ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2021 р. м. Київ Справа № 911/1050/19

Розглянувши матеріали справи за позовом Заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру

до Головного управління Держгеокадастру у Київській області

Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Фарм»

за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1

прo витребування з незаконного володіння земельної ділянки

Суддя Карпечкін Т.П.

За участю секретаря судового засідання Беркут Я.О.

За участю представників:

від прокуратури: Івашин О.Є. (посвідчення № 055461 від 21.02.2020 року);

від позивача: не з`явився;

від відповідача1: не з`явився;

від відповідача2: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився.

Обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа за позовом Заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру до Головного управління Держгеокадастру у Київській області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Фарм» за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 прo визнання недійсним наказу та витребування з незаконного володіння земельної ділянки.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.07.2019 року позовну заяву Заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру до Головного управління Держгеокадастру у Київській області та Товариства з обмеженою відповідальністю «НИВА ФАРМ» за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 прo визнання недійсним наказу та витребування з незаконного володіння земельної ділянки залишено без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України (суддя Кошик А.Ю.).

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 року ухвалу Господарського суду Київської області від 18.07.2019 року скасовано, матеріали справи № 911/1050/19 направлено до Господарського суду Київської області для розгляду в частині вимоги про витребування з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Фарм» на користь держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру земельної ділянки площею 1,9255 га, кадастровий номер :03:009:0039, для ведення особистого селянського господарства на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями № 1094/19 від 31.10.2019 року справу № 911/1050/19 передано судді Господарського суду Київської області Карпечкіну Т.П. для розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.11.2019 року справу 911/1050/19 прийнято до провадження, підготовче засідання призначено на 02.12.2019 року.

До Господарського суду Київської області від Північного апеляційного господарського суду надійшов запит № 1529/19 від 12.11.2019 року у зв`язку з надходженням касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Фарм» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 року у справі № 911/1050/19.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.11.2019 року зупинено розгляд справи 911/1050/19 до завершення перегляду постанови Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 в касаційному порядку та повернення матеріалів справи до Господарського суду Київської області.

Постановою Верховного Суду від 22.01.2020 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Фарм» залишено без задоволення, постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 року без змін.

Після повернення матеріалів справи № 911/1050/19 до Господарського суду Київської області, справу № 911/1050/19 передано для розгляду судді Карпечкіну Т.П.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.02.2020 року поновлено провадження у справі № 911/1050/19, підготовче засідання призначено на 23.03.2020 року.

10.03.2020 року відповідачем1 подано пояснення по суті спору. 18.03.2020 року від представника відповідача2 надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання. 24.03.2020 року представником відповідача2 подано відзив на позов, яким останній проти позову заперечує та вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

У зв`язку з запровадженням карантину, ухвалою Господарського суду Київської області від 23.03.2020 року повідомлено учасників справи, що підготовче засідання 23.03.2020 року не відбулося.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.04.2020 року підготовче засідання у справі № 911/1050/19 призначено на 25.05.2020 року.

В ході підготовчого провадження у справі прокуратурою було подано заяву № 05/3-1279-19 від 18.05.2020 року про зменшення позовних вимог, в якій прокуратура просить вважати позовними вимогами та розглядати у справі вимогу про витребування з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Фарм» на користь держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру земельної ділянки площею 1,9255 га, кадастровий номер :03:009:0039, для ведення особистого селянського господарства на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області. Відповідна заява прокуратури про зменшення позовних вимог прийнята судом.

Таким чином, подальше провадження у справі № 911/1050/19 підлягає здійсненню зі стадії підготовчого провадження, розгляду підлягає позовна вимога про витребування з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Фарм» на користь держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру земельної ділянки площею 1,9255 га, кадастровий номер :03:009:0039, для ведення особистого селянського господарства на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області.

В судове засідання 25.05.2020 року представники позивача, відповідача1 та третьої особи не з`явилися.

