номер провадження справи 4/38/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2021 Справа № 908/683/21

м. Запоріжжя Запорізької області

Суддя Зінченко Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Південьбудресурс», (55002, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, вул. Енергобудівельників, буд. 15, кв. 9), представник позивача адвокат Лохматов Андрій Олександрович, (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Курчатова, буд. 15, прим. 3)

до відповідача Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», (01032 м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», (71503 Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133)

про стягнення 57557,68 грн. заборгованості

16.03.2021 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява вих. № 10-03/21 від 10.03.2021 (вх. № 726/08-07/21 від 16.03.2021) Товариства з обмеженою відповідальністю «Південьбудресурс», м. Южноукраїнськ Миколаївської області до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», м. Енергодар Запорізької області про стягнення 55938,81 грн. заборгованості за договором поставки продукції № 565(2)19 УК від 11.11.2019/53-121-01-19-08799 від 27.11.2019, яка складається з 50878,80 грн. основного боргу, 1934,54 грн. 3 % річних та 3126,47 грн. інфляційних втрат.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2021 справу № 908/683/21 за вище вказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 29.03.2021 після усунення недоліків позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/683/21 у порядку спрощеного позовного провадження, присвоєно справі номер провадження 4/38/21, вирішено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

22.04.2021 до служби діловодства господарського суду Запорізької області від ТОВ «Південьбудресурс», м. Южноукраїнськ Миколаївської області в порядку ст., ст. 42, 46 ГПК України надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог вих. № 15/04/21 від 15.04.2021 (вх. № 8335/08-08/21 від 22.04.2021), якою позивач просить суд прийняти до розгляду збільшені в позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат та стягнути з відповідача на його користь 57557,68 грн. заборгованості за договором поставки продукції № 565(2)19 УК від 11.11.2019/53-121-01-19-08799 від 27.11.2019, яка складається з 50878,80 грн. основного боргу, 2085,09 грн. 3 % річних та 4593,79 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

У відповідності до частин 2 і 3 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, 28.04.2021 є останнім днем тридцятиденного терміну наданого сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений першим судовим засіданням.

Розглянувши заяву ТОВ «Південьбудресурс», м. Южноукраїнськ Миколаївської області про збільшення позовних вимог вих. № 15/04/21 від 15.04.2021 (вх. № 8335/08-08/21 від 22.04.2021) та матеріали справи № 908/6838/21, суд дійшов висновку, що вказана заява подана позивачем до закінчення тридцятиденного терміну наданого сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений першим судовим засіданням, що відповідає приписам п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України з урахуванням вимог ч., ч. 2 і 3 ст. 252 ГПК України.

За таких обставин, заява ТОВ «Південьбудресурс», м. Южноукраїнськ Миколаївської області про збільшення позовних вимог приймається судом до розгляду, судом розглянуті і вирішені по суті збільшені позовні вимоги про стягнення з ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька атомна електрична станція», м. Енергодар Запорізької області 57557,68 грн. заборгованості за договором поставки продукції № 565(2)19 УК від 11.11.2019/53-121-01-19-08799 від 27.11.2019, яка складається з 50878,80 грн. основного боргу, 2085,09 грн. 3 % річних та 4593,79 грн. інфляційних втрат.

Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог і обґрунтовані посиланням на ст., ст. 3, 11, 625, 655, 692, 712 ЦК України, ст., ст. 181, 184, 222 ГК України. Мотивуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що через порушення відповідачем умов договору поставки продукції № 565(2)19 УК від 11.11.2019/53-121-01-19-08799 від 27.11.2019 та положень чинного законодавства в частині оплати за поставлений товар згідно видаткових накладних № 44 від 29.11.2019, № 45 від 05.12.2019 і № 48 від 24.12.2019 у відповідача утворилася заборгованості в розмірі 50878,80 грн. У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати отриманого товару, позивач просить суд стягнути з ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» 50878,80 грн. основного боргу, 2085,09 грн. 3 % річних та 4593,79 грн. інфляційних втрат. Також позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 2270,00 грн. судового збору та 5000,00 грн. судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу. Крім того, позивач просить суд при винесенні рішення застосувати норми ч. 10 ст. 238 ГПК України в частині позовних вимог про стягнення 3 % річних.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 29.03.2021 у справі № 908/683/21 відповідачу запропоновано у строк не пізніше 16.04.2021 подати відзив на позовну заяву і всі можливі докази у підтвердження його заперечень проти позову або його визнання, позивачу запропоновано у строк до 28.04.2021 подати відповідь на відзив на позовну заяву разом з доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтується відповідь, а відповідачу запропоновано у строк до 17.05.2021 подати заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

