ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2021м. ДніпроСправа № 904/2104/19 (904/3662/21)

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Владимиренко І.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ" (51925, Дніпропетровська область, місто Кам`янське, вулиця Соборна, 18-б; )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Дніпропетровський трубопрокатний завод" (49068, місто Дніпро, вулиця Маяковського, 31; )

про стягнення боргу у розмірі 36 136,83 грн.

Без виклику (повідомлення) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дніпропетровський трубопрокатний завод" про стягнення боргу у розмірі 36 136,83 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 18-0427-02 від 06.04.2018р., в частині відшкодування витрат за користування вагонами та відшкодування винагороди експедитора.

Ухвалою господарського суду від 05.04.21р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними у справі матеріалами.

Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням №468, своїм правом на подання відзиву на позов не скористався.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що 06.04.2018 між Публічним акціонерним товариством «Дніпровський металургійний комбінат» (Покупець, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий Дім «Дніпропетровський трубопрокатний завод» (Постачальник, Відповідач) укладений договір № 18-0427-02.

Відповідно до п.1.1. договору постачальник зобов`язується передати у власність покупця з метою здійснення господарської діяльності продукцію (номенклатура продукції, найменування виробника зазначається в специфікаціях до договору), що іменується надалі за текстом продукція, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію на умовах, викладених в договорі.

Згідно з п. 5.3. договору, поставка продукції здійснюється залізничним транспортом, згідно з заявою покупця. Строк поставки вказується у специфікаціях.

Відповідно до п.6.1 договору якість продукції повинна відповідати стандартам, технічним умовам та іншій технічній документації, що встановлює вимоги до якості.

Пунктом 7.3 договору встановлено, що приймання продукції проводиться у відповідності до вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу при Раді міністрів СССР від 25.04.1966р №П-7 із змінами та доповненнями. Придатною за якістю вважається продукція, якщо при вхідному контролі у покупця результати вимірювань контрольованих параметрів за атестованими методиками виконання вимірювання (МВВ) вийшло гірше, ніж в нормативних документах на продукцію на величину не більше похибки зазначеної в (МВВ). При виникненні спірних питань з якості покупець має право залучити для приймання за якістю незалежну експертну організацію ТОВ «Інспекторат Україна». Результати експертизи за якістю оформлюються сертифікатом якості (протоколом відбору проб і випробувань) незалежної експертної організації, який є остаточним при взаєморозрахунках.

Згідно з п.7.4 договору в разі невідповідності кількісних та/або якісних показників продукції виклик представника постачальника для участі в подальшому прийманні обов`язковий. Відповідний виклик направляється покупцем протягом 2 (двох) годин з моменту виявлення невідповідності кількості продукції і 24 (двадцяти чотирьох) годин у разі виявлення невідповідності якості продукції за допомогою телеграми, факсимільного та електронного зв`язку за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1

Після отримання виклику постачальник зобов`язаний протягом 1 (однієї) доби письмово направити покупцю своє рішення про приїзд представника або його відмову від участі в комісійному прийманні вантажу. Після отримання повідомлення про виявлені невідповідності постачальник зобов`язаний прибути до покупця для участі в комісійному прийманні протягом 1 (однієї) доби або в перший наступний за вихідним робочий день.

У відповідності до п. п.7.5,7.6 договору у разі неявки представника постачальника в одноденний строк з моменту отримання виклику без врахування часу, необхідного для проїзду покупець (вантажоодержувач) має право скласти акт приймання продукції без участі представника постачальника. Приймання продукції проводиться на території покупця.

Пунктом 7.7. договору в разі прибуття вагону з продукцією невідповідної якості покупець зобов`язаний зупинити приймання вантажу, залишити продукцію у вагоні, викликати представника постачальника для участі в комісійному прийманні продукції або надання «Листа-згоди» про вивантаження вагону.

«Лист-згода» є документом, який підтверджує фактичний час простою вагону з продукцією з моменту його забракування (час відправлення телеграми постачальнику) до моменту розбракування (час закінчення комісійного приймання вантажу). «Лист-згода» є підставою для нарахування плати за користування вагонами, що надійшли на комбінат з товаром неналежної якості.

