ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2021 р. Справа№ 910/12326/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Зубець Л.П.

Кропивної Л.В.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Готьман Л.В.

від відповідача: Франюк А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРУ Трейдінг"

на рішення господарського суду міста Києва від 12.01.2021 (повний текст рішення складено та підписано 01.02.2021)

у справі № 910/12326/20 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРУ Трейдінг"

до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕРУ Трейдінг" (далі по тексту - ТОВ "ЕРУ Трейдінг", позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі по тексту - ПрАТ "НЕК "Укренерго", відповідач) про визнання неправомірними дій відповідача щодо здійснення нарахування послуг з передачі електричної енергії в обсягах експортованої електричної енергії у період з 01.07.2019 по 07.02.2020 включно позивачеві за договором № 0187-02024 від 01.01.2019 та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок вартості/обсягу наданих послуг з передачі електричної енергії позивачу за вказаним договором на суму 5 622 672, 95 грн (вартість послуг з передачі електричної енергії, які були нараховані на обсяги експортованої електричної енергії у період з 01.07.2019 по 07.02.2020 включно у розмірі 27 671 МВтг).

Позов обґрунтовано неправомірністю дій відповідача щодо нарахування плати за послуги з передачі електричної енергії при здійсненні експорту, оскільки не передбачено умовами договору та чинним законодавством України. Позивач зауважив на тому, що питання оплати послуг з передачі експортованих обсягів електричної енергії у спірний період не було врегульованим законодавством, що підтвердив сам відповідач у своєму листі вих. № 1/01-1041 від 16.08.2019.

Відповідач проти позову заперечив, пославшись на його необґрунтованість. Зазначив, що відмовляючись оплачувати послуги в обсязі переданої та експортованої електричної енергії, позивач фактично вимагає безоплатного надання такої послуги, що суперечить вимогам законодавства та умовам укладеного договору № 0187-02024 від 01.01.2019. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права як визнання неправомірними дій відповідач вважає неналежним та неефективним, оскільки такий спосіб захисту не передбачений законодавством та не призводить до поновлення порушеного права.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.01.2021 у справі №910/12326/20 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині вимог про визнання неправомірними дій відповідача щодо здійснення нарахування послуг з передачі електричної енергії в обсягах експортованої електричної енергії у період з 01.07.2019 по 07.02.2020 включно позивачеві за договором № 0187-02024 від 01.01.2019, суд першої інстанції виходив з того, що така вимога не відповідає встановленим законом способам захисту прав і не призводять до поновлення права позивача, яке він вважає порушеним.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині вимог про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок вартості/обсягу наданих послуг з передачі електричної енергії позивачу за вказаним договором на суму 5 622 672,95 грн, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення факту незаконності постанов НКРЕКП від 07.06.2019 № 954 та № 955, від 12.07.2019 № 1411 у судовому порядку на момент розгляду цієї справи не відбулося, наразі вирішення спору ще триває, а дію вказаних постанов з 01.08.2019 зупинено лише щодо визначеного кола суб`єктів, до яких позивача не включено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 12.01.2021 у справі № 910/12326/20 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю із здійсненням розподілу судових витрат.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено всі обставини, що мали значення при винесенні об`єктивного судового рішення, не надано належної оцінки міркуванням та доводам позивача, залишено поза увагою норми процесуального права щодо доказів та обов`язковості доказування як одного із основоположних принципів господарського судочинства.

Скаржник зауважує на протиправності нарахування послуги за договором на обсяги експортованої енергії на суму 5 622 672, 95 у розмірі 27 671 МВтг за період з 01.07.2019 по 07.02.2020 включно, що підтверджується довідками про фактичну кількість електроенергії переміщеною з/до ОЕС України до/з ЕС суміжних країн та обсяги електричної енергії поставленої за зовнішньоекономічними контрактами.

Позиції учасників справи.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивачем подано заперечення на відзив на апеляційну скаргу, які залучено до справи і враховано судом.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2021 справу № 910/12326/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Владимиренко С.В., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРУ Трейдінг" на рішення господарського суду міста Києва від 12.01.2021 у справі №910/12326/20; розгляд апеляційної скарги призначено на 14.04.2021.

Розпорядженням керівника Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1521/21 від 12.04.2021 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи, у зв`язку з перебуванням суддів Демидової А.М. та Владимиренко С.В. на лікарняному.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2021 справу передано колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Ходаківська І.П. - головуючий, Зубець Л.П., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2021 розгляд справи відкладено на 19.05.2021.