Ухвалою від 25.05.2020 року провадження у справі № 911/1050/19 зупинено до завершення перегляду Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у справі № 912/2385/18 щодо застосування положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку з існуванням неоднакового застосування вказаної статті у подібних правовідносинах щодо здійснення прокурором представництва.

До Господарського суду Київської області від Прокуратури Київської області надійшло клопотання про поновлення провадження у справі № 911/1050/19, яким повідомлено, що 26.05.2020 Великою Палатою Верховного Суду винесено постанову 912/2385/18, тому обставин, що зумовили зупинення провадження у справі, усунуті.

Ухвалою від 14.09.2020 року провадження у справі № 911/1050/19 було поновлено, підготовче засідання призначити на 30.09.2020 року.

В підготовчому засіданні 30.09.2020 року оголошувалась ухвала про відкладення підготовчого засідання на 19.10.2020 року, про що зазначено в протоколі відповідного судового засідання. Окрім того в наступне підготовче засідання учасників справи викликано ухвалою від 30.09.2020 року.

В судовому засіданні 19.10.2020 року судом оголошувалась ухвала про відкладення підготовчого засідання у справі № 911/1050/19 на 04.11.2020 року, про що зазначено в протоколі відповідного судового засідання і повідомлено присутніх учасників справи під розписку. Окрім того про наступне підготовче засідання повідомлено учасників справи ухвалою від 19.10.2020 року.

19.10.2020 року відповідачем 2 подано письмові пояснення по суті спору.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.11.2020 року закрито підготовче провадження у справі № 911/1050/19 та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.11.2020 року.

В ході розгляду спору судом встановлено, що ухвалою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.11.2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Фарм» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2020 року та рішення Господарського суду Київської області від 10.09.2019 року у справі № 911/827/19, щодо застосування положень пунктів 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, неправильного тлумачення пунктів 198, 199 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 року (далі - Порядок № 1051), та незастосуваня положення статті 19 Конституції України, в якій скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування наведених пунктів Порядку № 1051.

Суд також враховує те, що Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, серед іншого розглядається неоднакове застосування одних і тих же норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Ухвалою від 23.11.2020 року провадження у справі № 911/1050/19 зупинено до завершення перегляду Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду постанови Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2020 року і рішення Господарського суду Київської області від 10.09.2020 року у справі № 911/827/19 та зобов`язано учасників справи повідомити про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі № 911/1050/19.

До Господарського суду Київської області від Чернігівської обласної прокуратури надійшло клопотання про поновлення провадження у справі № 911/1050/19, яким повідомлено, що обставин які зумовили зупинення провадження у справі, усунуті.

Ухвалою від 18.03.2020 року провадження у справі № 911/1050/19 поновлено, підготовче засідання призначити на 12.04.2021 року.

В судовому засіданні 12.04.2021 року розгляд справи відкладався на 28.04.2021 року. В судовому засіданні 28.04.2021 року розгляд справи відкладався на 17.05.2021 року.

В судовому засіданні 17.05.2021 року прокурор позовні вимоги підтримав, представники відповідачів та третьої особи не з`явились.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 17.05.2021 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Заступником прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру подано позов до Головного управління Держгеокадастру у Київській області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Фарм» за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про витребування з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «НИВА ФАРМ» на користь держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру земельну ділянку площею 1,9255 га кадастровий номер :03:009:0039 для ведення особистого селянського господарства на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 29.05.2018 року №10-4799/15-18-сг передано у власність фізичної особи-громадянина ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,9255 га кадастровий номер :03:009:0039 з порушенням вимог земельного законодавства, зокрема ст.ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України, оскільки на час отримання спірної земельної ділянки ОСОБА_1 уже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання. У зв`язку з чим, прокуратура стверджує, що незаконно відчужена за наведеним Наказом земельна ділянка є такою, що вибула з власності держави поза її волею, а тому підлягає витребуванню у добросовісного набувача ТОВ «НИВА ФАРМ», який на даний час є її власником на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.07.2018 року, укладеного між ТОВ «НИВА ФАРМ» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького районного нотаріального округу Київської області в реєстрі за № 813.