У випадку повернення (переадресації) вагону із забракованою продукцією на підставі «Листа-згоди» із зазначенням реквізитів вантажоодержувача та гарантії оплати постачальник сплачує всі витрати (витрати з розвантаження, зберігання, завантаження, вартість перевезення, плату за користування вагонами з моменту прибуття до моменту вибуття з під`їзної колії комбінату (ст. 119 Статут залізниць України). Оплату зазначених витрат постачальник здійснює на підставі виставлених рахунків з додаванням, в тому числі акту про неналежну якість, відомості плати за користування вагонами, нарахованими Придніпровською залізницею.

Специфікацією № 17 від 19.08.2019 до договору сторони обумовили поставку в серпні 2019 сировини для агломераційного виробництва ТУ У 13.1-1:2008 ТОВ «ТЕКС-К» на умовах поставки: FСА - відвантажувальний майданчик/колія вантажовідправника (ИНКОТЕРМС -2010). Завантаження залізничних вагонів, наданих покупцем, здійснюється на відвантажувальному майданчику/колії вантажовідправника. Вантажовідправником є фізична особа-підприємець Біленко А.В.

Пунктом 3 Специфікації № 17 обумовлено, що хімічні показники повинні відповідати наступним технічним умовам, зокрема, масова доля заліза: 62,0%, відхилення від базового значення масової долі заліза: +/- 2,0%.

На виконання умов договору № 18-0427-02 від 06.04.2018, за супровідним документом № 1 на перевезення вантажів всередині комбінату відповідач поставив на адресу позивача сировину для агломераційного виробництва у вагонах №№ 53589172, 67697334, 56557663, 59954180, 60666625, 55022578.

В сертифікаті якості від 19.08.2019 № 149, виданому ТОВ «ТЕКС-К», який супроводжував зазначені вище спірні вагони вантажовідправником зазначених вище вагонів зазначений ФЛП Біленко А.В.

Позивач зазначив, що під час прийняття поставленої продукції за якістю в ході перевірки продукції виявлено вміст заліза 58,58%, при взятті зразків з днища вагонів вміст заліза - 57,42% та діоксиду кремнію - 8,63%, що не відповідає ТУ У 13.1-1:2008.

21.08.2019 позивач повідомив про факт поставки продукції невідповідної якості відповідача факсограмою-викликом № 014/1237 та запропонував направити представників на 9-00 22.08.2019.

21.08.2019 за вих. № 19-819 відповідач повідомив про згоду направити представників для повторної спільної перевірки поставленої продукції, а саме: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

22.08.2019 під час спільного комісійного приймання за участю заступника начальника з підготовки шихти агломераційного цеху № 2 ОСОБА_3, майстра контрольного ВТК УКП - ОСОБА_4, інженера СБК - ОСОБА_5 та представника відповідача ОСОБА_6 встановлено невідповідність сировини для агломераційного виробництва за вмістом заліза - масова доля заліза склала 59,08% (за сертифікатом № 149 вміст заліза - 62,07%).

22.08.2019 відповідач направив на адресу позивача повідомлення-запит № 766 щодо залучення міжнародної незалежної експертної організації для визначення якості товару та забезпечення допуску 23.08.2019 на територію позивача представників незалежної експертної організації для відбору зразків із завантажених вагонів.

Позивач листом від 23.08.2019 № 01МБ/1403 надав згоду на приймання працівників міжнародної незалежної експертної організації.

23.08.2019 листом № 770 відповідач повідомив, що ним замовлена інспекція міжнародної незалежної експертної організації - ІП СЖС Україна.

Листом №772 від 24.08.2019 відповідач надав довіреність на проведення інспекції сировини для агломераційного виробництва 24.08.2019 співробітниками ІП СЖС Україна - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9.

Листом-згодою від 27.08.2019 № 19-928 відповідач надав розпорядження повернути спірні вагони №№ 55022578, 56557663, 67697334, 606666625, 59954180, 62201165, 53589172 вантажовідправнику.

Спірні вагони були повернуті за первісним супровідним документом № 1.

За період з 22.08.2019 (моменту його забракування) до 30.08.2019, відповідно до п.7.7 договору позивачу була нарахована плата за користування вагонами в розмірі 29 964,20грн. без ПДВ, а також винагорода експедитора в розмірі 149,82грн. без ПДВ, що в загальному розмірі складає 36 136,82грн. з ПДВ, що відображено у відомості №1 нарахування плати за користування вагонами.

