РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.03.2021 Справа № 910/24323/16 (910/19760/20)
За позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" (01033, м. Київ, вул. Паньківська, буд. 5)

про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в розмірі 57 121,24 грн.

В межах справи № 910/24323/16

За заявою Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк"

до Публічного акціонерного товариства "Мостобуд"

про банкрутство

суддя Чеберяк П.П.

Представники сторін : не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/24323/16 за заявою Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою Господарського суду м. Києва від 08.02.2017.

16.11.2020 до Господарського суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в розмірі 57 121,24 грн.

27.01.2021 до Господарського суду м. Києва надійшов відзив відповідача на позов.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов до висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного то обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст. 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 з 08.07.2010 по 05.05.2015 працював у відокремленому підрозділі Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" - Мостобудівельний загін № 12 Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" на посаді електрозварника ручного зварювання 3 розряду, що підтверджується записами в трудовій книжці серія НОМЕР_2 , довідкою № 07 від 10.04.2018, наказами МО/К-00387 від 05.05.2015.

Заборгованість відповідача перед позивачем із виплати заробітної плати за період з лютого 2013 по листопад 2015 року становить 16 539, 21 грн, а також відшкодування витрат на відрядження в розмірі 6 996, 53 грн, що підтверджується довідкою Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" про виплату заробітної плати за вих. №13 від 26.03.2018 року.

У відзиві відповідач зазначив про визнання заявлених позивачем вимог, які складають заборгованість із виплати заробітної плати в розмірі 11 539, 21 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. У ч.1 ст. 1Закону України "Про оплату праці", який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття "заробітна плата".

Конституційний Суд України в рішенні 1-18/2013 від 15.10.2013 року зазначив, що винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обов`язок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці.

Відповідно до положень ст. 97 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Згідно з частиною 1 статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

З огляду на викладені обставини, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача, які складають заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 16 539, 21 грн.

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення витрат на відрядження в сумі 6 996,53 грн, слід зазначити наступне.

Відповідно, до ст. 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Тільки у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Згідно з п.п. 3.15 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року №5, не належать до фонду оплати праці витрати на відрядження: добові (у повному обсязі) вартість проїзду, витрати на наймання житлового приміщення.

Оскільки витрати на відрядження не включаються до фонду оплати праці, то позивач повинен був звернутися до суду за їх стягненням в тримісячний строк з моменту звільнення або з моменту коли дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено вище, позивача було звільнено 05.05.2015 року, з позовом позивач звернувся у грудні 2020 року , тобто поза межами тримісячного строку встановленого законом.

Як встановлено вище, з позовом до суду позивач звернувся у жовтні 2020 року, тобто з пропуском трьох місяців визначених законом і відповідно строк встановлений ст. 233 Кодексу законів про працю України позивачем пропущений.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині з підстав пропуску строку позовної давності.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів в розмірі 33 585,50 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до викладених вище положень закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Розрахунок втрати частини доходів в зв`язку з порушенням строків їх виплати та розрахунок суми компенсації заробітної плати за несвоєчасно виплачені суми індексації грошових доходів громадян , додані до позову, є необґрунтованим, з нього не вбачається, які вихідні дані позивач використовував для розрахунку позовних вимог. В розрахунку суми компенсації заробітної плати не деталізовано, яким чином позивач розрахував приріст індексу споживчих цін, а вказується лише кінцевий результат. Також, розрахунки суми компенсації не відповідають Додатку до порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Як вбачається з відзиву відповідача, позивач завищив базу для нарахування компенсації втрати частини доходу, тобто замість заборгованості по заробітній платі в розмірі 16 539,21 грн, позивач нарахував компенсацію на суму 23 535,74, що призвело до завищення позивачем в його розрахунку нарахувань, внаслідок чого сума компенсації стала в 2 рази більше, ніж сама сума заборгованості по заробітній платі, що протирічить принципу пропорційності.

Крім того, подані позивачем розрахунки суми компенсації заробітної плати та суми компенсації за несвоєчасно виплачені суми індексації не відповідають вимогам Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати , затверджених постановою КМУ №159 від 21.02.2001, а також в розрахунках не деталізовано, як позивач розраховував приріст індексу споживчих цін.

Статтею 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів здійснюється виключно у випадку порушення встановлених строків їх виплати.

За наведених обставин, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості вимог позивача про стягнення з відповідача компенсації частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 33 585, 50 грн.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному зверненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

З огляду на викладені обставини на наведені норми суд дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених позивачем вимог частково, у зв`язку з чим вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити в частині стягнення з відповідача нараховану, але невиплачену заробітну плату у розмірі 16 539, 21 грн, а в решті позовних вимог - відмовити.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Судовий збір від сплати якого позивач звільнений у встановленому законом порядку стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, враховуючи приписи ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, з відповідача в дохід Державного бюджету України підлягає стягненню 609, 58 грн. судового збору.

Керуючись ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 73-74, 129, 234 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" (01033, м. Київ, вул. Паньківська, буд. 5, ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 16 539 (шістнадцять тисяч п`ятсот тридцять дев`ять) грн 21 коп.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" (01033, м. Київ, вул. Паньківська, буд. 5, ) в дохід Державного бюджету України 609 (шістсот дев`ять) грн. 58 коп. судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. В іншій частині позов залишити без задоволення.

6. Копію рішення направити сторонам та розпоряднику майна.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П. Чеберяк