Явка представників сторін.

У судове засідання, призначене на 19.05.2021, з`явились представники позивача та відповідача.

Представник позивача (скаржника) у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав і просив суд апеляційної інстанції її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив апеляційний господарський суд апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити в силі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

ПрАТ "НЕК "Укренерго") є юридичною особою, що утворена 29.07.2019 як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, внаслідок реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15.02.2019 № 73 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 № 829-р "Про погодження перетворення державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" у приватне акціонерне товариство" (п. 1.1 Статуту ПрАТ "НЕК "Укренерго").

ПрАТ "НЕК "Укренерго" є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" відповідно до ст. 108 Цивільного кодексу України, п. 5 Порядку перетворення державного унітарного комерційного підприємства в акціонерне товариство, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2012 року № 802, п. 3.2 Статуту ПрАТ "НЕК "Укренерго".

ПрАТ "НЕК "Укренерго" виконує функції оператора системи передачі - юридичної особи, відповідальної за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії.

Товариство з обмеженою відповідальності "ЕРУ Трейдінг" (далі - ТОВ "ЕРУ Трейдінг") є юридичною особою, яка здійснює ліцензійну діяльність з постачання електричної енергії споживачу на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетика та комунальних послуг (НКРЕКП) № 1153 від 04.10.2018.

Згідно з відомостями, розміщеними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ "ЕРУ Трейдінг", одним з видів діяльності Товариства є торгівля електроенергією.

Положеннями п. 4.6 Статуту ТОВ "ЕРУ Трейдінг" передбачено, що Товариство може діяти на власний розсуд в зовнішньоекономічній сфері згідно з законодавством. Товариство має право експортувати та імпортувати вироби (товари, послуги), необхідні для реалізації своїх цілей.

Предметом діяльності Товариства є, зокрема, передача електричної енергії магістральними та міждержавними електричними мережами (п. 5.2 Статуту ТОВ "ЕРУ Трейдінг").

01.01.2019 між ТОВ "ЕРУ Трейдінг", як користувачем системи передачі (далі - користувач), та ПрАТ "НЕК "Укренерго", як оператором системи передачі (далі - оператор або ОСП), був укладений договір про надання послуг з передачі електричної енергії № 0187-02024.

02.09.2019 сторонами була укладена додаткова угода до договору, в якій сторони дійшли згоди викласти положення договору в новій редакції (далі - додаткова угода).

Відповідно до п. 1.1 договору оператор зобов`язувався надавати послугу з передачі електричної енергії відповідно до умов цього договору, а користувач зобов`язувався здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору.

Згідно п. 3.1 договору ціна договору визначається згідно з діючим на момент надання послуги тарифом на послуги з передачі електричної енергії, затвердженим Регулятором, та оприлюднюється ОСП на своєму офіційному веб-сайті в мережі Інтернет.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що для розрахунків за цим договором використовується плановий і фактичний обсяг послуги:

1) плановий обсяг послуги визначається на основі наданих користувачем і погоджених ОСП повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць;

2) визначення фактичного обсягу послуги у розрахунковому місяці здійснюється на підставі даних щодо погодинних обсягів передачі електричної енергії по точках комерційного обліку, які зареєстровані за відповідним користувачем. З цією метою використовуються дані обліку адміністратора комерційного обліку та ЕІС користувача.

Положеннями п. 4.1 договору в редакції додаткової угоди передбачено, що для розрахунків за цим договором використовується плановий і фактичний обсяг послуги:

1) плановий обсяг послуги визначається на основі наданих користувачем і погоджених ОСП повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць;

2) визначення фактичного обсягу послуги у розрахунковому місяці здійснюється:

- для ОСР на підставі даних щодо обсягів технологічних витрат електричної енергії на її розподіл електричними мережами ОСР;

- для електропостачальників на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії споживачами електропостачальника;

- для споживачів електричної енергії, які мають намір купувати електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку, незалежно від точки приєднання на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії цими споживачами;

- для споживачів електричної енергії, які приєднані до мереж ОСП, незалежно від способу купівлі електричної енергії (в електропостачальника за Правилами роздрібного ринку чи за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку) на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії цими споживачами;

- для виробників електричної енергії на підставі даних щодо обсягів електричної енергії, необхідної для забезпечення власних потреб електричних станцій, на яких відсутня генерація.