19.09.2019 позивач сформував Акт № 1 до договору на відшкодування витрат за користування спірними вагонами та відшкодування винагороди експедитора в сумі 36136,82грн. з ПДВ, який направив відповідачу для підписання.

13.11.2019 позивач направив на адресу відповідача рахунок від 19.09.2019 №4045/0 на відшкодування витрат за користування спірними вагонами та відшкодування винагороди експедитора в сумі 36 136,82грн. з ПДВ, який направив відповідачу.

Рахунок від 19.09.2019 №4045/0 відповідачем не сплачений.

Позивач зазначає, що оскільки відповідачем зазначений Акт про відшкодування витрат від 19.09.2019 № 1 на адресу позивача не повернувся, позивач здійснив запит від 12.12.2019 № 01/МБ щодо стану підписання зазначеного вище документу.

18.12.2019 на адресу позивача від відповідача надійшла відповідь від 17.12.2019 № 979, за змістом якої відповідач відмовився від підписання Акту про відшкодування витрат від 19.09.2019 № 1.

Позивач зазначає, що його зобов`язання з оплати за користування вагонами на суму 36136,82грн. з ПДВ, було фактично виконане ТОВ «Метінвест-Шіппінг» на підставі договору транспортного експедирування від 10.07.2019 № 07-1/17-0563-02, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Шіппінг» (Експедитор) та Публічним акціонерним товариством «Дніпровський металургійний комбінат» (Клієнт), за умовами якого експедитор від свого імені, але за рахунок ПАТ «ДМК» зобов`язується виконувати доручення останнього з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, а ПАТ «ДМК» зобов`язується прийняти обумовлені Договором ТЕ та надані експедитором послуги, виплатити йому винагороду, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором на виконання зобов`язань, прийнятих на себе за цим договором.

Відповідно до п.1.4 Договору ТЕ правовідносини сторін за ним регулюються Статутом залізниць України, діючими на залізниці Правилами перевезення вантажів (залежно від виду вантажу, що перевозиться та особливостей його перевезення)...

Згідно з п.п.2.2.1, п.п. 2.1.10 Договору ТЕ Експедитор зобов`язався за дорученням (заявкам) клієнта організовувати перевезення вантажів останнього залізничним транспортом, надавати клієнту інші транспортно-експедиторські послуги. За дорученням клієнта своєчасно здійснювати розрахунки з підприємствами-перевізниками за надані ними послуги. За дорученням клієнта та за його рахунок надавати інші послуги за цим договором, пов`язані з організацією перевезень вантажів, погоджені сторонами шляхом підписання додаткових угод до Договору.

Підпунктом 2.2.12. Договору ТЕ передбачений обов`язок експедитора відображати надання послуг в Актах приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за цим Договором, які надавати клієнту разом з рахунком-фактурою на виконані роботи.

При цьому ПАТ «ДМК» зобов`язався в порядку, передбаченому розділом 4 цього Договору здійснювати з експедитором розрахунки (сплачувати винагороду, відшкодовувати документально підтверджені витрати) (п.2.4.3 Договору ТЕ).

За змістом п.4.2 Договору ТЕ Експедитор здійснює оплату вартості перевезення вантажів та інших транспортних послуг (залізничний тариф, плата за користування вагонами, інші збори, підтверджені документально).

Пунктом 4.6 Договору ТЕ (в редакції додаткової угоди № 2 від 01.08.2017 року) встановлена винагорода експедитора за надані на цим договором послуги в розмірі 0,5% (без ПДВ) від вартості організації перевезення вантажів, інших транспортних послуг, а також витрат, понесених Експедитором в межах організації послуг.

Відтак, 10.09.2019 Позивач та його експедитор підписали Акт № 10/09/ЛТп здачі-приймання робіт (надання послуг) згідно договору № 07-1/17-0563-02 від 10.07.2017 на загальну суму 1 624 552,67грн. з ПДВ, яким підтвердили надання та отримання послуг, зокрема, щодо додаткових зборів (в тому числі плата за користування вагонами). В Додатку № 1 до Акту від 10.09.2019 № 10/09/ЛТп зазначені спірні вагони (п.48-54).

На оплату отриманої послуги експедитор надав позивачеві рахунок № 10/09/ЛТп від 10.09.2019.