До служби діловодства господарського суду Запорізької області від відповідача на підставі ст., ст. 165, 251 ГПК України 16.04.2021 надійшов Відзив на позовну заяву вих. № 28-23/8996 від 15.04.2021 (вх. № 7825/08-08/21 від 16.04.2021) та 17.05.2021 надійшов Відзив на заяву про збільшення позовних вимог вих. № 28-23/11408 від 13.05.2021 (вх. № 9842/08-08/21 від 17.05.2021), відповідно до яких відповідач проти позову заперечив та зазначив, що умовами договору поставки продукції № 565(2)19 УК від 11.11.2019/53-121-01-19-08799 від 27.11.2019 сторони розмежували строки сплати ПДВ на поставлену продукцію та вартість самої продукції, тобто, вартість продукції сплачується протягом 45 календарних днів з дати поставки продукції, а ПДВ сплачується після отримання покупцем від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), у встановлених Податковим кодексом України випадках та порядку. Таким чином, відповідач вважає, що умовами договору строк оплати частини вартості товару у розмірі суми ПДВ не встановлений. Відповідач не заперечує проти отримання від позивача за договором поставки продукції № 565(2)19 УК від 11.11.2019/53-121-01-19-08799 від 27.11.2019 згідно видаткових накладних № 44 від 29.11.2019, № 45 від 05.12.2019 і № 48 від 24.12.2019 товару, який ним оплачений частково. Як зазначає відповідач, 10.08.2020 він отримав від позивача претензію вих. № 61/12 на загальну суму 52708,34 грн., з яких 50878,80 грн. основна заборгованість за поставлений товар, 1068,45 грн. інфляційні втрати та 761,09 грн. 3 % річних. Відповідач вважає, що строк оплати частини вартості товару у розмірі суми ПДВ має відраховуватися від дня отримання ним від позивача претензії вих. № 61/12 згідно вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України. З урахуванням викладеного, відповідач не погоджується з нарахуванням позивачем інфляційних втрат і річних відсотків на частини вартості товару у розмірі суми ПДВ та вважає, що по видатковим накладним № 44 від 29.11.2019 і № 45 від 05.12.2019 грошові зобов`язання перед позивачем ним виконані без прострочення. В той же час по видатковій накладній № 48 від 24.12.2019 за прострочення виконання грошового зобов`язання в частині оплати вартості товару у розмірі суми ПДВ нарахування інфляційних втрат і річних відсотків має здійснюватися з 18.08.2020. З урахуванням викладеного, відповідач просить суд в позові відмовити. Також відповідач заперечує проти покладення на нього 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вважає витрати в заявленій позивачем сумі неспівмірними, необґрунтованими та непропорційними до предмета спору. Крім того, відповідач просить суд врахувати, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, тобто не є складаною і відноситься до малозначних справ.

Позивачем на підставі ст., ст. 166, 251 ГПК України подана відповідь на відзив на позовну заяву вих. № 22-04/21 від 22.04.2021 (вх. № 8655/08-08/21 від 27.04.2021), в якій позивач зазначає, що твердження відповідача щодо строку оплати товару за договором є безпідставними, необґрунтованими та помилковими. Пункт 3.2 договору визначає конкретний строк оплати поставленого товару: 45 календарних днів з моменту поставки. Стосовно оплати вартості ПДВ, то вказаним пунктом визначено, що така оплата можлива після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в ЄРПН у встановлених ПК України випадках та порядку. Відповідно до абз. 6 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України з метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем. Зазначення у п. 3.2 договору, що оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), у встановлених ПК України випадках та порядку, не змінює строку щодо оплати в частині суми ПДВ. В даному випадку має значення сам факт здійснення реєстрації податкової накладної та надання її Покупцю, в разі чого покупець повинен здійснити повну оплату отриманого товару з урахуванням ПДВ в межах визначеного строку - 45 календарних днів з дати поставки товару за відповідною видатковою накладною. Враховуючи зазначене, позивач вважає наявними підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідачем на підставі ст., ст. 167, 251 ГПК України подані заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву вих. № 28-23/11410 від 13.05.2021 (вх. № 9844/08-08/21 від 17.05.2021), в яких відповідачем наведені обґрунтування заперечень щодо завалених позовних вимог, які раніше наводилися ним у відзиві на позовну заяву та відзиві на збільшені позовні вимоги. Таким чином, відповідач проти позову заперечує, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю та залишити за позивачем судові витрати на оплату судового збору та на правничу допомогу адвоката.