З цією метою використовуються дані обліку Адміністратора комерційного обліку.

Планова та фактична вартість послуги (грн) за цим договором визначається шляхом множення планового та фактичного обсягу (МВт-год) за розрахунковий період на тариф на послугу, затверджений регулятором (грн/МВт-год). На вартість послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України (п. 5.1 договору).

Відповідно до п. 6.1 договору розрахунковим періодом (розрахунковим місяцем) за цим договором є 1 (один) календарний місяць.

Згідно з п. 6.4 договору в разі зміни Регулятором тарифу на послугу з передачі електричної енергії ОСП здійснює розрахунок належної до сплати вартості послуги за новим тарифом, починаючи з дня набрання чинності рішенням Регулятора про зміну тарифу.

Пунктом 6.5 договору передбачено, що користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту та на підставі отримання акта приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих виконавцем або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком" (далі - сервіс), з використанням електронно-цифрового підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством.

У разі виникнення розбіжностей за отриманий від ОСП за попередній розрахунковий місяць актом приймання-передачі послуги, користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передачі послуги вартість послуги шляхом направлення ОСП повідомлення протягом 5 робочих днів з моменту отримання акта. Процедура оскарження не звільняє користувача від платіжного зобов`язання у встановлений договором термін. Якщо користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дати отримання акта приймання-передачі послуги, то вважається, що цей акт прийнято без розбіжностей (п. 6.6 договору).

Протягом спірного періоду відповідачем складено та надано позивачу:

- акт приймання передачі послуги за липень 2019 року від 31.07.2019 на суму з ПДВ 6 973 213,61 грн (фактичний обсяг - 16 725,704 МВт*год, ставка тарифу - 347,43 грн) та рахунок-фактуру до нього № 0187-02024/31/07/2019 від 31.07.2019;

- акт приймання передачі послуги за липень 2019 року від 31.07.2019 з урахуванням експорту/імпорту електричної енергії на суму з ПДВ 74 582 813,66 грн (фактичний обсяг - 178 891,704 МВт*год, ставка тарифу - 347,43 грн) та рахунок-фактуру до нього № 0187-02024/31/07/2019 від 31.07.2019;

- акт приймання передачі послуги за серпень 2019 року від 31.08.2019 на суму з ПДВ 7 405 385,03 грн (фактичний обсяг - 19 770,469 МВт*год, ставка тарифу - 312,14 грн) та рахунок-фактуру до нього № 0187-02024/04/09/2019 від 04.09.2019;

- акт приймання передачі послуги за вересень 2019 року від 30.09.2019 на суму з ПДВ 2 625 569,42 грн (фактичний обсяг - 18 774,451 МВт*год, ставка тарифу - 116,54 грн) та рахунок-фактуру до нього № 0187-02024/04/10/2019 від 04.10.2019;

- акт приймання передачі послуги за жовтень 2019 року від 31.10.2019 на суму з ПДВ 2 533 234,08 грн (фактичний обсяг - 18 114,196 МВт*год, ставка тарифу - 116,54 грн) та рахунок-фактуру до нього № 0187-02024/04/11/2019 від 04.11.2019;

- акт приймання передачі послуги за листопад 2019 року від 30.11.2019 на суму з ПДВ 2 620 373,23 грн (фактичний обсяг - 18 737,295 МВт*год, ставка тарифу - 116,54 грн) та рахунок-фактуру до нього № 0187-02024/04/12/2019 від 04.12.2019;

- акт приймання передачі послуги за грудень 2019 року від 31.12.2019 на суму з ПДВ 2 702 068,38 грн (фактичний обсяг - 19 321,466 МВт*год, ставка тарифу - 116,54 грн) та рахунок-фактуру до нього № 0187-02024/03/01/2020 від 03.01.2020;

- акт приймання передачі послуги за січень 2020 року від 31.01.2020 на суму з ПДВ 6 378 150,08 грн (фактичний обсяг - 34 202,864 МВт*год, ставка тарифу - 155,40 грн) та рахунок-фактуру до нього № 0187-02024/04/02/2020 від 04.11.2020;

- акт приймання передачі послуги за лютий 2020 року від 29.02.2020 на суму з ПДВ 2 968 017,91 грн (фактичний обсяг - 15 916,012 МВт*год, ставка тарифу - 155,40 грн) та рахунок-фактуру до нього № 0187-02024/04/03/2020 від 04.03.2020.

