 жовтня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГУД ВІН XXI» (позивач, продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремсервіс» (відповідач, покупець) був укладений договір купівлі - продажу № 2910/01мп.

Згідно з пунктом 1.1 Договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупця блоки віконні та дверні із ПВХ, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити Товар на умовах, визначених цим Договором.

Найменування, кількість, ціна, порядок, строки і місце поставки Товару зазначаються Специфікаціях, які підписуються Сторонами і є невід`ємною частиною цього Договору (пункт 1.2 договору).

Пунктом 10.1 Договору встановлено, що договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін і діє до 31.12.2019 року, але у будь - якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.

Згідно з пунктом 3.1 договору Поставка Товару здійснюється партіями відповідно до підписаних Сторонами Специфікацій. Строк і місце поставки Товару зазначаються в Специфікаціях (пункт 3.2 договору). Поставка Товару здійснюється на умовах СРТ - «місце поставки» згідно Інкотермс в редакції 2010 року з урахуванням особливостей внутрішньодержавних поставок (пункт 3.3 договору).

На виконання умов договору купівлі-продажу № 2910/01мп від 29 жовтня 2019 року між продавцем та покупцем підписано специфікації:

- специфікація № 1 від 29 жовтня 2019 року на загальну суму 741 500,68 грн.;

- специфікація № 2 від 09 грудня 2019 року на загальну суму 8 784,00 грн.;

- специфікація № 3 від 10 грудня 2019 року на загальну суму 496497,31 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що всього на виконання умов Договору та специфікацій № 1, № 2, № 3 до Договору ним поставлено, а Відповідачем прийнято товару на загальну суму 1 246 781,99 грн., що підтверджується оригіналами видаткових накладних, підписаними уповноваженим представником Відповідача та оригіналами товарно - транспортних накладних, зокрема:

1. поставка товару на суму 741 500,68 грн.

- специфікація № 1 від 29 жовтня 2019 року на суму 741 500,68 грн.,

- видаткова накладна № 0111/100 від 01.11.2019 на суму 472 333,98 грн.,

- товарно-транспортна накладна № Р0111/100 від 01.11.2019 на суму 472 333,98 грн.,

- видаткова накладна № 0412/001 від 04.12.2019 на суму 269 166,70 грн.,

- товарно-транспортна накладна № Р0412/001 від 04.12.2019 на суму 269 166,70 грн.;

2. поставка на суму 8 784,00 грн.

- специфікація № 2 від 09 грудня 2019 року на суму 8 784,00 грн.,

- видаткова накладна № 1812/003 від 18.12.2019 на суму 8 784,00 грн.,

- товарно-транспортна накладна № Р1812/003 від 18.12.2019 на суму 8 784,00 грн.,

3. поставка на суму 496 497,31 грн.

- специфікація № 3 від 10 грудня 2019 року на суму 496 497,31 грн.,

- видаткова накладна № 2812/088 від 28.12.2019 на суму 496 497,31 грн.,

- товарно-транспортна накладна № Р2812/088 від 28.12.2019 на суму 496 497,31 грн.

Згідно з умовами пункту 2.3 Договору порядок та строки оплати зазначаються у відповідній Специфікації.

В специфікаціях встановлено наступні порядок та строки оплати:

- специфікація № 1 від 29 жовтня 2019 року - передоплата в розмірі 100% загальної суми Специфікації протягом 3 (трьох) банківських (робочих) днів з моменту виставлення рахунку на оплату,

- специфікація № 2 від 09 грудня 2019 року - передоплата в розмірі 100% загальної суми Специфікації до 25 грудня 2019 року,

- специфікація № 3 від 10 грудня 2019 року - передоплата в розмірі 100% загальної суми Специфікації до 25 грудня 2019 року.

Пунктом 2.4 Договору встановлено, що оплата за Товар здійснюється у гривні України на підставі рахунку, виставленого Продавцем, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок, зазначений в реквізитах Продавця.

З метою виконання Відповідачем зобов`язань по оплаті Позивачем виставлено рахунки на оплату, всього на суму1246781 грн 99 коп., зокрема:

- специфікація № 1 - рахунок на оплату № 5230 від 29.10.2019 на суму 741 500,68 грн,

- специфікація № 2 - рахунок на оплату № 6091 від 09.12.2019 на суму 8 784,00 грн.

- специфікація № 3 - рахунок на оплату № 6125 від 10.12.2019 на суму 496 497,31 грн.

Рахунок на оплату оформлювався Позивачем на суму, що дорівнює вартості партії товару, зазначеної у відповідній специфікації, в момент підписання сторонами договору відповідної специфікації та виставлявся (передавався) Позивачем Відповідачу в день оформлення шляхом направлення на електронну адресу Відповідача rem_ servis@і.uа, konotopvikonda@і.uа, зазначені в пункті 10.6 Договору, що підтверджується скріншотом електронної сторінки, створеної в процесі функціонування серверу електронної пошти Позивача, на якій відображені відомості про відправлені електронні повідомлення (листи) з прикріпленими рахунками на оплату на адресу rem_ servis@і.uа, konotopvikonda@і.uа.

З матеріалів справи вбачається, що в рахунок оплати за поставлений товар від Відповідача на поточний рахунок Позивача надійшли грошові кошти в сумі 1 237 997,99 грн. згідно з платіжними дорученнями:

- № 7 від 30.10.2019 на суму 741 500,68 грн. - сплата згідно з рахунком на оплату № 5230 від 29.10.2019,

- № 336 від 24.12.2019 на суму 8 784,00 грн. - сплата згідно з рахунком на оплату № 6091 від 09.12.2019,

- № 346 від 27.12.2019 на суму 226 497,31 грн. - сплата згідно з рахунком на оплату № 6125 від 10.12.2019,

- № 425 від 17.03.2020 на суму 261 216,00 грн. - сплата згідно з рахунком на оплату № 6125 від 10.12.2019.