У відповідності до ч., ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. (ч., ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України)

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення 28.05.2021.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ

11.11.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю «Південьбудресурс», (Постачальник, позивач у справі) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», (Покупець, відповідач у справі) укладено Договір поставки продукції № 565(2)19УК/53-121-01-19-08799 (підписаний обома сторонами 27.11.2019) (далі за текстом Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується в грудні 2019 року поставити, а Покупець прийняти і сплатити товар на загальну суму 107997,60 грн. з ПДВ. (пункти 1.1 і 1.2 Договору)

Найменування, код УКТ ЗЕД, код ЕСМО, технічні характеристики, одиниці виміру, кількість товару та ціна визначені сторонами в п. 1.1 Договору.

Відповідно до п. 11.1 Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє на протягом одного року з моменту укладення.

Сторонами доказів розірвання, припинення чи визнання недійним Договору суду не надано.

Ціна товару складає 89998,00 грн., крім того ПДВ 20 % 17999,60 грн. Загальна сума по Договору складає 107997,60 грн. (п. 3.1 Договору)

Пунктом 3.2 Договору сторони обумовили, що розрахунок за товар, поставлений відповідно до п. 1.1 Договору, проводиться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 45 календарних днів з дати поставки товару. Оплата Покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої а Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

За умовами п., п. 4.1, 4.2 Договору поставка товару відбувається відповідно до Правил ІНКОТЕРМС 2010 на умовах DDP м. Енергодар, вул. Промислова, 133, склад № 5. Вантажоодержувач ЗВ ВП «Складське господарство». Поставка товару відбувається в строки згідно п. 1.2 Договору.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов Договору поставки продукції № 565(2)19УК/53-121-01-19-08799 від 27.11.2019 позивачем поставлений відповідачу обумовлений Договором товар на загальну суму 107997,60 грн., а саме:

- за видатковою накладною № 44 від 29.11.2019 поставлено товар на загальну суму 35914,80 грн., в тому числі 29929,00 грн. - вартість товару та 5985,80 грн. - розмір ПДВ;

- за видатковою накладною № 45 від 05.12.2019 поставлено товар на загальну суму 21204,00 грн., в тому числі 17670,00 грн. - вартість товару та 3534,00 грн. - розмір ПДВ;

- за видатковою накладною № 48 від 24.12.2019 поставлено товар на загальну суму 50878,80 грн., в тому числі 42399,00 грн. - вартість товару та 8479,80 грн. - розмір ПДВ.

Видаткові накладні № 44 від 29.11.2019, № 45 від 05.12.2019 і № 48 від 24.12.2019 підписані уповноваженими особами з боку Постачальника і Покупця, підпис представника Постачальника скріплений печаткою юридичної особи, а у графі «Отримав» міститься підпис особи Покупця, уповноваженої на отримання матеріальних цінностей.

Отже, факт поставки позивачем відповідачу товару згідно умов Договору поставки продукції № 565(2)19УК/53-121-01-19-08799 від 27.11.2019 доведений відповідними видатковими накладними, які узгоджені сторонами та підтверджують факт прийняття відповідачем товару без жодних зауважень та претензій, про що свідчать підписи уповноважених представників позивача та відповідача на цих видаткових накладних.

Також з матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивач на поставку товару згідно видаткових накладних № 44 від 29.11.2019, № 45 від 05.12.2019 і № 48 від 24.12.2019 зареєстрував податкові накладні № 48 від 29.11.2019 на суму 35914,80 грн., № 50 від 05.12.2019 на суму 21204,00 грн. і № 53 від 23.12.2020 на суму 50878,80 грн.