Як зазначено в рахунку № 0187-02024/31/07/2019 від 31.07.2019, Окружний адміністративний суд м. Києва розблокував тариф НЕК "Укренерго" на послуги з передачі електричної енергії, встановлений постановою НКРЕКП від 07.06.2019 № 954 з 01.07.2019 (347,43 грн/МВт год).

Позивачем вищевказані акти, складені з урахуванням експорту/імпорту електричної енергії (окрім акту за липень 2019 року на суму 6 973 213,61 грн, складеного без нарахування вартості послуги імпорту/експорту електричної енергії), підписані не були.

Крім того, відповідачем були складені акти коригування, а саме:

- акт корегування від 28.11.2019 до акту від 31.07.2019 на суму з ПДВ 7 680 982,72 грн (фактичний обсяг - 18 423,334 МВт*год, ставка тарифу - 347,43 грн);

- акт корегування від 02.01.2020 до акту від 31.08.2019 на суму з ПДВ 6 485 964,43 грн (фактичний обсяг - 17 315,853 МВт*год, ставка тарифу - 312,14 грн);

- акт корегування від 17.02.2020 до акту від 30.09.2019 на суму з ПДВ 2 298 818,48 грн (фактичний обсяг - 16 437,979 МВт*год, ставка тарифу - 116,54 грн);

- акт корегування від 30.03.2020 до акту від 31.10.2019 на суму з ПДВ 2 318 639,99 грн (фактичний обсяг - 16 579,715 МВт*год, ставка тарифу - 116,54 грн);

- акт корегування від 18.05.2020 до акту від 30.11.2019 на суму з ПДВ 2 649 119,83 грн (фактичний обсяг - 18 942,851 МВт*год, ставка тарифу - 116,54 грн);

- акт корегування від 19.06.2020 до акту від 19.06.2019 на суму з ПДВ 2 870 849,26 грн (фактичний обсяг - 20 528,354 МВт*год, ставка тарифу - 116,54 грн).

Згідно з твердженнями позивача, до зазначених актів відповідачем протягом спірного періоду з 01.07.2019 по 07.02.2020 було неправомірно включено вартість послуги з експорту електричної енергії в розмірі 5 622 672,95 грн.

Вищевказані акти корегування позивач також не підписав.

Натомість позивач звернувся до відповідача з листами № 1/01-1041 від 16.08.2019, № 1/01-1168 від 11.09.2019, № 1/01-1384 від 20.11.2019, № 1/01-1482 від 24.12.2019, № 1/01-1740 від 27.02.2020, № 1/01-1777 від 04.03.2020, № 1/01-1870 від 16.03.2020, № 1/01-1984 від 21.05.2020, № 1/01-1986 від 25.05.2020, № 1/01-2077 від 30.06.2020, № 1/01-2148 від 30.07.2020, в яких позивач вказав, що вважає неправомірними здійснені відповідачем нарахування вартості послуги з експорту/імпорту електричної енергії та включення вартості вказаної послуги до рахунків, виставлених позивачу протягом спірного періоду, а також просив відповідача усунути вказане порушення.

У відповідь на вищевказані звернення відповідач направив позивачу листи № 01/31043 від 15.08.2019, № 01/33531 від 30.08.2019, № 01/31908 від 21.08.2019, № 01/43884 від 12.11.2019, № 01/49437 від 19.12.2019, № 01/2732 від 23.01.2020, № 01/26674 від 24.07.2020, в яких обґрунтовував правомірність спірних нарахувань та просив позивача оплатити виставлені рахунки.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджував про відсутність у нього протягом спірного періоду обов`язку здійснювати оплату послуги з передачі електричної енергії в обсягах експортованої електричної енергії.

Відповідач, у свою чергу, заперечуючи проти обґрунтованості заявлених позивачем позовних вимог вказував, що ані положення укладеного сторонами договору, ані приписи чинного законодавства не містять умов про звільнення позивача, як електропостачальника, від обов`язку оплачувати послуги з передачі електричної енергії щодо якої здійснюється експорт. Крім того, відповідач вказав, що обраний позивачем спосіб захисту є неналежним, оскільки приписами процесуального законодавства не передбачений такий спосіб захисту порушеного права, як визнання протиправними (неправомірними) дій суб`єкта господарювання, заявлена позивачем позовна вимога визнати неправомірними дії відповідача по суті спрямована на встановлення юридично значущого факту, проте її задоволення не є ефективним способом захисту, оскільки не призведе до відновлення права за умови його порушення.

