ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/661/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Руденко О.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Елінар", м. Запоріжжя,
до Державного підприємства "Завод "Електроважмаш", м. Харків,
про стягнення 117907,16 грн,
за участю представників:

позивача - Федорова М.Д. (ордер серії АР № 1021634 від 04.02.2021);

відповідача - Бакуліна А.С. (в порядку самопредставництва);

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Елінар", м.Запоріжжя, звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою (вх. № 661/21 від 01.03.2021) до Державного підприємства "Завод "Електроважмаш", м. Харків, про стягнення заборгованості за Договором поставки №238/07-955 від 24.07.2020 в розмірі 117907,16 грн, яка складається з: 108869,52 грн (заборгованість за видатковою накладною № 365); 4899,12 грн (пеня за видатковою накладною № 365); 328,09 грн (1% річних за видатковою накладною №365); 3810,43 грн (інфляційні втрати за видатковою накладною № 365). Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, в порушення умов договору та приписів чинного законодавства, не здійснив оплату за продукцію, отриману за видатковою накладною № 365 від 01.09.2020.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.03.2021 вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду; відкрито провадження у справі 922/661/21 за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 26.03.2021, відповідач погодився з позивачем щодо наявності договірних стосунків між сторонами на підставі Договору поставки № 238/07-955 від 24.07.2020 та наявності в нього кредиторської заборгованості в розмірі 108869,52 грн. Проте, відповідач заперечував проти нарахованих сум штрафних санкцій, просив зменшити розмір пені до 5%, посилаючись на скрутне фінансове становище та наявність обмежень в роботі з контрагентами.

07.04.2021 до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, в якій позивач заперечував проти клопотання відповідача про зменшення розміру пені та просив врахувати суд викладену з цього приводу позицію при розгляді клопотання відповідача. Крім того, у відповіді на відзив відповідача позивач заявив, що до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду ним будуть надані докази понесення судових витрат, в тому числі на професійну правничу допомогу та відшкодування відрядження і вартості проїзду адвоката до м.Харкова.

На думку відповідача, позивач у відповіді на відзив погодився з позицією відповідача щодо невірного розрахунку пені та річних. При цьому, відповідач вважає необґрунтованими заперечення позивача проти зменшення розміру пені, про що зазначив у письмових запереченнях на відповідь на відзив, які надійшли до суду 22.04.2021.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.04.2021, занесеною до протоколу судового засідання, підготовче провадження у справі № 922/661/21 було закрито; розгляд справи по суті призначено на 25.05.2021 о 12:30.

У судовому засіданні, яке відбулося 25.05.2021, представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі; просив покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

Представник відповідача проти позову заперечував на підставах, викладених у відзиві на позовну заяву; у разі задоволення позовних вимог просив зменшити розмір пені, що підлягає стягненню, а також заперечував проти покладення на відповідача витрат на правничу допомогу.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

24.07.2020 між Державним підприємством "Завод Електроважмаш" (відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Елінар" (позивач) було укладено Договір поставки № 238/07-955, згідно з яким позивач, як постачальник, зобов`язався поставити, а відповідач, як замовник, прийняти і оплатити продукцію, зазначену у Специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною Договору.

Того ж дня сторони підписали Специфікацію № 1 на поставку ізоляційного приладдя на загальну суму 2976000,00 грн з ПДВ. Товар мав поставлятися партіями на підставі окремих замовлень відповідача. Строк поставки, відповідно до п. 2.1 Договору, складав 20 календарних днів з моменту направлення відповідачем замовлення позивачу.

Як свідчать матеріали справи, позивач поставив відповідачу ізоляційні матеріали на загальну суму 108869,52 грн, що підтверджується видатковою накладною № 365 від 01.09.2020, довіреністю № 871 від 31.08.2020 та товарно-транспортною накладною № Р365 від 01.09.2020.

Продукція була прийнята відповідачем в повному обсязі без зауважень.

Відповідно до п. 4.1 Договору, відповідач зобов`язувався оплатити отриманий товар протягом 60 календарних днів з моменту поставки і приймання продукції. З огляду на те, що приймання продукції за кількістю та якістю відбувалося при отриманні вантажів і жодних претензій від відповідача не надходило, останній мав сплатити вартість продукції протягом 60 календарних днів з моменту підписання видаткової накладної, тобто не пізніше 31.10.2020.

Проте, відповідач у встановлені Договором строки оплату за поставлену продукцію не здійснив.

Таким чином, заборгованість відповідача за видатковою накладною № 365 від 01.09.2020 складає 108869,52 грн.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 вищевказаної статті, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 7 цієї статті передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином, не допускаються.

Факт надання позивачем на користь відповідача послуг за Договором поставки товарів № 238/07-955 від 24.07.2020 та їх вартість підтверджуються матеріалами справи.

Строк оплати наданих послуг визначено умовами Договору (п. 4.1) та є таким, що настав.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 108869,52 грн основного боргу.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 624 ЦК України встановлено: якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно з п. 10.4 Договору, за порушення строку оплати, передбаченого цим Договором, постачальник має право пред`явити замовнику вимогу про сплату пені в розмірі 0,1% від суми простроченої оплати за кожен день прострочення, але не більше 5% від несплаченої суми.

17.12.2020 сторонами було підписано Додаткову угоду № 1 до Договору №238/07-955, якою, серед іншого, Розділ 10 Договору було викладено в новій редакції і положення про нарахування пені за прострочення оплати поставленого товару було виключене.

Таким чином, оскільки останнім днем строку оплати за товар, поставлений за видатковою накладною № 365 від 01.09.2020 було 31.10.2020, а договірна пеня діяла до 17.12.2020, періодом нарахування пені є з 01.11.2020 по 16.12.2020. Кількість днів прострочення в такому періоді склала 45, а сума пені, за розрахунком позивача - 4899,12 грн.