Вказане, на переконання прокурора свідчить про незаконне вибуття вказаної землі із власності держави поза її волею в особі відповідного органу, який виконує функції держави у відповідних правовідносинах (Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру), що є підставою для її витребування з чужого незаконного володіння ТОВ «Нива фарм» з підстав ст. 388 ЦКУкраїни.

Як вказала апеляційна інстанція в постанові Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 року у справі № 911/1050/19, вимога про витребування з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «НИВА ФАРМ» на користь держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру земельну ділянку площею 1,9255 га кадастровий номер :03:009:0039 для ведення особистого селянського господарства на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області, підлягає розгляду господарським судом і незаконність вибуття земельної ділянки може і має встановлюватись у відповідному спорі незалежно від оскарження Наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 29.05.2018 року № 10-4799/15-18-сг.

Як вбачається з викладених у позові обставин, Прокуратурою Чернігівської області в порядку здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000132 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, виявлено порушення вимог земельного законодавства під час передачі земельної ділянки у власність.

Встановлено, що Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 27.03.2018 року №10-2632/15-18-сг за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 19.03.2018 року, останньому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка розташована на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району, Київської області орієнтовним розміром земельної ділянки 2,0000 га.

Надалі, Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 29.05.2018 року № 10-4799/15-18-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1,9255 га (кадастровий номер :03:009:0039), розташованої на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району за межами населеного пункту, та передано її у власність для ведення особистого селянського господарства.

На підставі вказаного Наказу від 29.05.2018 №10-4799/15-18-сг згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.01.2019 року за № 152899325 ОСОБА_1 01.06.2018 року зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:009:0039 для ведення особистого селянського господарства на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області.

В той же час, згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_1 на підставі Наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 08.02.2017 року № 25-2249/14-17-сг вже отримував у приватну власність (право зареєстровано 12.05.2017 року) земельну ділянку площею 2 га кадастровий номер :02:000:4012 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Шестовицької сільської ради, Чернігівського району, Чернігівської області.

Зазначене підтверджує, що ОСОБА_1 на час отримання спірної земельної ділянки (наказ від 29.05.2018 року № 10-4799/15-18-сг) використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання (Наказ від 08.02.2017 року № 25-2249/14-17-сг).

ОСОБА_1 при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Київській області із заявою від 19.03.2018 року надав недостовірну інформацію, що він не використав раніше своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки за вищезазначеним цільовим призначенням.

З огляду на вказане прокурор зауважив, що при зверненні до відповідача 1 громадянин ОСОБА_1 надав недостовірні відомості щодо реалізації свого права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки із земель державної власності, тоді як ГУ Держгеокадастру у Київській області не перевірив відповідних обставин, що свідчить про порушення ст. ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України під час видачі спірного наказу та передачі у власність спірної земельної ділянки.

Надалі, спірна земельна ділянка площею 1,9255 га кадастровий номер :03:009:0039 для ведення особистого селянського господарства на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області була відчужена ОСОБА_1 за Договором купівлі-продажу від 04.07.2018 року (№ 813) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива фарм», тобто відповідачу 2, що підтверджується відповідно внесеними записами до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, у зв`язку з наведеним вище прокурор вважає, що спірна земельна ділянка, внаслідок незаконного використання ОСОБА_1 права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання та неналежного виконання ГУ Держгеокадастру у Київській області своїх обов`язків стосовно перевірки поданих особою документів та відомостей, безпідставно вибула із земель сільськогосподарського призначення державної власності, а тому просить суд, зокрема, витребувати з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «НИВА ФАРМ», як у добросовісного набувача, на користь держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру земельну ділянку площею 1,9255 га кадастровий номер :03:009:0039 для ведення особистого селянського господарства на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області, як таку, що вибула з власності держави поза її волею.

