РІШЕННЯ

Іменем України

26 травня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/300/21
Господарським судом Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за правилами спрощеного позовного провадження розглянуто справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Долфі-Україна",

вул. Березинська, 24-А, м. Дніпро, 49130;

електронна адреса: ; ;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична фірма "Акбофарм", вул. І. Мазепи, 1, м. Чернігів, 14005;

предмет спору: про стягнення 14544,55грн

без виклику (повідомлення) сторін

24.03.2021, надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Долфі-Україна" (надалі - ТОВ "Долфі-Україна") до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична фірма "Акбофарм" (надалі - ТОВ "ФФ "Акбофарм") про стягнення 14544,55грн, з них: 12920,13грн основного боргу за товар, поставлений на підставі договору поставки №1/ЧН від 06.08.2019 (надалі - Договір) та видаткових накладних: №ДУЦ570067 від 22.10.2020, №ДУЦ575775 від 26.10.2020, №ДУЦ591932 від 30.10.2020, №ДУЦ591933 від 30.10.2020 та №ДУЦ628970 від 13.11.2020; 1157,02грн 30% річних за період з 22.11.2020 по 17.03.2021, нарахованих на підставі п.5.3. Договору, та 467,40грн пені за той самий період, нарахованої на підставі п.5.4. Договору.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору, а саме несвоєчасним розрахунком за товар, поставлений за перерахованими видатковими накладними, складеними сторонами на його виконання.

Ухвалою суду від 29.03.2021 прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження в справі №927/300/21, ухвалено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін; відповідачу встановлено процесуальний строк для подання відзиву на позов, в порядку статей 165, 178, 251 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України).

Вказана ухвала суду отримана відповідачем 29.03.2021 нарочно його повноважним представником Литвин І.В., яка діяла на підставі довіреності №2 від 29.03.2021, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка про отримання процесуального документа.

Відповідач правом на подання мотивованих заперечень на позов, у порядку статей 165, 178 ГПК України, в установлений судом строк не скористався, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надіслав.

Відповідно до частини 3 статті 178 ГПК України в разі ненадання відповідачем відзиву в установлений строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За приписами статей 42 та 43 ГПК України сторони повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні в них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відтак неподання відповідачем відзиву на позов не є перешкодою для розгляду справи за наявними доказами відповідно до статей 178, 251, 252 ГПК України.

Сторонами також не заявлено до суду будь-яких клопотань щодо розгляду даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи в порядку визначеному статтею 252 ГПК України. Право сторін на подачу до суду клопотань наведеного змісту роз`яснено при відкритті провадження в справі в ухвалі суду від 29.03.2021.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

06.08.2019, між ТОВ «Долфі-Україна» (Постачальник) та ТОВ «ФФ «Акбофарм» (Покупець) укладено договір поставки №1/ЧН (надалі - Договір), за п.1.1. якого Постачальник, у порядку та на умовах визначених Договором, зобов`язався поставляти Покупцю непродовольчі товари відповідно до поданого Покупцем замовлення, а Покупець зобов`язався приймати товари та своєчасно оплачувати їх вартість.

За пунктами 1.2. та 1.3. Договору його предметом є товари, що визначені в відповідних супровідних документах (видаткових, товарно-транспортних накладних тощо). Право власності на товар переходить до Покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін товарної (видаткової, товарно-транспортної) накладної, яка засвідчує момент передачі товару, якщо інший порядок переходу права власності на товар від Постачальника до Покупця не визначений сторонами.

Загальна ціна Договору складає загальну суму всіх поставок за цим Договором (п.1.5. Договору).

За умовами пунктів 2.1.-2.4. Договору Постачальник здійснює постачання товару, а Покупець приймає та оплачує товар за цим Договором окремими партіями. Кількість товару в кожній партії товару визначається виходячи з усної чи письмової заявки Покупця та наявності товару в Постачальника на момент отримання заявки, і вказуються в первинних документах, які підтверджують передачу товару (товарно-транспортні, видаткові накладні) і мають силу специфікації. Передача товару за цим Договором здійснюється в місці щодо якого досягнуто усної або письмової домовленості між сторонами і оформлюється відповідною видатковою накладною. Постачальник здійснює постачання кожної партії товару на умовах DDP (Інкотермс 2010) за умови виконання Покупцем умов щодо порядку розрахунків визначених розділом 4 Договору.

Сторони в п.6.10. Договору також погодили, що в зв`язку з тим, що поставка товарів за цим Договором може здійснюватися централізовано-кільцевим перевезенням, то відповідно передача товару Покупцю може здійснюватися без довіреності. В даному випадку Покупець письмово повідомляє Постачальника про зразок печатки (штампу), якою матеріально відповідальна особа, яка буде приймати цінності, завіряє на супровідних документах (накладній, акті, ордеру тощо) свій підпис про одержання цінностей.