Таким чином, позивач взяті на себе зобов`язання згідно умов Договору виконав у повному обсязі та належним чином.

Відповідач факт отримання від позивача товару за видатковими накладними № 44 від 29.11.2019, № 45 від 05.12.2019 і № 48 від 24.12.2019 по Договору поставки продукції № 565(2)19УК/53-121-01-19-08799 від 27.11.2019 на загальну суму 107997,60 грн. не заперечив.

Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини сторін врегульовані договором, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Виходячи зі змісту Договору поставки № 565(2)19УК/53-121-01-19-08799 від 27.11.2019, зокрема пункту 3.2 Договору, порядок розрахунків за Договором передбачає здійснення оплати протягом 45 календарних днів з моменту постачання товару на склад відповідача.

Отже, з моменту поставки позивачем відповідачу обумовленого Договором товару за видатковою накладною № 44 від 29.11.2019 (дати підписання сторонами у справі цієї видаткової накладної), враховуючи встановлений п. 3.2 Договору строк оплати, кінцевим терміном сплати за поставлений товар є 13.01.2020, з моменту поставки позивачем відповідачу обумовленого Договором товару за видатковою накладною № 45 від 05.12.2019 (дати підписання сторонами у справі цієї видаткової накладної), враховуючи встановлений п. 3.2 Договору строк оплати та приписи ч. 5 ст. 254 ЦК України, кінцевим терміном сплати за поставлений товар є 20.01.2020 та з моменту поставки позивачем відповідачу обумовленого Договором товару за видатковою накладною № 48 від 24.12.2019 (дати підписання сторонами у справі цієї видаткової накладної), враховуючи встановлений п. 3.2 Договору строк оплати, кінцевим терміном сплати за поставлений товар є 07.02.2020.

Таким чином, сторонами чітко визначений строк оплати отриманого за Договором товару.

Як вже зазначалося раніше за текстом рішення, за загальним правилом (ч. 1 ст. 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

При цьому, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

За приписами частини 2 статті 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов`язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК України).

У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором.

Якщо покупець не виконує свого обов`язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (ч. 3 ст. 692 ЦК України).

За умовами п. 1.1 Договору відповідач зобов`язався прийняти і оплатити поставлений товар.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем оплата отриманого товару у передбачені строки та в повному обсязі не здійснена.

З наданих позивачем до матеріалів справи платіжних доручень № 4513 від 16.03.2020 і № 4511 від 16.03.2020 вбачається, що відповідачем перераховано позивачу в рахунок оплати товару, отриманого за Договором поставки продукції № 565(2)19УК/53-121-01-19-08799 від 27.11.2019, перераховані грошові кошти в загальному розмірі 57118,80 грн.

Відповідач факт часткової оплати товару за Договором поставки № 565(2)19УК/53-121-01-19-08799 від 27.11.2019 не заперечив.

За таких обставин, матеріалами справи доведено, що відповідач в порушення вимог ст. 692 ЦК України не виконав умови Договору поставки продукції № 565(2)19УК/53-121-01-19-08799 від 27.11.2019 в частині оплати поставленого товару, своєчасно та в повному обсязі не сплатив кошти за отриманий товар, що призвело до невиконання грошового зобов`язання і виникнення боргу за поставлений товар в сумі 50878,80 грн.

За змістом положень статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні положення наведено й у статтях 525, 526 ЦК України.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На день розгляду спору відповідач доказів оплати товару в повному обсязі суду не надав.

Доводи відповідача стовно того, що умовами Договору сторони розмежували строки сплати ПДВ на поставлену продукцію та вартість самої продукції, тобто, вартість продукції сплачується протягом 45 календарних днів з моменту поставки продукції, а строк оплати частини вартості товару у розмірі суми ПДВ умовами Договору не встановлений, а тому має визначатися відповідно до положень ч. 2 ст. 530 ЦК України з моменту отримання від позивача відповідної вимоги про сплату таких сум, судом відхиляються як необґрунтовані, з огляду на таке.