Звернення до суду із зазначеним позовом в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру прокурор обґрунтовує тим, що передача спірної земельної ділянки з порушенням законодавства порушує права та інтереси держави стосовно належних Українському народу земель сільськогосподарського призначення, розпорядником яких є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи, тоді як відповідний центральний орган виконавчої влади (Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру), маючи надані законом повноваження щодо контролю за діяльністю підпорядкованих йому територіальних управлінь, не вживає заходів реагування на відповідні порушення шляхом звернення до суду з метою відновлення порушених прав держави.

Стосовно доводів та вимог прокурора Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру не заперечила, що повторне безоплатне набуття ОСОБА_1 у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності відбулось з порушенням ч. 4 ст. 116 ЗК України, попри те позивач зауважив на тому, що дії відповідача з видачі спірного наказу відповідають приписам ст. 116 ЗК України, крім частини четвертої вказаної статті, та приписам ст. ст. 118, 121, 122 ЗК України.

Також, позивач вказав, що відповідач1 наділений лише повноваженнями щодо розпорядження землями державної власності, але не наділений повноваженнями щодо реєстрації права власності на нерухоме майно та не обліковує осіб за ознаками безоплатного надання їм земельних ділянко по кожному виду використання, оскільки це не передбачено нормативно-правовими актами.

В розрізі вказаних доводів, відповідач1 зазначив, що згідно ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» саме державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав та поданих документів вимогам законодавства.

Крім того, заперечення відповідача1 стосовно заявленої прокурором вимоги зводяться до викладених позивачем доводів в частині того, що з огляду на Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 № 7-рп/2009 визнання недійсним спірного наказу, як ненормативного акта, який вичерпує свою дію внаслідок його виконання, не породжує жодних наслідків для власників земельної ділянки.

З огляду на вказані доводи та аргументи відповідач1 стверджує про відсутність порушень в своїх діях, тому просить відмовити в частині позовних вимог до нього.

Заперечуючи проти поданого прокурором позову, відповідач2 зазначив, що прокурором не доведено наявності повноважень щодо представництва інтересів держави за позовом у вказаній справі в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, оскільки органом, що уповноважений розпоряджатися землями державної власності та контролювати дотримання вимог земельного законодавства, є Головне управління Держгеокадастру у Київській області, а тому належним позивачем у справі за даним спором має бути саме управління, тоді як прокурором не доведено, чи звертався він до управління з метою встановлення обставин здійснення останнім заходів щодо повернення земельної ділянки.

Прокурор заперечив усі вищевикладені доводи позивача та відповідачів 1, 2 з огляду на те, що відповідно до визначених Земельним кодексом України та Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру повноважень вказаного органу, саме останній контролює та перевіряє законність рішень підпорядкованих йому органів та вирішує питання щодо розпорядження землями державної власності, а тому є представником держави у спірних правовідносинах.

До того ж, прокурор зазначив, що відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру відповідна інформаційна база містить відомості щодо одержання у власність громадянами земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації за певним видом її цільового використання, а тому відповідач1, який здійснює ведення Державного земельного кадастру, не позбавлений можливості перевірити надані заявником відомості стосовно використання ним права на безоплатне отримання земельної ділянки.

З огляду на вищевказане та те, що ГУ Держгеокадастру у Київській області порушено вимоги законодавства під час видачі спірного наказу, а позивачем, як контролюючим органом, не усунуто вказаних порушень, прокурор наголосив на правомірності заявленого ним позову, вимоги за яким спрямовані на захист інтересів держави щодо володіння належними Українському народу землями та відновлення становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, суд дійшов таких висновків.

У відповідності до положень статей 13, 19 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами статтей 18, 19 Земельного кодексу України унормовано, що до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Однією із категорій земель, на які за основним цільовим призначенням поділяються землі України, є землі сільськогосподарського призначення.

Відповідно до ч. 3 ст. 22, ч. ч. 1, 3 ст. 116, ч. 6 ст. 118, ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Так, зі змісту спірного наказу слідує, що земельною ділянкою державної власності розпорядився відповідач 1, як уповноважений згідно ч. 4 ст. 122 ЗК України територіальний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин.