Сторони домовились, що в разі відсутності посилання в будь-яких документах, які підписанні сторонами та підтверджують факт передачі товару або його частини (накладних, актах тощо) на цей Договір, товар буде вважатись поставленим саме за цим Договором, оскільки між сторонами більше не існує жодного укладеного договору поставки, купівлі-продажу, іншого договору, який передбачає передачу/відчуження майна в власність (п.6.7. Договору).

За п.4.1. - 4.3. Договору ціна за кожне найменування товару за цим Договором визначається виходячи з відпускних цін установлених Постачальником на момент отримання заявки Покупця та вважається остаточно узгодженою в розмірі вказаному в документах, що підтверджують передачу товару (видаткові, товарно-транспортні накладні). Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються в національній валюті України (гривні) в безготівковому порядку шляхом перерахування Покупцем грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. При заборгованості за товар по декількох накладних, отримані кошти будуть зараховуватись як погашення заборгованості за раніше отриманий товар незалежно від призначення оплати (платежу), вказаного в платіжному дорученні.

За умовами п.4.4. Договору Покупець сплачує 100% вартості кожної партії товару протягом 30 календарних днів з моменту його отримання. Факт отримання товару підтверджується видатковою (товарно-транспортною) накладною, підписаною сторонами.

Відповідно до п.6.1. цей Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими на те сторонами і діє до 31.12.2020 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором, у тому числі щодо нарахування неустойки ним. Сторони домовились, що в випадку, якщо жодна із сторін за 30 календарних днів до закінчення строку дії даного Договору не повідомить другу сторону про припинення його умов (розірвання), Договір вважається автоматично пролонгованим на наступний рік на тих же умовах.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивачем за видатковими накладними: №ДУЦ570067 від 22.10.2020, №ДУЦ575775 від 26.10.2020, №ДУЦ591932 від 30.10.2020, №ДУЦ591933 від 30.10.2020 та №ДУЦ628970 від 13.11.2020 поставлено, а відповідачем прийнято товар загальною вартістю 16039,17грн.

Перелічені видаткові накладні складені за підписом обох сторін та засвідчені печатками юридичних осіб. Факт поставки товару, обумовленого Договором, відповідачем не спростовується.

За частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Виходячи з умов п.4.4. Договору, що передбачає відстрочення оплати вартості товару протягом 30 календарних днів з моменту його отримання, відповідач мав розрахуватись:

- за видатковою накладною №ДУЦ570067 від 22.10.2020 на суму 9251,40грн у строк по 23.11.2020 (оплату прострочено з 24.11.2020);

- за видатковою накладною №ДУЦ575775 від 26.10.2020 на суму 2189,22грн у строк по 25.11.2020 (оплату прострочено з 26.11.2020);

- за видатковою накладною №ДУЦ591932 від 30.10.2020 на суму 283,55грн у строк по 30.11.2020 (оплату прострочено з 01.12.2020);

- за видатковою накладною №ДУЦ591933 від 30.10.2020 на суму 1149,50грн у строк по 30.11.2020 (оплату прострочено з 01.12.2020);

- за видатковою накладною №ДУЦ628970 від 13.11.2020 на суму 3165,50грн у строк по 14.12.2020 (оплату прострочено з 15.12.2020).

Граничні строки оплати за поставлений та отриманий відповідачем товар, обумовлений переліченими видатковими накладними, визначений з урахуванням вимог частини 5 статті 254 ЦК України за приписами якої, в разі якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, визначений відповідно до закону в місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідач порушив умови Договору та в установлений строк за отриманий товар у повному обсязі не розрахувався, що ним не заперечується.

Залишок непогашеного боргу за поставлений позивачем та прийнятий відповідачем товар складає 12920,13грн. Доказів погашення наявного боргу відповідач до суду не надав.

Виходячи з правової природи укладеного правочину суд дійшов висновку, що між сторонами склались відносини з поставки товару, які врегульовані §1 Глави 54 ЦК України. Договір поставки №1/ЧН від 06.08.2019 є чинним, з огляду на приписи п.6.1. Договору, за відсутності в матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження припинення сторонами дії цього правочину в установленому законом порядку.

Предметом позову в даній справі є стягнення вартості товару, поставленого за Договором, неустойки (пені) за порушення грошових зобов`язань по своєчасному розрахунку за цей товар, а також правових наслідків у формі відсотків річних за збільшеною ставкою на підставі частини 2 статті 625 ЦК України.

Тобто до обставин, що входять до предмету доказування в даній справі, належить наявність між сторонами договірних правовідносин; факт порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо своєчасної оплати за поставлений та отриманий ним товар; наявність достатніх правових підстав для застосування до відповідача штрафних санкцій (неустойки), стягнення відсотків річних за фактом порушення грошових зобов`язань.

За приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом частин 1 та 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За висновком суду, матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем договірних зобов`язань у частині своєчасного розрахунку за отриманий ним товар в установлений п.4.4. Договору строк. На момент винесення рішення в справі відповідач доказів оплати наявного боргу в сумі 12920,13грн до суду не надав.

З урахуванням установлених обставин, позов у частині стягнення основного боргу в сумі 12920,13грн є обґрунтованим, правомірним, підтверджується належними доказами, відтак підлягає задоволенню.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом (частина 2 статті 612 ЦК України).

Частина 1 статті 216 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення в сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статей 546 та 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється в відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

За статтею 230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції в вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. При цьому, стаття 3 вказаного Закону визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 5.4. Договору сторони передбачили наступне: якщо заборгованість Покупця перед Постачальником триває більше 2-х місяців, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені за цим Договором починається з першого дня прострочення платежу. Сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини 6 статті 232 ГК України.

Керуючись умовами п.5.4. Договору позивачем за прострочення відповідачем грошових зобов`язань по оплаті вартості отриманого товару понад 2 місяці підряд нараховано, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, та заявлено до стягнення 467,40грн пені за період з 22.11.2020 по 17.03.2021.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності в кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем грошових зобов`язань по оплаті поставленого товару, провівши перерахунок заявленої до стягнення суми пені, з огляду на встановлений період прострочення та в межах періоду стягнення, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення пені в сумі 461,86грн.

Судом відмовлено в частині стягнення пені в сумі 5,54грн за безпідставністю, враховуючи допущені позивачем помилки в розрахунку (наявному в матеріалах справи), зокрема, невірне визначення періоду прострочення виконання грошових зобов`язань по спірним видатковим накладним, а саме: за видатковою накладною №ДУЦ570067 від 22.10.2020 оплату прострочено з 24.11.2020; за видатковою накладною №ДУЦ591932 від 30.10.2020 оплату прострочено з 01.12.2020; за видатковою накладною №ДУЦ591933 від 30.10.2020 оплату прострочено з 01.12.2020; за видатковою накладною №ДУЦ628970 від 13.11.2020 оплату прострочено з 15.12.2020, оскільки за приписами частини 5 статті 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, визначений відповідно до закону в місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За умовами п.5.3. Договору, за порушення грошового зобов`язання щодо оплати товарів, Покупець сплачує Постачальнику суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30% річних від простроченої суми заборгованості, відповідно до статті 625 ЦК України.

Тобто, сторони, виходячи із принципу свободи договору, що закріплений статтями 6, 12 та 627 ЦК України, в п.5.3. Договору збільшили передбачений законом розмір відсотків річних, що нараховуються та підлягають стягненню за частиною 2 статті 625 ЦК України в разі прострочення виконання грошових зобов`язань.

Керуючись умовами п.5.3. Договору та положеннями частини 2 статті 625 ЦК України, позивачем, за прострочення грошових зобов`язань по оплаті вартості отриманого товару нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 30% відсотків річних у сумі 1157,02грн за період з 22.11.2020 по 17.03.2021.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем грошових зобов`язань за Договором, суд, керуючись наведеними нормами, враховуючи погоджені сторонами умови в п.5.3. Договору, провівши перерахунок заявлених до стягнення сум, з огляду на встановлений період прострочення та в межах періоду стягнення, дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення відсотків річних у сумі 1143,19грн.

В частині вимог на суму 13,83грн судом відмовлено за безпідставністю нарахування, оскільки позивачем невірно визначено дату прострочення виконання грошових зобов`язань за видатковими накладними: №ДУЦ570067 від 22.10.2020, №ДУЦ591932 від 30.10.2020, №ДУЦ591933 від 30.10.2020 та №ДУЦ628970 від 13.11.2020 зокрема без дотримання приписів частини 5 статті 254 ЦК України.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він заперечує проти позову.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають установленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на зміст статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтями 78 та 79 ГПК України встановлено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними ніж докази, надані на її спростування.

За приписами частин 1 та 2 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Враховуючи, що відповідач, в порушення статей 525, 526 ЦК України та статті 193 ГК України, договірні зобов`язання не виконав, за поставлений товар своєчасно не розрахувався, вимоги позивача не спростував, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в частині основного боргу повністю в сумі 12920,13грн та частково щодо пені та відсотків річних в сумі 461,86грн та 1143,19грн відповідно за період з 24.11.2020 по 17.03.2021.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами (п.5 частини 1 статті 237 ГПК України).

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи зокрема відносяться витрати понесені учасником справи на отримання професійної правничої допомоги.