Таким чином, спір між сторонами у справі виник у зв`язку з неправомірним, на думку позивача, нарахуванням плати за послуги з передачі електричної енергії при здійсненні експорту у період з 01.07.2019 по 07.02.2020 включно за договором № 0187-02024 від 01.01.2019.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Укладений між сторонами договір за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм Закону України "Про ринок електричної енергії" від 13.04.2017 № 2019-VIII, Кодексу системи передачі, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює

державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 309, Глави 63 Розділу ІІІ Цивільного кодексу України.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 ЦК України).

За приписами статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів, зокрема, договори про надання послуг з передачі.

Передача електричної енергії - транспортування електричної енергії електричними мережами оператора системи передачі від електричних станцій до пунктів підключення систем розподілу та електроустановок споживання (не включаючи постачання електричної енергії), а також міждержавними лініями (пункт 60 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії").

Міждержавна лінія електропередачі - лінія електропередачі, що перетинає кордон між Україною та іншою державою і з`єднує об`єднану енергетичну систему України з системою передачі суміжної держави (пункт 43 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії").

Державний кордон України є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України - суші, вод, надр, повітряного простору (стаття 1 Закону України "Про державний кордон України").

Електрична енергія - енергія, що виробляється на об`єктах електроенергетики і є товаром, призначеним для купівлі-продажу (пункт 26 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії").

Отже, в розумінні Закону України "Про ринок електричної енергії" передача електричної енергії при імпорті або експорті відбувається у віртуальній точці на державному кордоні.

Згідно з приписами пунктів 5.1-5.2 Кодексу системи передачі (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір про надання послуг з передачі електричної енергії визначає організаційні, технічні та фінансові умови, на яких ОСП здійснює передачу електричної енергії електричними мережами системи передачі; договір встановлює обов`язки та права сторін у процесі передачі електричної енергії електричними мережами Оператора системи передачі від виробників до систем розподілу та споживачів, а також при здійсненні її експорту, імпорту та транзиту; укладення договорів про надання послуг з передачі електричної енергії є обов`язковою умовою надання Користувачам доступу до системи передачі.

Як встановлено судом першої інстанції, ТОВ "ЕРУ Трейдінг" здійснює ліцензійну діяльність з постачання електричної енергії споживачу на підставі постанови НКРЕКП № 1153 від 04.10.2018.

Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався надавати послугу з передачі електричної енергії, а позивач зобов`язався здійснювати її оплату в порядку визначеному договором. Умови договору є типовими та затверджені постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309 "Про затвердження Кодексу системи передачі".

Пунктом 4.1 договору встановлено перелік підстав для визначення планового та фактичного обсягів послуги з передачі електричної енергії.

При цьому у пункті 4.1 договору сторони погодили, що визначення фактичного обсягу послуги з передачі у розрахунковому місяці здійснюється:

для ОСР на підставі даних щодо обсягів технологічних витрат електричної енергії на її розподіл електричними мережами ОСР;

для електропостачальників на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії споживачами електропостачальника;

для споживачів електричної енергії, які мають намір купувати електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку, незалежно від точки приєднання на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії цими споживачами;

для споживачів електричної енергії, які приєднані до мереж ОСП, незалежно від способу купівлі електричної енергії (в електропостачальника за Правилами роздрібного ринку чи за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку) на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії цими споживачами;

для виробників електричної енергії на підставі даних щодо обсягів електричної енергії, необхідної для забезпечення власних потреб електричних станцій, на яких відсутня генерація.

Отже з умов укладеного договору не вбачається надання послуг з передачі електричної енергії у обсягах експортованої електричної енергії.

Відповідно до пункту 5.3 глави 5 розділу XI Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309 (у редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) послуги з передачі електричної енергії надаються ОСП на підставі договору між ним та:

ОСР;

електропостачальником, який отримує доступ до системи передачі з метою транспортування електричної енергії в мережі оператора (операторів) системи розподілу, до мереж якого (яких) приєднані електроустановки його споживачів;

електропостачальником, який отримує доступ до системи передачі з метою передачі електричної енергії до точок приєднання до мереж системи передачі електроустановок споживачів, яким він постачає електричну енергію за Правилами роздрібного ринку;

споживачем електричної енергії, який має намір купувати електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку незалежно від точки приєднання;

споживачем електричної енергії, який приєднаний до мереж ОСП незалежно від способу купівлі електричної енергії (у електропостачальника за Правилами роздрібного ринку чи за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку);

виробником електричної енергії для забезпечення власних потреб електричних станцій, що заживлені від мереж ОСР/передачі, а також власних потреб електричних станцій, на яких відсутня генерація.

