ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року Справа № 902/1051/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Василишин А.Р.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕМО" на рішення господарського суду Вінницької області від 25 лютого 2021 року у справі №902/1051/20 (повний текст складено 05 березня 2021 року, суддя Тварковський А.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НФМ АГРО"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕМО"

про стягнення 62293,19 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 25 лютого 2021 року у справі №902/1051/20 частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "НФМ АГРО" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕМО" про стягнення 62293,19 грн. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕМО" (вул. Колгоспна, буд.1Б, село Демидівка, Жмеринський район, Вінницька область, 23140; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НФМ АГРО" (вул. Зіни Бєлої, м. Новомосковськ, Дніпропетровська область, 51200; ) 52545,14 грн - основного боргу; 3775,44 грн - 3% річних; 5969,12 грн - інфляційних втрат та 2101,88 грн - витрат на сплату судового збору. У стягненні з відповідача 3,49 грн - 3% річних відмовлено, у зв`язку з чим витрати на сплату судового збору в сумі 0,12 грн залишено за позивачем.

Вказане рішення мотивоване тим, що з огляду на сукупність наявних у матеріалах справи доказів суд критично оцінив доводи відповідача, що поставка товару за видатковою накладною №РН-00014016 від 24 травня 2018 року на суму 52545,14 грн не здійснювалася. При цьому відповідачем не виконано зобов`язання оплати вартості товару за такою накладною протягом семи днів з моменту отримання товару, як безпосередньо зазначено у вказаній накладній, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Не погоджуючись з винесеним рішенням, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Вінницької області від 25 лютого 2021 року у справі №902/1051/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що ТОВ "Одемо" не отримавши товар, на який посилається ТОВ "НФМ АГРО" побачило реєстрацію накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 12 червня 2018 року, якою ТОВ "НФМ Агро" надало ТОВ "Одемо" податковий кредит в розмірі 8857,52 грн., хоча поставка товару за видатковою накладною №РН-00014016 від 24 травня 2018 року ТОВ "НФМ Агро" здійснена не була. Враховуючи те, що вказана податкова накладна була зареєстрована позивачем в ЄРПН і Державна фіскальна служба не перевірила дану господарську операцію шляхом блокування податкової накладної через відсутність документів, які підтверджують поставки товару за видатковою накладною №РН-00014016 від 24 травня 2018 року для ТОВ "Одемо" та те, що податкова накладна не створює для ТОВ "Одемо" жодних негативних наслідків, ТОВ "Одемо" було вимушено відобразити вказані дані у Додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість.

Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що в наданій до позовної заяви видатковій накладній №РН-00014016 від 24 травня 2018 року, хоча і зазначене прізвище " ОСОБА_1 за довіреністю", але відсутній відбиток печатки підприємства ТОВ "Одемо" та виконаний підпис невідомою для ТОВ "Одемо" особою. Підпис на вказаній видатковій накладній виконаний не директором підприємства Дмитруком Н.С.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05 квітня 2021 року у справі №902/1051/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Одемо" на рішення господарського суду Вінницької області від 25 лютого 2021 року у справі №902/1051/20. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Від позивача ТОВ "НФМ Агро" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін.

Згідно з частиною 13 статті 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Згідно з частиною 10 статті 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У ході апеляційного розгляду даної справи Північно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до видаткових накладних: №РН-00001209 від 30 січня 2018 року; №РН-00001206 від 30 січня 2018 року; №РН-00006788 від 04 квітня 2018 року; №РН-00007505 від 10 квітня 2018 року; №РН-00011781 від 08 травня 2018 року; №РН-00014016 від 24 травня 2018 року ТОВ "НФМ АГРО" передано ТОВ "ОДЕМО" запасні частини і матеріали до сільськогосподарської техніки в асортименті на загальну суму 74904, 25 грн з ПДВ.