Статтею 126 ГПК України унормовано, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (1); розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (2).

За статтею 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), що подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За приписами частини 3 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частинами 3 - 6 статті 126 ГПК України визначено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) (1); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) (2); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (3); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (4).

Виходячи з аналізу вказаних статей для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу суд повинен враховувати критерії складності справи, обсяг наданих адвокатом послуг, кваліфікації і досвіду адвоката, ціну позову, керуватися принципами розумності та справедливості.

У позовній заяві позивач повідомив, що орієнтовний розмір витрат на правову допомогу в межах даної справи становить 3830,75грн, а також 1000грн в якості відшкодування гонорару успіху, що разом становить 4830,75грн.

На підтвердження заявленого розміру витрат на правову допомогу надав до матеріалів справи: договір про надання правової допомоги від 12.03.2021 б/н, укладений між адвокатом Горець О.А. та ТОВ «Долфі-Україна»; додаткову угоду №1 від 12.03.2021 до нього; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №4771, видане 12.06.2020; ордер на надання правничої (правової допомоги) серії АЕ №1060748, виданий 12.03.2021, на підставі договору про надання правової допомоги від 12.03.2021 б/н; акт прийому-передачі послуг від 17.03.2021 до цього договору та додаткової угоди №1 до нього.

Сторони, виходячи з умов п.4.1., п.4.2. та п.7.1. додаткової угоди №1 від 12.03.2021 до договору про надання правової допомоги від 12.03.2021 б/н погодили, що оплата послуг з представництва в суді першої інстанції здійснюється наступним чином: 100% вартості послуг сплачується протягом 10 календарних днів з моменту набрання судовим рішенням законної сили. У разі, якщо буде досягнуто мету представництва (прийнято судове рішення про стягнення заборгованості в повній сумі) клієнт додатково сплачує адвокату гонорар у розмірі 1000грн. Правова допомога вважається наданою після підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги, який підписується сторонами та скріплюється печатками (за наявності).

На виконання умов цього Договору та додаткової угоди №1 до нього, 17.03.2021, сторонами підписано акт приймання-передачі послуг, за яким загальна вартість послуг наданих адвокатом складає 3830,75грн, у тому числі: 1641,75грн за аналіз матеріалів справи (витрачено 1,5год) та 2189грн за підготовку та подачу позовної заяви до суду про стягнення заборгованості (витрачено 2год). Розрахунок вартості наданих послуг проведено виходячи з розміру прожиткового мінімуму на одну особу, встановленого Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік», а саме: 1 год витраченого часу - 1094,50грн (50% від прожиткового мінімуму на одну особу).

Велика Палата Верховного Суду, правові висновки якої є обов`язковими для врахування судом першої інстанції в силу частини 4 статті 236 ГПК України, вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року в справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що в заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року в справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» в сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

Враховуючи зазначене, зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема в випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат не є обов`язковим для суду. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Аналогічні правові висновки наведені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

Тобто, судові витрати на професійну правничу допомогу повинні бути фактичними, неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

Суд, беручи до уваги ступінь складності справи (малозначність спору, що містить один епізод спірних правовідносин, та не потребує вивчення великого обсягу фактичних обставин справи та аналізу значного обсягу судової практики), характер та обсяг наданих адвокатом послуг (включаючи підготовку справи до розгляду та подачу позову до суду) (при цьому, за висновком судом, обсяг часу, затраченого адвокатом у ході представництва інтересів клієнта під час судового розгляду спору не є значним), з огляду на те, що розгляд справи здійснювався судом за правилами спрощеного позовного провадження за письмовими доказами без проведення судового засідання, з урахуванням ціни заявленого позову (14544,55грн), виходячи з принципу розумності, справедливості та пропорційності, керуючись частиною 4 статті 129 ГПК України вирішив покласти на відповідача відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, в тому числі «гонорару успіху», в розмірі 2905,04грн (20% від суми присудженої до стягнення).

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам. Таким чином, позивачу, за рахунок відповідача, має бути відшкодований сплачений судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у сумі 2267,05грн.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 86, 129, 233, 237, 238, 240, 241, 242, 252, 256 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Долфі - Україна" (вул. Березинська, 24-А, м. Дніпро, 49130, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична фірма "Акбофарм" (вул. І. Мазепи, 1, м. Чернігів, 14005, ) про стягнення 14544,55грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична фірма "Акбофарм" (вул. І. Мазепи, 1, м. Чернігів, 14005, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Долфі - Україна" (вул. Березинська, 24-А, м. Дніпро, 49130, ) 12920,13грн основного боргу, 1143,19грн відсотків річних, 461,86грн пені, 2267,05грн судового збору та 2905,04грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 ГПК України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку визначеному статтею 257 ГПК України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя А.В. Романенко