Втім, 07.02.2020 НКРЕКП була прийнята постанова від 07.02.2020 №360 "Про затвердження Змін до Кодексу системи передачі", якою пункти 5.1, 5.3, 5.6 глави 5, 6.2, 6.5 глави 6 розділу XI Кодексу системи передачі, були доповнені та/або викладені в наступній редакції:

Так, Постановою НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 Про затвердження Змін до Кодексу системи передачі були внесені зміни, зокрема, до наступних положень Розділу XI Кодексу системи передачі:

5.3. Послуги з передачі електричної енергії надаються ОСП на підставі договору між ним та:

...

трейдером/електропостачальником/виробником, що здійснює експорт електричної енергії в обсягах експорту електричної енергії.

…...

Оплата послуг з передачі електричної енергії здійснюється за тарифом, який встановлюється Регулятором відповідно до затвердженої ним методики.

Тариф на послуги з передачі електричної енергії оприлюднюється ОСП на власному вебсайті в мережі Інтернет у триденний термін після затвердження його Регулятором.

Обсяг послуг з передачі електричної енергії визначається:

…..

для електропостачальників - на підставі даних щодо обсягів експорту електричної енергії та обсягів споживання електричної енергії споживачами електропостачальника, крім обсягів споживання електричної енергії споживачами, оператором системи яких є ОСП;

.....

для виробників електричної енергії - на підставі даних щодо обсягів експорту електричної енергії та обсягів електричної енергії для забезпечення власних потреб електричних станцій, що заживлені від мереж ОСР/ОСП, а також власних потреб електричних станцій у випадку відсутності генерації;

для трейдерів - на підставі даних щодо обсягів експорту електричної енергії…

З огляду на викладене, обов`язок щодо сплати тарифу за передачу, зокрема, щодо обсягів експортованої електричної енергії було запроваджено саме із прийняттям Постанови НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 "Про затвердження Змін до Кодексу системи передачі", яка набула чинності 08.02.2020.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2020 зупинена дія постанови НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 "Про затвердження Змін до Кодексу системи передачі" в частині змін до пунктів 5.1, 5.3, 5.6 глави 5, 6.2, 6.5 глави 6 Розділу ХІ, та змін до додатків 5 та 6 Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309.

У подальшому, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2020 у справі № 640/3041/20, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2020 у справі №640/3041/20, визнано протиправною та нечинною з моменту прийняття Постанова НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 "Про затвердження Змін до Кодексу системи передачі" в частині змін до пунктів 5.1, 5.3, 5.6 глави 5, 6.2, 6.5 глави 6 Розділу ХІ, та змін до додатків 5 та 6 Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309.

Таким чином, постанова НКРЕКП, якою був встановлений обов`язок щодо сплати послуг передачі при експорті, не могла бути застосована, адже спочатку була зупинена, а потім була визнана протиправною та нечинною в межах адміністративного судочинства з моменту її прийняття.

Відповідно до статті 11 ГПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили.

У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про ринок електричної енергії", цей Закон спрямований на імплементацію актів законодавства Енергетичного Співтовариства у сфері енергетики, а саме Директиви 2009/72/ЄС про спільні правила внутрішнього ринку електричної енергії та про скасування Директиви 2003/54/ЄС, Регламенту (ЄС) 714/2009 про умови доступу до мережі транскордонного обміну електроенергією та скасування Регламенту (ЄС) 1228/2003, Директиви 2005/89/ЄС про заходи для забезпечення безпеки інвестування до системи електропостачання та інфраструктури.

Суб`єкти владних повноважень, а також суди при застосовуванні норм цього Закону беруть до уваги правозастосовну практику Енергетичного Співтовариства та Європейського Союзу, зокрема рішення Суду Європейського Союзу (Європейського Суду, Загального Суду), практику Європейської Комісії та Секретаріату Енергетичного Співтовариства щодо застосовування положень актів законодавства Європейського Союзу, зазначених у цій статті (частина одинадцята статті 2 Закону України "Про ринок електричної енергії").

Пункт 2 частини шостої статті 2 Закону України "Про ринок електричної енергії", встановлює, що Кодекс системи передачі має відповідати вимогам нормативно-правових актів Енергетичного Співтовариства.