Проте, суд не погодився з розрахунком пені в такому розмірі та визнав обґрунтованою позицію відповідача з цього приводу з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

За приписами ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, перерахувавши суму пені за визначений період у відповідності до вимог законодавства, а саме в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, за допомогою онлайн системи "Ліга-Закон", суд встановив, що її розмір становить 1606,27 грн.

Разом з тим, як вже було зазначено судом, у відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені до 5%, у зв`язку з періодичним блокуванням господарської діяльності підприємства шляхом накладення арештів на всі рахунки відповідача та кризовий стан в галузі машинобудування.

Частиною 1 статтею 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Пунктом 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є виробником комплектного електрообладнання для залізничного та міського електротранспорту, а саме електродвигунів та тепловозних генераторів, питома вага яких складає понад 70% в загальній структурі запланованого виробництва країни, та виконує замовлення на відповідних ринках різних світу.

При цьому, відповідач вказує, що у зв`язку з прийняттям урядом Російської Федерації 29.12.2018 Постанови № 1716-83 "Про заходи з реалізації Указу Президента РФ від 22.10.2018 № 592", щодо введення заборони на ввезення до РФ товарів, країною походження або країною відправлення яких є Україна, у тому числі товарів за кодом ТН ЗЕД ЭАЕС 8501 - двигуни та генератори електричні, підприємство не може самостійно здійснити швидке переорієнтування ринку збуту існуючого запланованого обсягу тягового виробництва на нових замовників.

Відповідач не отримує ані бюджетного фінансування, ані будь-яких дотацій чи преференцій. У зв`язку із тяжкої економічною ситуацією, яка склалася не тільки у галузі важкого машинобудування, але й у всій державі, відповідачем було запроваджено низку операційних заходів, основною метою яких є збереження робочих місць, додержання соціальних гарантій працівників та своєчасного наповнення бюджету держави.

Крім того, у 2019-2020 роках на рахунки відповідача декілька разів були накладені арешти, що сприяло зростанню заборгованості підприємства перед кредиторами, виникненню заборгованості по заробітній платі та по сплаті соціальних внесків до Державного бюджету, оскільки господарська діяльність підприємства у визначені періоди була практично повністю паралізована.

Через надтяжкий економічний та епідеміологічний стан на підприємстві встановлено неповний робочий тиждень, а також введено простой у лютому 2021 року, який продовжено у березні 2021 року.

За таких обставин, беручи до уваги, що відповідач, не зважаючи на виниклі проблеми у господарській діяльності, об`єктивно вживає всіх можливих заходів задля збереження тисяч робочих місць та повноцінного функціонування енергетичної галузі України, а також здійснює все можливе для відновлення власної виробничої діяльності і погашення кредиторської заборгованості, суд, керуючись статтею 233 Господарського кодексу України та ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України, визнав за необхідне реалізувати надане йому право та зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на 30% від визначеної судом за вірним розрахунком до стягнення суми, що є співрозмірним в контексті інтересів обох сторін.

Отже, з урахуванням перерахунку, стягненню з відповідача підлягає сума пені в розмірі 1124,39 грн. В іншій частині пені у сумі 3774,73 грн суд вважає за необхідне відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умовами Договору (п. 10.5) сторони визначили, що за порушення строку оплати продукції, передбаченої цим Договором, постачальник має право вимагати оплату 1% річних та індексу інфляційних витрат.

Позивачем заявлено до стягнення 1% річних від простроченої суми, що за період з 01.11.2020 по 19.02.2021 становить 328,09 грн, та інфляційні втрати в сумі 3810,43 грн.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки за допомогою онлайн системи "Ліга-Закон", суд визнав обґрунтованими та законними вимоги про стягнення з відповідача 327,60 грн - 1% річних та 3854,47 грн інфляційних втрат.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення 1% річних у розмірі 0,49 грн не підлягають задоволенню.

Оскільки, згідно з ч. 2 ст. 237 ГПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, стягненню з відповідача підлягає заявлена до стягнення сума інфляційних втрат у розмірі 3810,43 грн.

Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за видатковою накладною № 364 від 01.09.2020 склав 114131,94 грн, у тому числі: 108869,52 грн основного боргу, 1124,39 грн пені, 327,60 грн - 1% річних та 3810,43 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Надавши правову оцінку обставинам, встановленим на підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Елінар" в частині стягнення з відповідача 108869,52 грн основного боргу, 1124,39 грн пені, 327,60 грн - 1% річних та 3810,43 грн інфляційних втрат обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

В частині стягнення 1% річних у розмірі 0,49 грн та пені в розмірі 3774,73 грн суд відмовляє у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати з оплати судового збору покладаються на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (при цьому, витрати зі сплати судового збору в частині зменшеного судом за клопотанням відповідача розміру пені покладаються на відповідача).

Питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу буде розглянуто судом за умови подання позивачем доказів понесення таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 22, 525, 526, 530, 610, 611, 612, 624, 625, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 218, 226 Господарського кодексу України, ст.ст. 29, 42, 73, 74, 86, 91, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" (61089, м.Харків, пр. Московський, буд. 299; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Елінар" (69065, м.Запоріжжя, пров. Вологодський, буд. 7; ) - заборгованість за Договором поставки № 238/07-955 від 24.07.2020 в розмірі 114131,94 грн (у тому числі: 108869,52 грн основного боргу, 1124,39 грн пені, 327,60 грн - 1% річних та 3810,43 грн інфляційних втрат), а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2206,60 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог у позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду безпосередньо або через Господарський суд Харківської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "27" травня 2021 р.

Суддя Н.М. Кухар