Платіжним дорученням від 26.09.2019 № 17588 позивач сплатив експедитору 5 270 670,26 грн. за надані послуги перевезення вантажів.

Відповідно до довідки за підписом головного бухгалтера ПАТ «Дніпровський меткомбінат» від 26.03.2021 № 031-374 позивач підтвердив, що плата за користування вагонами та винагорода експедитора в розмірі 36 136,82грн. з ПДВ за користування спірними вагонами №№ 55022578, 56557663, 67697334, 606666625, 59954180, 62201165, 53589172, включена в Акт № 10/09/ЛТп здачі-приймання робіт (надання послуг) згідно договору № 07-1/17-0563-02 від 10.07.2017 на загальну суму 1 624 552,67грн. (рахунок № 10/09/ЛТп від 10.09.2019), ввійшла в платіж, здійснений позивачем зазначеним вище платіжним дорученням від 26.09.2019 № 17589.

Звертаючись до суду із цим позовом позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань в частині оплати рахунку від 19.09.2019 № 4045/0 на суму 36 136,82грн. з ПДВ, в якості відшкодування витрат за користування вагонами та відшкодування винагороди експедитора, що є порушенням умов п.7.7. договору № 18-0427-02 від 06.04.2018р.

Наведені обставини стали причиною виникнення даного спору.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст. 193 вказаного Кодексу, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 119 Статуту залізниць України за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Згідно з пунктом 7.7. договору, в разі прибуття вагону з продукцією невідповідної якості покупець зобов`язаний зупинити приймання вантажу, залишити продукцію у вагоні, викликати представника постачальника для участі в комісійному прийманні продукції або надання «Листа-згоди» про вивантаження вагону. «Лист-згода» є документом, який підтверджує фактичний час простою вагону з продукцією з моменту його забракування (час відправлення телеграми постачальнику) до моменту розбракування (час закінчення комісійного приймання вантажу). «Лист-згода» є підставою для нарахування плати за користування вагонами, що надійшли на комбінат з товаром неналежної якості.

У випадку повернення (переадресації) вагону із забракованою продукцією на підставі «Листа-згоди» із зазначенням реквізитів вантажоодержувача та гарантії оплати постачальник сплачує всі витрати (витрати з розвантаження, зберігання, завантаження, вартість перевезення, плату за користування вагонами з моменту прибуття до моменту вибуття з під`їзної колії комбінату (ст. 119 Статут залізниць України).

Оплату зазначених витрат постачальник здійснює на підставі виставлених рахунків з додаванням, в тому числі акту про неналежну якість, відомості плати за користування вагонами, нарахованими Придніпровською залізницею.

Отже, обов`язок з оплати заявлених позивачем у позові платежів, передбачений умовами п. 7.7. договору № 18-0427-02 від 06.04.2018р.

Однак, з огляду на те, що договір № 18-0427-02 від 06.04.2018р. не містить умов щодо строків здійснення відшкодування витрат за користування вагонами, відповідні розрахунки між сторонами мають проводитися з урахуванням вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, а саме протягом семи днів з моменту пред`явленні відповідної вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що Акт № 1 від 19.09.2019, копію відомості нарахування плати за користування вагонами було направлено на адресу відповідача листом від 23.09.2019. Рахунок від 19.09.2019 №4045/0 на відшкодування витрат за користування спірними вагонами та відшкодування винагороди експедитора в сумі 36 136,82грн. з ПДВ позивач направив відповідачу 13.11.2019, що підтверджується списком замовлених поштових відправлень від 13.11.2019 та фіскальним чеком пошти від 13.11.2019.

Судом встановлено, що з урахуванням ч. 2 ст. 530 ЦК України, строк оплати платежів за період з 22.08.2019 (з моменту його забракування) до 30.08.2019, відповідно до п.7.7 Договору на суму 36 136,82грн., є таким, що настав.

Відповідач доказів виконання обов`язків з відшкодування витрат за користування вагонами, що передбачено п. 7.7. договору до суду не надав.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 36 136,83 грн.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, втрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Дніпропетровський трубопрокатний завод" (49068, місто Дніпро, вулиця Маяковського, 31; ) на користь Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ" (51925, Дніпропетровська область, місто Кам`янське, вулиця Соборна, 18-б; ) заборгованість з відшкодування плати за користування вагонами у розмірі 36 136,83 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03.06.2021

Суддя І.В. Владимиренко