За платіжним дорученням №3225 від 07 серпня 2018 року ТОВ "ОДЕМО" здійснено оплату ТОВ "НФМ АГРО" з призначенням платежу "за запчастини згідно акта звірки б/н від 07 серпня 2018 року" на загальну суму 22359,11 грн з ПДВ.

Сторонами визнається, що зазначена оплата здійснена за товар відповідно до видаткових накладних №РН-00001209 від 30 січня 2018 року; №РН-00001206 від 30 січня 2018 року; №РН-00006788 від 04 квітня 2018 року; №РН-00007505 від 10 квітня 2018 року; №РН-00011781 від 08 травня 2018 року, відтак в силу приписів частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України такі обставини не підлягають доказуванню. При цьому відповідач відобразив такі операції у своєму бухгалтерському обліку, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 631 за січень - травень 2018 року.

Таким чином, відповідачем здійснено частково оплату заборгованості, несплаченим залишається основний борг в сумі 52545,14 грн за видатковою накладною №РН-00014016 від 24 травня 2018 року. При цьому, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3778,93 грн - 3% річних та 5969,12 грн - інфляційних втрат в порядку ст. 625 ЦК України.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною 1 статті 639 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

У відповідності до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

При цьому згідно зі статтею 206 Цивільного кодексу України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частини 1, 2 статті 639 Цивільного кодексу України).

За змістом частини 1 статті 640 та частини 2 статті 642 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на вищевказані законодавчі приписи та встановлені обставини справи, зокрема, щодо здійснення відповідачем часткової оплати вартості переданого позивачем товару, між сторонами укладено договір купівлі-продажу у спрощений спосіб.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (стаття 632 Цивільного кодексу України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина 1 статті 692 Цивільного кодексу України).

Статтями 610, 612 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, статтею 193 Господарського кодексу України (Господарський кодекс України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України, частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Як вірно встановлено місцевим судом, спір виник щодо сплати вартості товару (насос гідравлічний STX535) за видатковою накладною №РН-00014016 від 24 травня 2018 року на суму 52545,14 грн.

Відповідач у суді першої інстанції вказував на недоліки в оформленні такої видаткової накладної як первинного документу бухгалтерського обліку внаслідок відсутності на ній відтиску печатки ТОВ "ОДЕМО", а також зазначає, що ТОВ "НФМ АГРО" не надано довіреності на право отримання відповідачем товару по спірній накладній.

Згідно із положеннями Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на час, коли оформлювалися відповідні накладні):

- підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9);

- первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (частина друга статті 9);

- господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (стаття 1).

- первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію (стаття 1).

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку відкриття бізнесу" №1206-VII від 15 квітня 2014 року було запроваджено перехід від обов`язкового до добровільного використання печаток юридичними особами.

23 березня 2017 року було прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо використання печаток юридичними особами та фізичними-особами підприємцями" № 1982-VIII. Зазначеним Законом внесено зміни до низки законодавчих актів, якими виключаються вимоги про обов`язкове використання печаток (незалежно від їх наявності у суб`єктів господарювання) та необхідність використання печаток у взаємовідносинах суб`єктів господарювання з державними органами та органами місцевого самоврядування.

В зв`язку з чим, безпідставними є посилання ТОВ "Одемо" на такий недолік видаткової накладної №РН-00014016 від 24 травня 2018 року, як відсутність відтиску печатки.

В свою чергу, в апеляційній скарзі ТОВ "Одемо" зазначає про те, що підпис директора підприємства Дмитрука Н.С. на спірній видатковій накладній йому не належить, однак дані твердження не приймаються до уваги, оскільки скаржником не заявлялося клопотання про призначення почеркознавчої експертизи та не надавалися докази звернення до правоохоронних органів за фактом підробки документа.

