Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/101/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Церковної Н.Ф. при секретарі судового засідання Сідлецької Ю.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом Приватного підприємства "Паливна група "Оператор" до Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" про стягнення в сумі 849 829,17 грн

Представники сторін у судове засідання не з`явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У лютому 2021 року Приватне підприємство "Паливна група "Оператор" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" про стягнення в сумі 849 829, 17 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30 березня 2018 року між Приватним підприємством "Паливна група "Оператор" та Приватним підприємством "Агро-Експрес-Сервіс" укладено договір № ДГ-0000141 поставки нафтопродуктів, на виконання умов якого позивач передав у власність відповідачу товар - нафтопродукти на загальну суму 8 719 560 грн. 19 коп., що підтверджується специфікаціями та видатковими накладними.

Позивач зазначає, що відповідач несвоєчасно виконав свої зобов`язання по оплаті за поставлені нафтопродукти у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги п. 7.1. та 10.1 договору, якими передбачено збільшення вартості товару шляхом збільшення цін на партії поставленого товару.

Ухвалою суду від 26.02.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25.03.2021 року.

19.03.2021 року від Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" надійшло клопотання про закриття провадження у даній справі.

Протокольною ухвалою суду від 25.03.2021 року судом встановлено строк на подачу відповіді на відзив та заперечень щодо відповіді на відзив до 30.04.2021 року, з власної ініціативи продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 28.05.2021 року, розгляд справи відкладено на 12.05.2021 року.

У встановлений судом строк від сторін надійшли відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив та заперечення на клопотання ПП "Агро-Експрес-Сервіс" про закриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 12.05.2021 року у задоволенні клопотання Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" про закриття провадження у справі відмовлено.

Ухвалою суду від 12.05.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.05. 2021 року.

Ухвалою суду від 17.05.2021 року клопотання представника Приватного підприємства "Паливна група "Оператор" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено та доручено забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції Дніпровському районному суду м. Києва. Разом з цим, 19.05.2021 року Дніпровський районний суд м. Києва на зв`язок в режимі відеоконференції не вийшов з технічних причин.Крім того, 19.05.2021 року на електрону адресу суду надійшло клопотання від представника позивача про відкладення розгляду справи з вище викладених підстав.

Суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні вищевказаного клопотання про відкладення розгляду справи виходячи з наступного.

Господарський суд зазначає, що за приписами статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

За змістом рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України" суд неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними.

Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Скордіно проти Італії"). Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах "Скордіно проти Італії", "Сюрмелі проти Німеччини").

За змістом приписів ст.202 ГПК України відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В даному випадку стороною не надано жодних доказів, які унеможливлюють вирішення спору в даному судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав, як виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи.

Отже, враховуючи, що явка учасників в судове засідання судом не визнавалась обов`язковою, а матеріали справи містять відзив, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив, суд відмовляє представнику позивача у клопотанні про відкладення розгляду справи, оскільки судове засідання може відбутися без участі такої особи.

Крім того, згідно ч. 5 ст. 197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Також, 19.05.2021 року від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без їхньої участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Враховуючи належне повідомлення учасників справи про судове засідання, призначене на 19.05.2021 року, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників сторін.

У судовому засіданні 19.05.2021 року судом прийнято рішення у даній справі.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Приватним підприємством "Плавна група "Оператор" (далі - позивач) та Приватним підприємством "Агро-Експрес-Сервіс" (далі - відповідач) укладено договір № ДГ-000041 від 30 березня 2018 року про поставку нафтопродуктів (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору продавець зобов`язується поставити та передати у власність (повне господарське відання) покупця товар - нафтопродукти, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору.

Найменування, кількість та асортимент товару вказані у видаткових накладних, товаро транспортних накладних Постачальника та у специфікаціях, що додаються до Договору (п. 1.1.).

Ціни та вартість товару, що поставляється за цим Договором, встановлюються виставленим рахунком на оплату, або видатковою накладною на кожну окрему партію поставки товару (п. 5.1.).

Загальну вартість товару становить сума вартості товару, поставленого на підставі цього Договору, протягом терміну його дії, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними та розрахунками коригувань вартісних показників до них (п. 5.3).