Сторонами визначено у п., п. 3.1, 3.2 розділу 3 «Умови і порядок оплати» Договору, що розрахунок за продукцію, здійснюється протягом 45 календарних днів з моменту поставки товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, при цьому загальна вартість товару з урахуванням ПДВ складає 107997,60 грн.

Таким чином, встановлений у п. 3.2 розділу 3 Договору строк оплати за товар (45 календарних днів) визначений для оплати всієї вартості поставленого товару, у тому числі ПДВ.

Зазначення у п. 3.2 розділі 3 Договору необхідності передачі постачальником покупцю податкової накладної та оплата ПДВ покупцем після надання такої податкової накладної у своїй взаємозалежності визначає, що податкова накладна має бути подана та зареєстрована у реєстрі постачальником, а оплата суми ПДВ здійснена покупцем на протязі визначеного сторонами строку (45 календарних днів з дати поставки).

Відповідно до абз. 6 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України з метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Отже, зазначення у п. 3.2 договору, що оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), у встановлених ПК України випадках та порядку, не змінює строку щодо оплати в частині суми ПДВ.

В даному випадку має значення сам факт здійснення реєстрації податкової накладної та надання її Покупцю, в разі чого покупець повинен здійснити повну оплату отриманого товару з урахуванням ПДВ в межах визначеного строку - 45 календарних днів з дати поставки товару за відповідною видатковою накладною.

Таким чином, суд доходить висновку, що відповідачем порушено строки проведення оплати за поставлений товар. При цьому судом встановлено та не заперечується відповідачем, що товар ним отримано, що свідчить про належне виконання позивачем своїх зобов`язань.

Враховуючи вищевикладене, наведені заперечення відповідача не звільняють його як покупця від обов`язку здійснити оплату за поставлений товар. При цьому, суд враховує, що безпосередньо факт отримання товару відповідач не заперечив.

Також суд звертає увагу, що, статтею 3 ЦК України закріплено, що одним із основних принципів цивільного права є принцип добросовісності, розумності та справедливості.

Позивач, уклавши Договір поставки продукції № 565(2)19УК/53-121-01-19-08799 від 27.11.2019 і передавши товар відповідачу, розраховує на отримання оплати у розумні строки, а відповідач, уклавши цей договір, свідомо прийняв на себе зобов`язання щодо своєчасного і повного розрахунку з позивачем за отриманий товар. При цьому суд зауважує, що умовами Договору сторони узгодили відстрочку платежу протягом 45 календарних днів з моменту отримання товару.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем оплата отриманого товару у передбачені строки у повному обсязі не здійснена.

З урахуванням викладеного, оскільки заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений ним товар станом на час прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, то позовна вимога про стягнення з відповідача 50878,80 грн. основного боргу підлягає задоволенню судом.

Нормами ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З урахуванням приписів ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Так, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання з оплати товару, поставленого за Договором поставки продукції № 565(2)19УК/53-121-01-19-08799 від 27.11.2019, вимоги про стягнення з нього 3 % річних та інфляційних втрат заявлені позивачем обґрунтовано.

Так, позивачем заявлена вимога про стягнення 2085,09 грн. 3 % річних, які розраховані наступним чином: по видатковій накладній № 44 від 29.11.2019 за період з 14.01.2020 по 15.03.2020 (за 62 дні) в розмірі 182,52 грн., по видатковій накладній № 45 від 05.12.2019 за період з 21.01.2020 по 15.03.2020 (за 55 днів) в розмірі 95,59 грн. і по видатковій накладній № 48 від 24.12.2019 за період з 08.02.2020 по 15.04.2021 (за 433 дні) в розмірі 1806,98 грн.

Судом перевірений наданий позивачем розрахунок 3 % річних та встановлено, що даний розрахунок позивачем виконаний правильно.

З урахуванням викладеного, вимога про стягнення з відповідача 3 % в сумі 2085,09 грн. задовольняється судом повністю.

Що стосується інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

Позивачем заявлена вимога про стягнення 4593,79 грн. інфляційних втрат, які розраховані по видатковій накладній № 48 від 24.12.2019 за період з 08.02.2020 по 15.04.2021.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Судом перевірений розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем, та встановлено, що даний розрахунок виконаний правильно.