Відповідно до статті 41 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, який ратифікований Верховної Радою України 15.12.2010, встановлені обмеження щодо додаткового ввізного або вивізного мита.

При цьому, відповідно до статті 11 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства передбачено, що "нормативно-правова база Європейського Співтовариства з енергетики" для цілей цього Договору означають: і) директиву Європейського парламенту й Ради Європи 2003/54/ЕС, від 26 червня 2003 року стосовно загальних засад функціонування внутрішнього ринку електроенергії; іі) директиву Європейського парламенту й Ради Європи 2003/55/ЕС від 26 червня 2003 року стосовно загальних засад функціонування внутрішнього ринку природного газу; ііі) постанову Європейського парламенту й Ради Європи 1228/2003/ЕС від 26 червня 2003 року стосовно умов доступу до мережі транскордонної передачі електроенергії.

Згідно із статтею 94 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, інституції тлумачать будь-який термін чи інше поняття, використані в цьому Договорі як такі, що походять із законодавства Європейського Співтовариства відповідно до прецедентного права Суду чи Суду першої інстанції Європейських Співтовариств.

Так, відповідно до позиції Європейського союзу, викладеної у рішенні від 06.12.2018 у справі № С-305/17 FENS vs Slovak Republic щодо тлумачення Директиви 2003/54/ЄС, яка, як зазначено вище, є складовою права Енергетичного співтовариства, де суд встановив, що закріплення плати за передачу при здійсненні експортних операцій є заходом еквівалентним до мита, оскільки таким заходом є будь-яка грошова плата, якою б малою вона не була та не залежно від її призначення та способу застосування, що накладається в односторонньому порядку на товари через те, що вони перетинають кордон, і яка не є митом у строгому розумінні.

Крім того, щодо повноважень Секретаріату енергетичного Співтовариства слід зазначити, що стаття 67 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства передбачає, що Секретаріат Енергетичного Співтовариства спостерігає за виконанням Сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором та передає щорічні звіти про хід виконання зобов`язань Раді Міністрів.

Тобто, приєднавшись до Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, Україна надала повноваження Секретаріату Енергетичного Співтовариства на оцінку свого законодавства на предмет відповідності Договору про заснування Енергетичного Співтовариства.

В межах реалізації вищезазначених повноважень, Секретаріат Енергетичного Співтовариства дійшов висновку, що встановлення плати за передачу електричної енергії та за диспетчерське (оперативно-технологічне) управління суперечить положенням статті 41 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства.

Крім того, ст. 31 Угоди про Асоціацію між Україною, з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі - Угода про Асоціацію), встановлює, що сторони не повинні запроваджувати або зберігати в силі будь-які мита, податки або будь-які інші заходи еквівалентної дії, що накладаються на вивезення товарів або запроваджується у зв`язку з вивезенням товарів на іншу територію.

Таким чином, наведене дає підстави для висновку, що нарахування плати за послуги з передачі експортованих обсягів електроенергії порушує міжнародні зобов`язання України, не передбачено чинним законодавством та умовами договору про надання послуг з передачі електричної енергії № 0187-02024 від 01.01.2019.

Отже, нарахування відповідачем плати за послуги з передачі електричної енергії при здійсненні експорту у період з 01.07.2019 по 07.02.2020 включно за договором № 0187-02024 від 01.01.2019 не можна визнати правомірним.

Згідно з приписами ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У частинах 1 та 2 статті 4 ГПК України закріплено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Юридичні особи мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Системний аналіз чинного законодавства дає підстави дійти висновку, що у вказаних процесуальних нормах ідеться саме про законний інтерес і за своїм смисловим навантаженням термін «законний інтерес» є тотожним «охоронюваному законом інтересу», оскільки саме законність обумовлює існування зазначеної категорії інтересу і надання інтересу законної (легітимної) охорони.

У рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Таким чином, «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Тобто, неправомірні дії ПрАТ «НЕК «Укренерго» порушують також охоронюваний законом інтерес позивача на отримання послуг за договором без включення обсягів послуг з експорту.

За положеннями ч. 2 ст. 5 ГПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Таким чином, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет міжнародного договору за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права для вирішення конкретного спору.

Отже, порушені, невизнані або оспорювані права можуть бути захищені судом у такий спосіб, який має бути у будь-якому випадку ефективним, тобто спрямованим на реальний захист та відновлення порушеного права.

Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги неправомірне нарахування відповідачем додаткової плати за передачу електричної енергії при експорті, на переконання колегії суддів, зазначене, впливає на позивача як постачальника електричної енергії та порушує його права та інтереси.

Такі права можуть бути належним чином відновлені лише у визначений позивачем спосіб, який є ефективним та відповідає нормам чинного законодавства України.

У даному випадку, вимога позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок вартості/обсягу наданих послуг з передачі електричної енергії позивачу за вказаним договором на суму 5 622 672, 95 грн (вартість послуг з передачі електричної енергії, які були нараховані на обсяги експортованої електричної енергії у період з 01.07.2019 по 07.02.2020 включно у розмірі 27 671 МВтг) є такою, що не суперечить закону і забезпечує поновлення його порушеного права.

Щодо іншої позовної вимоги про визнання неправомірними дій відповідача щодо здійснення нарахування послуг з передачі електричної енергії в обсягах експортованої електричної енергії за вказаний період, слід зазначити, що законодавством України не передбачено такого способу захисту судом прав та інтересів, як визнання неправомірними дії або дій суб`єкта господарювання, яким виступає ПрАТ "НЕК "Укренерго" - відповідач у даній справі.

Водночас зазначений спосіб захисту прав та інтересів, що обраний позивачем, не є й ефективним у розумінні ч. 2 ст. 5 ГПК України, оскільки в разі задоволення наведеної позовної вимоги відповідне рішення суду неможливо було б виконати, а отже, воно було б неспроможне якимось чином захистити ті права й інтереси позивача, які він вважає порушеними у зв`язку з дією (діями) відповідача.

Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (п.п. 1, 2 ст. 275 ГПК України).

Нормою ст. 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції щодо підстав для відмови у позові в частині вимог про зобов`язання здійснити перерахунок вартості/обсягу наданих послуг з передачі електричної енергії зроблені з неправильним застосуванням норм законодавства. У зв`язку з викладеним та з урахуванням положень ст.ст. 269, 275, 276, 277 ГПК України оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню у відповідній частині з ухваленням у цій частині нового рішення, в решті - залишенню без змін.

Судові витрати

Відповідно до частин 4 та 14 статті 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції здійснює перерахунок судових витрат згідно зі ст. 129 ГПК України.

Так, витрати позивача з оплати позову судовим збором підлягають покладенню на відповідача пропорційно до суми задоволених вимог, а саме, у розмірі 2 102 грн.

Витрати позивача за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України частково покладаються на відповідача, а саме, у розмірі 3 153 грн.

Складання повного рішення (постанови)

У виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи (ч. 6 ст. 233 ГПК України).

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРУ Трейдінг" задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста Києва від 12.01.2021 у справі №910/12326/20 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання здійснити перерахунок вартості/обсягу наданих послуг з передачі електричної енергії.

У скасованій частині прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Зобов`язати Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, місто Київ, ВУЛИЦЯ СИМОНА ПЕТЛЮРИ, будинок 25, ) здійснити перерахунок вартості/обсягу наданих послуг з передачі електричної енергії Товариству з обмеженою відповідальністю "ЕРУ Трейдінг" (04070, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЯРОСЛАВСЬКА, будинок 58, ПОВЕРХ 10, ) за договором про надання послуг з передачі електричної енергії № 0187-02024 від 01.01.2019 на суму 5 622 672, 95 грн (вартість послуг з передачі електричної енергії, які були нараховані на обсяги експортованої електричної енергії у період з 01.07.2019 по 07.02.2020 включно у розмірі 27 671 МВтг).

В решті рішення господарського суду міста Києва від 12.01.2021 у справі № 910/12326/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, місто Київ, ВУЛИЦЯ СИМОНА ПЕТЛЮРИ, будинок 25, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРУ Трейдінг" (04070, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЯРОСЛАВСЬКА, будинок 58, ПОВЕРХ 10, ) 2 102, 00 грн (дві тисячі сто дві гривні нуль копійок) судового збору за подання позовної заяви та 3 153, 00 грн (три тисячі сто п`ятдесят три гривні нуль копійок) судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказу доручити господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/12326/20 повернути господарському суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України

Повний текст постанови складено 31.05.2021 (у зв`язку з перебуванням головуючого судді Ходаківської І.П. у відпустці з 24.05.2021 по 28.05.2021).

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді Л.П. Зубець

Л.В. Кропивна