На виконання своїх зобов`язань за Договором поставки нафтопродуктів позивачем протягом січня-квітня 2019 року були здійснені поставки відповідачу товару (паливо дизельне Евро) на загальну суму 8 719 560,19 грн. в наступному порядку:

03.01.2019- на суму 688 050,00 грн. (видаткова накладна № 1);

08.01.2019- на суму 688 050,00 грн. (видаткова накладна № 28);

13.02.2019- на суму 702 728,40 грн. (видаткова накладна № 247);

21.02.2019- на суму 698 691,84 грн. (видаткова накладна № 293);

01.03.2019- на суму 709 333,68 грн. (видаткова накладна № 349);

06.03.2019- на суму 709 333,68 грн. (видаткова накладна № 381);

14.03.2019- на суму 709 333,68 грн. (видаткова накладна № 398);

21.03.2019- на суму 758 506,32 грн. (акт прийому-передачі за остаточною ціною № 1/05 від 03.05.2019) (видаткова накладна № 464);

25.03.2019- на суму 789 387,30 грн. (акт прийому-передачі за остаточною ціною № 2/05 від 03.05.2019) (видаткова накладна № 491);

02.04.2019- на суму 758 506,32 грн. (акт прийому-передачі за остаточною ціною № 3/05 від 03.05.2019) (видаткова накладна № 533);

11.04.2019- на суму 733 629,90 грн. (видаткова накдадна № 601);

24.04.2019- на суму 774 009,07 грн. (видаткова накладна № 703).

Придбаний товар відповідач оплачував з відтермінуванням. Зокрема, станом на 01.01.2019 року у відповідача була заборгованість в загальній сумі 1 902 814,03 грн. за товар, поставлений в 2018 році.

Заборгованість на 01.01.2019 року виникла внаслідок не проведення відповідачем повної оплати по поставках:

14.12.2018- на суму 618 916,72 грн. (видаткова накладна № 2313);

14.12.2018- на суму 621 504,96 грн. (видаткова накладна № 2314);

20.12.2018- на суму 616 647,82 грн. (видаткова накладна № 2344);

22.12.2018- на суму 667 248,20 грн. (видаткова накладна № 2369).

У 2019 році відповідачем була погашена наявна перед позивачем станом на 01.01.2019 року заборгованість за поставлений в 2018 році товар в сумі 1 902 814,03 грн.

Однак, за поставлений позивачем в 2019 році товар на загальну суму 8 719 560,19 грн відповідач здійснив оплату лише частково на суму 8 261 930,30 грн, у зв`язку з чим виникла заборгованість на суму 457 629,89 грн.

В період з 14.12.2018 року по 22.12.2018 року було поставлено товар на суму 2 524 317,70 грн, факт поставки товару визнано відповідачем шляхом оформлення видаткових накладних та товаро-транспортних накладних.

Також, в період з 03.01.2019 року по 24.04.2019 року було поставлено товар на суму 8 719 560,19 грн, факт поставки товару визнано відповідачем шляхом оформлення видаткових накладних та товаро-транспортних накладних.

06.02.2020 року відповідач оплатив основну суму боргу - 457 629.92 грн під час розгляду справи № 918/88/20.

ПП "Паливна група "Оператор" зверталась в Господарський суд Рівненської області з позовом до ПП "Агро-Експрес-Сервіс" про стягнення: 457 629,92 грн. - основного боргу; 840 688,77 грн. - неустойки; 53 166,45 грн. - 3 % річних; 11057,64 грн. - інфляційних втрат; 115 000,00 грн. - витрат на оплату правової допомоги адвоката; 20 438,14 грн. - витрат на оплату судового збору.

30.06.2020 року Господарський суд Рівненської області прийняв рішення у справі № 918/88/20, яким закрив провадження в частині стягнення з ПП "Агро-Експрес-Сервіс" на користь ПП "Паливна група "Оператор" 457 629,92 грн. основного боргу у зв`язку із сплатою цієї суми 06.02.2020 року.

Окрім того, Господарський суд Рівненської області частково задоволив позов та стягнув з ПП "Агро-Експрес-Сервіс" на користь ПП "Паливна група "Оператор": 48 442,71 грн. - 3% річних; 494,19 грн. - інфляційних втрат; 734,06 грн. - судового збору; 30 000,00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні вимоги про стягнення неустойки було відмовлено, як зазначено позивачем, оскільки суд 1-ої інстанції встановив, що сума у 840 688,77 грн. не є неустойкою, це сума, на яку продавець може збільшити вартість товару шляхом збільшення цін на партії поставленого товару.

ПП "Паливна група "Оператор" оскаржило рішення Господарського суду Рівненської області. Північно-західний апеляційний господарський суд 15.10.2020 року прийняв постанову, якою частково задоволив апеляційну скаргу ПП "Паливна група "Оператор" та стягнув з ПП "Агро-Експрес-Сервіс": 48 442,71 грн. - 3% річних; 7 665,60 грн. - інфляційних втрат; 1 860,35 грн. - витрат, пов`язаних з прибуттям представника в судові засідання; 30 000,00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу; 6 864,45 грн. - витрат зі сплати судового збору; 11 924,60 грн, - витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги. В частині стягнення з відповідача неустойки апеляційний суд також відмовив позивачу, мотивуючи це наступним.