Відповідно до пп. 1, 3, 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333, головне управління Держгеокадастру в області (далі Головне управління) є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Головне управління відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством; здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформаційну взаємодію Державного земельного кадастру з іншими інформаційними системами в установленому порядку; здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації.

Поряд з тим, згідно пп. 1, 3, 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Основними завданнями Держгеокадастру є, зокрема, реалізація державної політики у сфері земельних відносин.

Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема:

- організовує та здійснює державний нагляд (контроль): за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за: дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; дотриманням органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства з питань передачі земель у власність та надання у користування, зокрема в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах;

- розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи;

Статтею 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» унормовано, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

З огляду вищенаведених нормативних приписів слідує, що органом державної влади, до компетенції якого віднесено повноваження щодо реалізації державної політики у сфері земельних відносин, зокрема, шляхом контролю за дотриманням вимог земельного законодавства в процесі передачі у власність земельних ділянок, а отже і захисту інтересів держави у відповідних правовідносинах, є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Водночас, враховуючи надані відповідній службі повноваження щодо контролю за діяльністю підпорядкованих їй територіальних управлінь та прийняття саме таким територіальним управлінням незаконного, на думку прокурора, рішення у формі наказу щодо розпорядження земельною ділянкою державної власності, суд дійшов висновку, що саме Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, як центральний орган виконавчої влади, має право на звернення до суду з метою здійснення покладених на неї відповідних повноважень щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах

З огляду на вказані вище норми закону, положення та зроблені на їх підставі висновки, судом визнаються неспроможними доводи відповідача2 про те, що правом на звернення до суду з метою захисту інтересів держави у спірних правовідносинах наділене ГУ Держгеокадастру у Київській області, яке є відповідачем у даній справі, як орган, що видав спірний наказ.

До того ж, суд вважає за необхідне вказати, що держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо стороною у справі визначено певний орган.

Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», згідно пункту 3 рішення від 08.04.1999 № 3-рп/99 висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Отже, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Відповідно до ч. 4 ст. 116 та п. б) ч. 1 ст. 121 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Як слідує з наявних в матеріалах справи доказів, ОСОБА_1 на час отримання у власність спірної земельної ділянки (наказ від 29.05.2018 року № 10-4799/15-18-сг) використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання (Наказ від 08.02.2017 року № 25-2249/14-17-сг).

Тобто, станом на момент видачі ГУ Держгеокадастру у Київській області спірного наказу громадянин ОСОБА_1 вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах визначених норм безоплатної приватизації площею 2,0 гектара.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що передачу земельних ділянок безоплатно у власність громадянина ОСОБА_1 в межах визначених норм безоплатної приватизації по одному й тому ж виду використання для ведення особистого селянського господарства, проведено два рази, що не передбачено нормами чинного законодавства і така передча відбулась у зв`язку з наднання громадянином недостовірних відомостей, що призвело до безпідставного та незаконного набуття ним у власність земельної ділянки, відповідно і протиправного вибуття такої земельної ділянки з власності держави всупереч приписам ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України та принципам земельного законодавства, зокрема рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Посилання позивача та відповідача1 на необізнаність останнього з обставинами використання громадянином ОСОБА_1 права на безоплатне отримання земельної ділянки з тих підстав, що відповідач1 не веде реєстру осіб, що вже використали відповідне право, та не зобов`язаний перевіряти такі обставин з огляду на наявність відповідного підтвердження особи у заяві, оцінюються судом критично з огляду на таке.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 791, ст. 194 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності.

Призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Приписами ст. 2, 6, 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» унормовано, що ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з пп. 4, 5, 198, 199 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051, ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи.

До складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України «Про Державний земельний кадастр» та цим Порядком.

Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, а також відмову у внесенні або наданні відомостей.

