РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2021Справа № 910/3193/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алміс Груп»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Векша»

про стягнення 12081,58 грн

Суддя Картавцева Ю.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Алміс Груп» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Векша» про стягнення 11934,73 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач всупереч договору поставки здійснив оплату поставленого товару не в повному обсязі, з огляду на що позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 10000,00 грн та пеню у розмірі 1934,73 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.03.2021 суд ухвалив: позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Алміс Груп» залишити без руху; встановити позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви: зазначити ціну позову відповідно до вимог ст. 163 Господарського процесуального кодексу України; встановити позивачу строк для усунення недоліків - протягом семи днів з дня вручення даної ухвали.

16.03.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Так, з огляду на те, що у справі № 910/3193/21 ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд доходить висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Так, враховуючи, що предметом позову у даній справі є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі (з огляду на заявлені предмет та підстави позову) не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2021 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; зобов`язати позивача надати докази часткової оплати відповідачем вартості поставленого товару та обґрунтований розрахунок пені (із зазначенням періодів її нарахування); запропонувати відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву; встановити відповідачу строк для подання заперечень - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

06.04.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійщли документи на виконання ухвали суду від 19.03.2021, клопотання про долучення доказів до матеріалів справи та заява про збільшення розміру позовних вимог, у якій позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 10000,00 грн та пеню у розмірі 2081,58 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Так, зважаючи на волевиявлення позивача, ураховуючи, що заява про збільшення розміру позовних вимог подана в межах встановлених процесуальних строків, суд приймає до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог до 12081,58 грн.

08.04.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У встановлений судом строк відповідачем не подано до суду відзиву на позовну заяву позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві та поданих клопотаннях, суд

ВСТАНОВИВ:

04.09.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Алміс Груп» (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Векша» (покупець, відповідач) укладено Договір поставки № 04/09-18 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язується поставити покупцю товар, а саме: папір пакувальний, поліграфічний та інші пакувальні матеріали з асортиментного переліку продавця в асортименті, що замовляється покупцем у продавця письмовою заявкою за кожну поставку або погоджується сторонами шляхом укладання відповідної специфікації, надалі - товар, а покупець зобов`язується надавати письмову заявку на кожну поставку з визначенням конкретного виду товару та його кількості за цінами, встановленими продавцем (у випадку відсутності товару на складі продавця), прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору укладена в двосторонньому порядку специфікація може змінювати умови поставки, строки оплати товару.

Згідно з п. 2.2 Договору товар поставляється покупцеві на умовах EXW (згідно «ІНКОТЕРМС» в редакції 2000 р.), місце поставки - склад продавця: АДРЕСА_1 .

Пунктом 4.1 Договору визначено, що асортимент, кількість, ціна, вартість та терміни поставки товару вказуються в специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього договору, та остаточно визначаються в рахунках-фактурах продавця на кожну окрему партію, вид, сорт товару.

Відповідно до п. 5.1 Договору розрахунок за товар здійснюється шляхом перерахування грошових коштів у безготівковому порядку на поточний рахунок продавця покупцем, якщо інші умови та порядок розрахунків не зазначені в специфікації (-ях), наступним чином: 100% вартості товару - протягом 14 календарних днів з моменту виставлення рахунку. Товар вважається оплаченим з дня надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що позивач поставив відповідачу товар: фольга алюмінієва товщиною 0,035 мм, без основи, вкрита клеєм та термолаком без малюнку у рулонах, діаметр втулки 76 мм, ширина - 150 мм, на загальну суму 49920,61 грн з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 176 від 13 липня 2020 року, яка підписана представниками сторін та скріплена їх печатками.

13.07.2020 позивачем було виставлено відповідачу рахунок на оплату № 179 від 13 липня 2020 року на суму 49920,61 грн.

Судом встановлено, що 24.11.2020 позивач звернувся до відповідача з Листом-вимогою про сплату заборгованості за поставлений товар протягом 7 днів з моменту отримання вимоги.

Разом з тим, оплату за поставлений товар відповідачем було здійснено частково на загальну суму 39920,61 грн, що підтверджується копіями банківських виписок, які містяться в матеріалах справи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач всупереч договору поставки здійснив оплату поставленого товару не в повному обсязі, з огляду на що позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 10000,00 грн та пеню у розмірі 1934,73 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 04.09.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Алміс Груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Векша» укладено Договір поставки № 04/09-18, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язується поставити покупцю товар, а саме: папір пакувальний, поліграфічний та інші пакувальні матеріали з асортиментного переліку продавця в асортименті, що замовляється покупцем у продавця письмовою заявкою за кожну поставку або погоджується сторонами шляхом укладання відповідної специфікації, надалі - товар, а покупець зобов`язується надавати письмову заявку на кожну поставку з визначенням конкретного виду товару та його кількості за цінами, встановленими продавцем (у випадку відсутності товару на складі продавця), прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах цього договору.

Судом було встановлено, що позивач поставив відповідачу товар: фольга алюмінієва товщиною 0,035 мм, без основи, вкрита клеєм та термолаком без малюнку у рулонах, діаметр втулки 76 мм, ширина - 150 мм, на загальну суму 49920,61 грн з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 176 від 13 липня 2020 року, яка підписана представниками сторін та скріплена їх печатками.

Відповідно до п. 5.1 Договору розрахунок за товар здійснюється шляхом перерахування грошових коштів у безготівковому порядку на поточний рахунок продавця покупцем, якщо інші умови та порядок розрахунків не зазначені в специфікації (-ях), наступним чином: 100% вартості товару - протягом 14 календарних днів з моменту виставлення рахунку. Товар вважається оплаченим з дня надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом було встановлено, що 13.07.2020 позивачем виставлено відповідачу рахунок на оплату № 179 від 13 липня 2020 року на суму 49920,61 грн.