Надаючи оцінку наявним в матеріалах справи доказам, колегія суддів бере до уваги висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі №916/922/19, від 04 листопада 2019 року у справі № 905/49/15, від 29 листопада 2019 року у справі №914/2267/18, де зазначено, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Місцевий суд правомірно зазначив, що наявність у позивача та відповідача різних за оформленням примірників накладних, в т. ч. з печаткою ТОВ "ОДЕМО" та без відповідної печатки пояснюється доводами ТОВ "НФМ АГРО" щодо неодноразової практики в процесі здійснення господарської діяльності між такими суб`єктами передачі відповідних накладних через працівника ТОВ "ОДЕМО" для підписання керівником відповідача, які в подальшому не було повернуто.

З дослідженого судом першої інстанції та перевіреного колегією суддів вбачається, що спірна видаткова накладна №РН-00014016 від 24 травня 2018 року на суму 52545,14 грн за оформленням не вирізняється від ряду інших накладних, вартість товару за якими сплачено ТОВ "ОДЕМО".

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу (ПК) України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Як доказ податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним. Проте, оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі господарські суди повинні враховувати положення Податкового кодексу України та фактичні дії як постачальника, так і покупця, щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 червня 2020 ркоу у справі №906/355/19.

Здійснення господарської операції за спірною видатковою накладною підтверджується фактом реєстрації ТОВ "НФМ АГРО" відповідної податкової накладної (квитанція про реєстрацію податкової накладної від 12 червня 2018 року).

Вказану операцію відображено також і в податковому обліку ТОВ "ОДЕМО", а саме в додатку 5 до податкової декларації з ПДВ (дата подання відповідачем 19 червня 2018 року) /т.1, а.с.131/. У розділі "Податковий кредит" під порядковим номером 33 зазначено сумарно обсяги постачання здійснені позивачем у травні 2018 року (47117,08 грн без ПДВ та 9423,41 грн - ПДВ), тобто за видатковою накладною №РН-00011781 від 08 травня 2018 року на суму 3329,46 грн без ПДВ (сума ПДВ 665,89 грн) та видатковою накладною №РН-00014016 від 24 травня 2018 року на суму 43787,62 грн без ПДВ (сума ПДВ 8757,52 грн).

Крім того, на підтвердження своїх доводів щодо непоставки товару скаржник стверджує, що податкова накладна не створює для ТОВ "Одемо" жодних негативних наслідків, а тому ТОВ "Одемо" було вимушено відобразити вказані дані у Додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість.

Однак, такі твердження спростовуються відсутністю в матеріалах справи поданих покупцем уточнюючих декларацій щодо безпідставного нарахування податкового кредиту продавцем за оспорюваною видатковою накладною (правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 04 листопада 2019 року у справі №905/49/15).

Таким чином, з огляду на сукупність наявних у матеріалах справи доказів, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку, що поставка товару за видатковою накладною №РН-00014016 від 24 травня 2018 року на суму 52545,14 грн здійснювалась. При цьому, відповідачем не виконано обов`язку щодо оплати вартості товару за такою накладною протягом семи днів з моменту отримання товару, як безпосередньо зазначено у вказаній накладній, доказів протилежного матеріали справи не містять. Отже, позову в частині стягнення 52545,14 грн основного боргу підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснені судом першої інстанції та позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за період з 01 червня 2018 року по 22 жовтня 2020 року на суму заборгованості 52545,14 грн колегією суддів встановлено, що заявлена до стягнення сума інфляційних втрат в розмірі 5969,12 грн не виходить за межі суми отриманої судом. При цьому, 3% річних є обгрунтовані в сумі 3775, 44 грн, відтак суд першої інстанції правомірно відмовив у стягненні 3,49 грн 3% річних.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, враховуючи допущену позивачем помилку при нарахуванні 3% річних.

Таким чином, доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Місцевим господарським судом повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для зміни, скасування рішення місцевого господарського суду вбачається.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕМО" на рішення господарського суду Вінницької області від 25 лютого 2021 року у справі №902/1051/20 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Вінницької області від 25 лютого 2021 року у справі №902/1051/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу №902/1051/20 повернути до господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "02" червня 2021 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.