Крім випадків, передбачених пунктами 162 і 163 цього Порядку, відомості Державного земельного кадастру надаються, зокрема, громадянам у формі довідки про наявність у Державному земельному кадастрі відомостей про одержання у власність земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації за певним видом її цільового призначення (використання) за формою згідно з додатком 51 (з метою додержання вимог частини четвертої статті 116 Земельного кодексу України).

Надання відомостей з Державного земельного кадастру, передбачених пунктом 198 цього Порядку, здійснюється державними кадастровими реєстраторами відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Як слідує зі змісту додатку 51, що визначає форму довідки про наявність у Державному земельному кадастрі відомостей про одержання у власність земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації за певним видом її цільового призначення (використання), пошук інформаці до вказаної довідки може здійснюватись за такими даними: кадастровий номер, власник (користувач): прізвище, ім`я по батькові/найменування, податковий номер/номер та серія паспорта фізичної особи.

Отже, враховуючи вищевказані законодавчі приписи та надані ними органам державної влади повноваження, зокрема, в частині ведення Державного земельного кадастру, суд дійшов висновку, що відповідач 1 під час розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення не позбавлений можливості здійснювати перевірку наданих заявником документів та відомостей стосовно одержання ним у власність земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації за певним видом її цільового призначення з метою додержання вимог частини четвертої статті 116 Земельного кодексу України.

З огляду на вказане судом визнаються безпідставними доводи учасників справи про введення відповідача 1 в оману стосовно використання заявником права на одержання у власність земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації за певним видом її цільового призначення (використання), та неможливості здійснення перевірки вказаних заявником відомостей.

Також судом визнаються неспроможними доводи позивача щодо відповідності дій відповідача1 приписам ст. 116 ЗК України, крім частини четвертої вказаної статті, та приписам ст. ст. 118, 121, 122 ЗК України під час видачі спірного наказу, позаяк імперативні приписи земельного законодавства не надають органам державної влади права альтернативного, вибіркового застосування норм закону під час здійснення відповідних повноважень у сфері земельних відносин.

Доводи позивача та відповідача1 стосовно того, що останній не наділений повноваженнями щодо реєстрації права власності на землю, саме під час якої державний реєстратор встановлює відповідність поданих заявником документів, лежать поза межами предмету та підстав вказаного позову, а тому не спростовують встановлених судом обставин порушення вимог земельного законодавства під час розпорядження відповідачем 1 землею державної власності та видачі спірного наказу.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обгрунтованість доводів прокурора стосовно порушення вимог законодавства при прийнятті Наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 29.05.2018 року № 10-4799/15-18-сг, яким безпідставно та незаконно передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,9255 га кадастровий номер :03:009:0039 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області, чим порушено інтереси держави, які полягають в охороні належної Українському народу землі, як національного багатства, а також у збереженні рівності права власності на землю усіх громадян, позаяк Український народ, делегуючи право розпорядження належною йому землею державі в особі відповідних органів, має законні очікування, що ці органи під час такого розпорядження будуть діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Що ж до підстав звернення прокурора до суду із позовом за вказаним спором в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру слід зазначити таке.

З системного аналізу приписів ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 53 ГПК України, слідує, що прокурор у разі порушення або загрози порушення інтересів держави має право звернутися до господарського суду з позовом в інтересах держави, зокрема, в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, якщо такий орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист цих інтересів, а оскільки «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави.

Так, «нездійснення захисту» має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. «здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

З наявних в матеріалах справи відомостей слідує, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру була обізнана про ймовірні порушення інтересів держави, попри те, обмежившись лише листуванням з відповідачем1 щодо необхідності вжиття ним відповідних заходів реагування, з вимогами про усунення допущених порушень земельного законодавства до суду не зверталася, що свідчить про невжиття нею, як уповноваженим державним органом, спрямованих на захист інтересів держави заходів.

Отже, суд дійшов висновку про те, що прокурор належним чином обґрунтував наявність порушення інтересів держави та необхідність представництва таких інтересів у суді прокуратурою в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру з урахуванням конкретних, встановлених в даній справі, обставин та суб`єктного складу сторін, а тому доводи учасників справи стосовно необґрунтованості прокурором відповідного представництва необхідності залишення позову без розгляду є необґрунтованими.