За твердженням позивача, відповідачем не здійснено повного розрахунок за отриманий товар, в обумовлений в договорі строк, у зв`язку з чим за відповідачем рахується прострочена заборгованість у розмірі 8784 грн 00 коп.

Оскільки відповідачем не виконано зобов`язання за Договором щодо здійснення розрахунків за отриманий товар, зазначені обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до наступних висновків:

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Матеріалами справи підтверджено, що між позивачем і відповідачем був укладений Договір купівлі-продажу № 2910/01мп від 29.10.2019, який за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга статті 712 Цивільного кодексу України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (частина перша статті 691 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з умовами пункту 2.3. Договору порядок та строки оплати зазначаються у відповідній специфікації.

За Специфікацією № 3 від 10 грудня 2019 - передоплата в розмірі 100% загальної суми специфікації до 25 грудня 2019.

Отже, з урахуванням специфікації № 3 та ч.1 ст. 530 ЦК України, відповідач зобов`язаний був здійснити розрахунок з позивачем за поставлений товар в термін до 25 грудня 2019, однак відповідачем не було виконано вказаних вимог Закону та Договору.

Доказів сплати, заперечень або спростування заявленої до стягнення суми боргу у розмірі 8784 грн 00 коп. відповідачем суду не надано.

Відповідач позовні вимоги належними та доступними засобами доказування не спростував, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість позовних вимог.

З огляду на викладене, позовні вимоги є доведеними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, шляхом стягнення з відповідача 8784 грн.00 коп.

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами статті 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 6.3. договору сторонами погоджено, що за порушення строку оплати за поставлений товар, зазначений у Специфікації, Покупець виплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент виникнення прострочення, від несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення платежу.

Додатково умовами пункту 6.3. Договору сторонами узгоджено застосування штрафної господарської санкції, яка додатково сплачується Покупцем у випадку прострочення платежу на строк більше 20 (двадцяти) банківських днів і її розмір становить 10% від несвоєчасно оплаченої суми.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку сума пені становить 887 грн. 55 коп. (за період з 26.12.2019 до 25.06.2020, виходячи з суми боргу 8784 грн 00 коп., розмір штрафу - 878 грн. 40 коп. (10%, виходячи з суми боргу 8784 грн 00 коп.)

Відповідач контр розрахунку штрафних санкцій суду не надав.

Судом здійснено перерахунок здійснених позивачем нарахувань пені, при цьому не виходячи за межі визначеного позивачем періоду. Відповідно до здійсненого судом перерахунку сума пені становить 885 грн. 76 коп.

Розрахунок здійснений судом за допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3 Інформаційно-аналітичний центр «ЛІГА», ТОВ «ЛІГА: ЗАКОН», 2021.

Розрахунки суду долучені до матеріалів справи.

Беручи до уваги те, що судом було встановлено факт порушення з боку відповідача грошового зобов`язання за отриманий товар, а стягнення штрафних санкцій (пені та штрафу) передбачена умовами Договору та нормами чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 885 грн. 76 коп. пені, 878 грн. 40 коп. штрафу.

В частині стягнення пені в сумі 1 грн 79 коп. суд відмовляє за необґрунтованістю

Окрім цього, позивач, відповідно до поданого розрахунку просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 335 грн 55 коп. ( за період з 26.12.2019 по 31.03.2021) та інфляційні втрати в сумі632 грн 45 коп. (за період з 01.01.2020 по 28.02.2021).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому застосування положень частини другої названої статті не передбачає наявність вини боржника, оскільки згідно частини першої цієї ж статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 Цивільного кодексу України, право кредитора на стягнення 3% річних не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

При цьому, слід зазначити, що згідно положень Цивільного кодексу України проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. Між сторонами такий розмір процентів не визначався.

У постановах Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 та Верховного Суду від 26.04.2018 р. у справі № 910/10156/17 зроблено висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення.

Судом здійснено перерахунок здійснених позивачем нарахувань 3% річних та інфляційних втрат, при цьому не виходячи за межі визначеного позивачем періоду. Відповідно до здійсненого судом перерахунку сума 3% річних становить 332 грн. 83 коп. , інфляційні втрати 651 грн 84 коп. Проте, суд не може виходити за межі позовних вимог.

Розрахунок здійснений судом за допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3 Інформаційно-аналітичний центр «ЛІГА», ТОВ «ЛІГА: ЗАКОН», 2021.

Розрахунки суду долучені до матеріалів справи.

Враховуючи, вищезазначене, приймаючи до уваги встановлений судом факт несвоєчасної оплати поставленого товару, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 332 грн 83 коп. та інфляційні втрати в сумі 632 грн 45 коп. є правомірною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

В частині стягнення 3% річних в сумі 0 грн 72 коп. суд відмовляє за необґрунтованістю

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Згідно ст.ст. 123, 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статями 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремсервіс» (41600, Сумська область, м. Конотоп, вул. Батуринська, 9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГУД ВІН ХХІ» (62495, Харківська область, Харківський район, смт. Васищеве, вул. Овочева, б. 1А, ) 8784 (вісім тисяч сімсот вісімдесят чотири ) гривні 00 коп. суму основного боргу, 885 (вісімсот вісімдесят п`ять) гривень 76 коп. пені, 878 (вісімсот сімдесят вісім) гривень 40 коп. штрафу, 332 (триста тридцять дві) гривні 83 коп. 3% річних, 632 (шістсот тридцять дві) гривні 45 коп. інфляційних втрат та 2269 (дві тисячі двісті шістдесят дев`ять) гривень 32 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В інший частині позовних вимог - відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26.05.2021.

Суддя С.В. Заєць