Зважаючи на вказані пункти Договору, суд констатував, що позивач має право збільшити ціну партії товару лише за наявності наступних елементів, а саме: наявність виписаного відповідачу розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних щодо поставленого товару; наявність наданих відповідачу відповідник рахунків зі зміненою сумою. Окрім того, колегія суддів дослідивши пункт 10.1 на котрий покликається позивач зазначила, що сторонами не встановлений як конкретний розмір пені у Договорі так і конкретне зазначення про її застосування саме як міра відповідальності (не дивлячись на назву розділу в якому міститься такий пункт), що б дало змогу кваліфікувати написане в пункті 10.1 саме як визнання пені.

Між тим, частина шоста статті 231 ГК України, не встановлює розмір штрафної санкції за порушення грошового зобов`язання, а визначає певний спосіб її формування (у відсотковому відношенні, розмір відсотків визначається через облікову ставку Національного банку України).

Разом з тим, Північно-західний апеляційний господарський суд зазначив, що для визначення виду відповідальності сторони за Договором (віднесення її до основного боргу чи штрафних санкцій) визначальним є саме зміст пунктів Договору і відповідність його умов вищевказаним нормам чинного законодавства (для віднесення їх до штрафних санкцій), а не назва глави Договору в якому міститься відповідний пункт.

Отже, колегія суддів прийшла до висновку, щодо відсутності правових підстав для стягнення пені в розмірі 840 688,77 грн., що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені. Відповідно Північно-західний апеляційний господарський суд відмовив позивачу в задоволенні позову в цій частині.

Північно-західний апеляційний господарський суд погодився з судом 1-ої інстанції в тій частині, що сума у 840 688,77 грн не є неустойкою, це сума, на яку продавець може збільшити вартість товару шляхом збільшення цін на партії поставленого товару (постанова Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.10.2020 року у справі №918/88/20).

Таким чином, позивач вважає, що Приватному підприємству "Паливна група "Оператор" не потрібно повторно доводити, що сума у 840 688,77 грн. є збільшенням вартості партій поставленого товару, оскільки це вже було встановлено судовими рішеннями у справі № 918/88/20 та мотевує свої позовні вимоги п. 7.1 Договору поставки нафтопродуктів № ДГ-0000141 від 30.03.2018 року згідно яких: покупець здійснює оплату продавцю по ринковій ціні на дату оплати згідно виставленого рахунку на оплату партії поставки товару, рахунок виставляється на оплату не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дати поставки товару. В разі не проведення Покупцем повної оплати за поставлену партію товару до зазначеного в рахунку кінцевого терміну, продавець може скоригувати ціну поставленої партії товару відповідно до цінової ситуації на ринку нафтопродуктів, а покупець несе відповідальність згідно п. 10.1 даного Договору, оскільки його заборгованість вважається протермінованою. Оскільки у видаткових накладних, на підставі яких позивачем здійснювалась поставка товарів відповідачу, не вказано строку оплати за поставлений товар, то в даному випадку при визначені такого строку необхідно керуватися рахунками-фактурами, які передбачають кінцевий термін оплати та актами законодавства, що регулюють правовідносини в сфері договорів поставки.

Так, частиною 3 ст. 251 ЦК України передбачено, що строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Таким чином, у відповідності до Рахунків-фактур на оплату та вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України - у відповідача виник обов`язок перед позивачем оплатити поставлений йому товар не пізніше кінцевого терміну, що зазначений у Рахунках-фактури на оплату товару.

Також зазначає, що свій обов`язок щодо оплати за поставлений товар відповідач порушив, оскільки здійснив оплату із порушенням умов визначених п. 7.1. Договору поставки і не в повному розмірі.

Відповідно до п. 10.1 Договору поставки нафтопродуктів № ДГ-0000141 від 30.03.2018 року - за порушення термінів оплати партії поставленого товару згідно п. 7.1 даного Договору, покупець дає свою згоду продавцю збільшити ціну поставленої партії товару на 3 (три) коп./л., або на 36 грн./тонна за кожний календарний протермінований день. Сума доплати за протермінування виставляється покупцю окремим рахунком. При цьому, продавець виписує покупцю розрахунок коригування вартості поставленого товару, у зв`язку зі збільшенням ціни поставки. Заборгованість покупця перестає бути протермінованою після повного погашення заборгованості за поставлену партію товару. Отже, позивач 21.12.2020 року виставив відповідачу вимогу про оплату 849 829,17 грн. збільшення вартості товару (розрахунок збільшення вартості товару з 01.01.2019 року по 06.02.2020 року відображений у позовній заяві та вимозі відповідачу а.с. 6,16 ). На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача 849 829,17 грн.