Приписами ст. ст. 319, 346 Цивільного кодексу України унормовано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності припиняється у разі, зокрема відчуження власником свого майна.

Отже, власник має право за своєю волею визначати фактичну та юридичну долю належного йому майна, зокрема шляхом відчуження за своєю волею належного йому майна.

Враховуючи встановлену в ході розгляду спору незаконність вибуття спірної земельної ділянки з власності держави (у зв`язку з поданням недостовірних відомостей громадянином та не перевірка таких відомостей уповноваженим органом), має місце порушення інтересів держави, суд дійшов висновку про задоволення вимоги заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про витребувати земельної ділянки у Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива фарм» на користь держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Заперечуючи проти вказаної вимоги, ТОВ «Нива фарм» вказало, що воно є добросовісним власником спірної земельної ділянки, набутої за відплатним договором та за згодою її власника, що, свідчить про відсутність підстав для витребування у нього вказаної земельної ділянки.

Також, відповідач2 зауважив, що витребування у нього земельної ділянки суперечить принципу співмірності інтересів власника та суспільства і є порушенням його права на мирне володіння своїм майном.

Приписами статей 328, 330 387, 388 ЦК України унормовано, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Так, за змістом вищевказаних нормативних приписів передбачено необхідність встановлення обставин вибуття майна із володіння власника, який вважає своє право власності порушеним та вимагає повернення майна, а не в особи, яка в подальшому здійснила продаж цього майна останньому набувачу.

Виходячи з системного аналізу наведеної норми, витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову. Позивачем у віндикаційному позові може бути власник майна, відповідачем особа, яка незаконно володіє майном, тобто заволоділа ним без достатньої правової підстави.

Предметом віндикаційного позову є вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння. Предметом доказування у справах за такими позовами є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-то обставини, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, у тому числі не з його волі, перебування його в натурі у відповідача тощо. Власник вправі витребувати своє майно від особи, у якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні.

Вказаний спосіб захисту орієнтований на захист безпосередньо права власності і не пов`язаний з будь-якими конкретними зобов`язаннями між власником і порушником.

Зазначені у позовній заяві підстави повинні підтверджувати право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття його з володіння, наявність спірного майна у незаконному володінні відповідача на час звернення з позовом до суду.

Відповідно до приписів ст. ст. 318, 324 Цивільного кодексу України суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу.

Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

Зі встановлених судом вище обставин слідує, що спірну земельну ділянку відповідачем1 надано у власність ОСОБА_1 протиправно і з порушенням вимог законодавства, оскільки своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства вказаний громадянин вже використав раніше, тому не мав підстав для повторного безоплатного набуття у власність ще однієї земельної ділянки. Відповідно, спірна земельна ділянка набута у приватну власність незаконним шляхом, тому вибула з власності держави поза її справжньою волею.

Отже, суд дійшов висновку, що спірна земельна ділянка вибула з державної власності без достатньої правової підстави, поза волею власника - Українського народу, тоді як видача відповідачем 1 спірного наказу не свідчить про наявність у держави, яка діє від імені Українського народу, волі на вибуття вказаної землі з державної власності з огляду на неправомірність дій відповідного органу державної влади по передачі цієї землі у власність.

З огляду на зміст норми ст. 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, власник має право витребувати це майно від такого добросовісного набувача.

Таким чином, враховуючи встановлений судом факт вибуття спірної земельної ділянки з власності держави поза її волею в незаконний спосіб, така земельна ділянка може бути витребувана у добросовісного набувача і для цього не вимагається снаявності порушень в діях останнього, тому згідно ст. 388 ЦК України, спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у ТОВ «Нива фарм» на користь державі в особі позивача, як центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте такі положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Так, предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування.

За приписами статей 4, 5 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; забезпечення раціонального використання та охорони земель.

Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

В той же час, в межах позовних вимог, зокрема про витребування майна у добросовісного набувача, не порушується принцип співмірності інтересів власника та суспільства, оскільки учасники спірних правовідносин виступають з позицій рівності щодо цивільних прав та інтересів.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що витребування спірної земельної ділянки із володіння відповідача 2 відповідає критерію законності: здійснюється на підставі норми статті 388 ЦК України, яка відповідає вимогам доступності, чіткості, передбачуваності, публічності та загальнодоступості.

Враховуючи характер спірних правовідносин і встановлені обставини та правові норми, що підлягають застосуванню, втручання держави в право ТОВ «Нива фарм» на мирне володіння майном не суперечить критеріям правомірного втручання в це право, закладеним у статті 1 Першого протоколу.

Крім того, відповідач-2 в силу укладеного з третьою особою договору у разі вилучення за рішенням суду земельної ділянки на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу, має право вимагати від продавця відшкодування завданих йому збитків, якщо він не знав або не міг знати про наявність таких підстав.

Крім того, у постанові Великої палати Верховного Суду від 01.10.2019 року у справі №911/2034/16 (провадження № 12-303гс18) також зазначено, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є необхідним. Подібні за змістом висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункті 86) та від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 38). Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 р. у справі № 911/1050/19 (п. 23).

Враховуючи викладені у зазначеній постанові Верховного Суду правові висновки щодо застосування положень ст. 388 ЦК України, з урахуванням того, що спірна земельна ділянка вибула із власності Держави незаконно, колегія суддів зазначає про те, що твердження відповідача-2 про те, що він є добросовісним набувачем, правильних висновків суду першої інстанції про можливість витребування такої земельної ділянки у добросовісного набувача, - не спростовує.

Беручи до уваги зазначене вище, виходячи з аналізу суб`єктного складу та правової кваліфікації відносин сторін, суд дійшов висновку про задоволення вимоги заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про витребування з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива фарм» на користь держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру земельної ділянки площею 1,9255 га, кадастровий номер :03:009:0039, для ведення особистого селянського господарства на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області.

Судові витрати прокуратури, відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідачів порівну, тоді як посилання відповідача 1 на неможливість покладення на нього судових витрат з огляду на введення його в оману є неспроможним та на розподіл судового збору не впливають з огляду на зроблені вище судом висновки щодо таких доводів.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, 233,236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру до Головного управління Держгеокадастру у Київській області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Фарм» за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: громадянина ОСОБА_1 про витребування з незаконного володіння земельної ділянки задовольнити в повному обсязі.

2. Витребувати з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «НИВА ФАРМ» (14000, м. Чернігів, вул. Князя Чорного, буд. 9, ідентифікаційний код 02910114) на користь держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (03680, м. Київ, вул.. Народного Ополчення, 3 ) земельну ділянку площею 1,9255 га кадастровий номер :03:009:0039 для ведення особистого селянського господарства на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області.

3. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Київській області (14000, м. Чернігів, вул. Князя Чорного, буд. 9, ідентифікаційний код 02910114) на користь Прокуратури Чернігівської області (14000, м. Чернігів, вул. Князя Чорного, буд. 9, ідентифікаційний код 02910114) 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одну) грн. 00 витрат по сплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Фарм» (14000, м. Чернігів, вул. Князя Чорного, буд. 9, ідентифікаційний код 02910114) на користь Прокуратури Чернігівської області (14000, м. Чернігів, вул. Князя Чорного, буд. 9, ідентифікаційний код 02910114) 1921(одна тисяча дев`ятсот двадцять одну) грн. 00 витрат по сплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги.

5. Повернути Прокуратурі Чернігівської області (14000, м. Чернігів, вул. Князя Чорного, буд. 9, ідентифікаційний код 02910114) судовий збір в розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одну) грн. 00 коп. сплачений до Державного бюджету України згідно платіжного доручення № 858 від 12.04.2019 року.

6. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.П. Карпечкін