Як встановлено судом, оплату за поставлений товар відповідачем було здійснено частково на загальну суму 39920,61 грн, що підтверджується копіями банківських виписок, які містяться в матеріалах справи.

Разом з тим, станом на дату розгляду справи, відповідачем не надано доказів сплати вартості поставленого за видатковою накладною № 176 від 13.07.2020 товару в розмірі 10000,00 грн, не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності його обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, у зв`язку з чим суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості у розмірі 10000,00 грн.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 2081,58 грн пені.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.2 Договору у випадку порушення (прострочення) покупцем грошового зобов`язання щодо строків оплати товару, він сплачує продавцю неустойку (штраф) у розмірі 0,066% від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення в оплаті, та відсотки (проценти) за користування чужими (належними до оплати продавцеві) коштами у розмірі 0,066% від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочки в оплаті, за весь час користування коштами, належними до оплати продавцеві.

Суд зазначає, що враховуючи приписи п. 5.1 Договору, відповідач мав здійснити оплату поставленого товару не пізніше 27.07.2020 (протягом 14 календарних днів з моменту виставлення рахунку).

При цьому, з огляду на положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, загальним періодом протягом якого може бути здійснено нарахування пені є період з 28.07.2020 по 28.01.2021.

Відтак, ураховуючи вищевикладене та дати здійснення відповідачем часткових оплат, суд здійснивши перерахунок пені за періоди з 12.08.2020 (як визначено у розрахунку позивачем) до 26.08.2020 щодо суми боргу 49920,61 грн; з 26.08.2020 до 27.08.2020 щодо суми 44920,61 грн; з 28.08.2020 до 19.10.2020 щодо суми 39920,61 грн; з 20.10.2020 до 28.10.2020 щодо суми 35920,61 грн; з 29.10.2020 до 05.11.2020 щодо суми 33000,00 грн; з 06.11.2020 до 08.12.2020 щодо суми 31000,00 грн; з 09.12.2020 до 27.01.2021 щодо суми 21000,00 грн; з 28.01.2021 до 28.01.2021 щодо суми 15000,00 грн, дійшов до висновку, що обґрунтованою сумою пені, що підлягає до стягнення з відповідача є сума у розмірі 1831,65 грн.

При цьому, судом при здійсненні розрахунку було враховано, що сумою пені заявленою до стягнення з відповідача за другий період щодо суми боргу 44920,61 грн була сума пені у розмірі 14,77 грн, тоді-як при здійсненні розрахунку судом встановлено, що обґрунтованою сумою пені за період з 26.08.2020 до 27.08.2020 є 29,46 грн, однак, оскільки, суд не може виходити за межі позовних вимог, суд прийшов до висновку, що сумою пені, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача за період з 26.08.2020 до 27.08.2020 є пеня у розмірі 14,77 грн.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 2081,58 грн підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 1831,65 грн.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 123 ГПК України). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

01.02.2021 між позивачем (замовник) та адвокатом Нориком Миколою Володимировичем (виконавець) було укладено Договір № 03/31 про надання правничої (правової) допомоги, відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання усіма законними методами та способами надавати замовнику правову допомогу у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані з захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів замовника.

Відповідно до п. 4.1, 4.2 Договору № 03/31 на визначення розміру оплати послуг виконавця впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідність для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень замовника. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру оплати за послуги. Оплата послуг виконавця погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється актом виконаних робіт/надання консультаційних послуг до цього договору.

Згідно з Актом № 01/21 надання консультаційних послуг від 12.03.2021 за договором про надання правничої (правової) допомоги № 03/21 від 01.02.2021 виконавець надав, а замовник прийняв послугу (правову допомогу адвоката) та сплатив гонорар за правову допомогу у вигляді досудового вирішення питання, щодо стягнення заборгованості та представництва інтересів замовника в Господарському суді міста Києва у справі про стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю «Векша». Надана послуга - правова допомога адвокатом Нориком М.В. полягає у представництві інтересів замовника в Господарському суді міста Києва у справі про стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю «Векша». Вартість наданої послуги (правової допомоги адвоката) складає 6600,00 грн.

Акт № 01/21 від 12.03.2021 підписано замовником та виконавцем і скріплено печаткою замовника.

Також, позивачем подано до суду Детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Нориком М.В та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2713/10 від 25.11.2004, що засвідчує статус ОСОБА_1 , як адвоката.

Відповідно до копії банківської виписки, яка міститься в матеріалах справи, позивачем перераховано грошові кошти у розмірі 6600,00 грн, призначення платежу: оплата за надання правової допомоги згідно договору № 03/21 від 01.02.2021 та акту № 01/21 від 12.03.2021 р. без ПДВ.

Враховуючи обсяг наданої адвокатом позивачеві правничої допомоги, з огляду на предмет спору у даній справі, ціну позову та відсутність письмових заперечень відповідача щодо розміру такої допомоги, суд дійшов висновку про те, що заявлений розмір витрат на правову допомогу підтверджується належними доказами та є співмірним із позовними вимогами, відтак, суд вважає за можливе покласти на відповідача витрати позивача на професійну правничу допомогу.

Так, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу покладаються на сторін пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Векша» (03045, м. Київ, вул. Новопирогівська, 66; ідентифікаційний код: 42203678) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алміс Груп» (02125, м. Київ, вул. Воскресенська, 12-Б, офіс 162; ідентифікаційний код: 40169494) заборгованість у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп., пеню у розмірі 1 831 (одна тисяча вісімсот тридцять одну) грн 65 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6463 (шість тисяч чотириста шістдесят три) грн 47 коп. та судовий збір у розмірі 2223 (дві тисячі двісті двадцять три) грн 04 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Картавцева