За таких обставин, вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат заявлена позивачем обґрунтовано та підлягає задоволенню в заявленому позивачем розмірі 4593,79 грн.

Надані відповідачем заперечення щодо порядку здійснення нарахування 3 % річних і інфляційних втрат судом відхиляються як необґрунтовані з огляду на відхилення судом доводів відповідача щодо визначення строку оплати частини вартості товару у розмірі суми ПДВ.

Стосовно клопотання позивач про застосування при винесенні рішення у даній справи в резолютивній частині судового рішення про стягнення з ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька атомна електрична станція» 3 % річних положень ч. 10 ст. 238 ГПК України та зазначення в рішенні про стягнення цієї сум з 16.04.2021 до моменту виконання рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 10 статті 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Суд звертає увагу на те, що застосування вищезазначених положень є правом суду.

Також, відповідно до положень ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги встановлений судом факт безпідставного невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань починаючи з 2020 року, суд задовольняє клопотання позивача та згідно з ч. 10 ст. 238 ГПК України зазначає в резолютивній частині рішення про нарахування 3 % річних до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, за формулою (СОБ х 3 х КДП) : КДР : 100 = сума процентів, де: СОБ - сума основного боргу, простроченого ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) в особі ВП «Запорізька атомна електрична станція» (ідентифікаційний код ВП 19355964); 3 - розмір процентів; КДП - кількість днів прострочення сплати ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька атомна електрична станція» суми основного боргу за період: з 16.04.2021 і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу, КДР - кількість днів у році, у якому нараховуються проценти.

Відповідно до ч., ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Доводи відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, судом визнані безпідставними та необґрунтованими.

На підставі викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними та такими, що підлягають задоволенню судом.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Стосовно витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, про які зазначено у позовній заяві, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1, 2 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Положеннями частини 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокат це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Зі змісту ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 30 цього ж Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п., п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Судом встановлено, що позивачем дотримані вимоги ч. 8 ст. 129 ГПК України, а саме: позивачем здійснено звернення до суду щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу одночасно із зверненням до суду з позовною заявою.

В підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн., позивачем додано до позовної заяви лише належним чином посвідчену копію договору про надання правової допомоги № 04-03/21 від 04.03.2021, укладеного ТОВ «Південьбудресурс» з Адвокатським об`єднанням «Лохматов і партнери».

Проте, позивачем до матеріалів справи не додано жодного документу на підтвердження виконання послуг адвокатом (фактичного надання послуг), зокрема, підписаного акту виконаних робіт із детальним розшифруванням наданих послуг та їх вартості, також позивачем не надано доказів на підтвердження здійснених ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем не доведено понесення ним витрат на правничу допомогу адвоката.

Отже, витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. залишаються за позивачем.

Керуючись ст., ст. 123, 126, 129, 233, 236-238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Південьбудресурс», м. Южноукраїнськ Миколаївської області до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», м. Енергодар Запорізької області про стягнення 57557,68 грн. заборгованості за договором поставки продукції № 565(2)19УК/53-121-01-19-08799 від 27.11.2019 задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», (71504, м. Енергодар Запорізької області, вул. Промислова, буд. 133, ідентифікаційний код ВП 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Південьбудресурс», (55002, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, вул. Енергобудівельників, буд. 15, кв. 9, ідентифікаційний код юридичної особи 40812723) 50878 (п`ятдесят тисяч вісімсот сімдесят вісім) грн. 80 коп. основного боргу за поставлений товар, 2085 (дві тисячі вісімдесят п`ять) грн. 09 коп. 3 % річних, 4593 (чотири тисячі п`ятсот дев`яносто три) грн. 79 коп. інфляційних втрат та 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ.

3. Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення нарахувати 3 % річних, до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, за формулою (СОБ х 3 х КДП) : КДР : 100 = сума процентів, де: СОБ - сума основного боргу, простроченого ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) в особі ВП «Запорізька атомна електрична станція» (ідентифікаційний код ВП 19355964); 3 - розмір процентів; КДП - кількість днів прострочення сплати ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька атомна електрична станція» суми основного боргу за період: з 16.04.2021 і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу, КДР - кількість днів у році, у якому нараховуються проценти.

Повне судове рішення складено « 28» травня 2021 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.