Відповідач у своєму відзиві та запереченях на відповідь на відзив заперечив щодо позовних вимог посилаючись на той факт, що зобов`язання по сплаті заборгованості за Договором, є повністю погашеним, як наслідок повністю припиненим, а між ПП "Паливна група "Оператор" та ПП "Агро-Експрес-Сервіс" не залишилося неврегульованих питань, про, що зазначено у рішенні суду №918/88/20.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд прийшов до висновку про відмову у задоволені позову виходячи з наступного.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного Договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), судом враховано законодавство що регулює договірні зобов`язання, які виникають на підставі договору поставки.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України , цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України та ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України, положення якої кореспондуються з приписами ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України)

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України - суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 181 ГК України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Аргументуючи позовні вимоги позивач вказує на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки нафтопродуктів від 30 березня 2018 року № ДГ-0000141.

Згідно п.5.1 Договору, ціна та вартість товару встановлюється виставленими рахунками на оплату, або видатковою накладною на кожну окрему партію поставки товару. Тобто, розмір основного боргу покупця перед продавцем напряму залежить від вказаної продавцем в рахунку ціни.

Згідно п. 10.1. Договору за порушення термінів оплати партії поставки товару згідно п. 7.1. даного Договору, покупець дає свою згоду продавцю збільшити ціну поставленої партії товару на 3 коп./л., або на 36 грн./тонна за кожний календарний протермінований день. Сума доплати за протермінування виставляється покупцю окремим рахунком. При цьому продавець виписує покупцю Розрахунок коригування вартості поставленого товару, у зв`язку зі збільшенням ціни поставки. Заборгованість покупця перестає бути протермінованою після повного погашення заборгованості за поставлену партію товару.

Відповідно до п. 10.2. Договору продавець залишає за собою право остаточного рішення щодо проведення, або не проведення коригування вартості товару, у зв`язку з його несвоєчасною оплатою.

Отже, згідно умов розділу 10 Договору, продавець має право збільшити ціну поставленої партії товару, лише за наявності трьох обов`язкових елементів: 1) наявності виписаного покупцю розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних щодо поставленого товару; 2) наявності наданих покупцю відповідних рахунків зі зміненою сумою; 3) вчинення дій, передбачених пунктами 1-2 цього абзацу до моменту фактичної оплати покупцем заборгованості. Після фактичної оплати покупцем заборгованості за поставлену партію товару та/або при відмові чи небажанні продавця виписувати покупцю розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних щодо поставленого товару та/або надавати покупцю рахунки зі зміненою ціною, продавець втрачає право збільшити ціну на поставлений товар так як заборгованість покупця перестає бути протермінованою. Таким чином, продавець скористався можливістю, передбаченою п. 10.2. Договору не збільшувати вартість поставленого товару.

Разом з цим, як досліджено судом, 09.06.2020 року Господарським судом Рівненської області, ухвалою у справі № 918/88/20 було зобов`язано ПП "Паливна група Оператор" та ПП "Агро-Експрес-Сервіс" провести звірку взаємних розрахунків.

Так, на виконання вимог вказаної ухвали суду ПП "Паливна група "Оператор" було надано копію підтвердження взаємних розрахунків, від 06.04.2020 року, де вказано що заборгованість ПП "Агро-Експрес-Сервіс" станом на 31.12,2019 року складає 457629,90 грн.

Отже, такі відомості підтверджують обставину того, що продавцем не було здійснено коригування ціни поставлених партій товару, крім тих які сторонами не оспорюються. Суму заборгованості в розмірі 457629,90 грн було погашено, згідно платіжного доручення № 393 від 06.02.2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорівстановлюється за домовленістю сторін. Частиною 3 вказаної статті унормовано, що зміна ціни в договоріпісля його виконання не допускається.

Господарським судом Рівненської області, у своєму рішенні від 30.06.2020 року у справі № 918/88/20, яке набрало законної сили було встановлено, що зобов`язання по сплаті заборгованості за Договором, є повністю погашеним, як наслідок повністю припиненим, а між ПП "Паливна група "Оператор" та ПП "Агро-Експрес-Сервіс" не залишилося неврегульованих питань, щодо заборгованості у відповідача.

Таким чином позивач - ПП "Паливна група "Оператор" не може вимагати стягнення коштів, у вигляді зміненої після виконання зобов`язання ціни товару (ч.3 ст. 632 ЦК України).

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, суд повинен враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Частиною 1 ст. 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 ГПК України ).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст.79 ГПК України).

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 ст.78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст.74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Також, надаючи оцінку доводам сторін, судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Згідно з п. 3 ч. 4 ст.238 ГПК України мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 року у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на вищевикладене, всі інші аргументи, доводи та міркування сторін не прийняті судом до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на їх не обґрунтованість та відсутністю обставин, які підтверджували б наявність порушеного права позивача.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 233,237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову Приватного підприємства "Паливна група "Оператор" до Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" про стягнення в сумі 849 829,17 грн - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 31.05.2021 року.

Суддя Церковна Н.Ф.