ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31.05.2021р. Справа №905/91/21

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ в особі регіональної філії «Донецька залізниця», м.Лиман

до відповідача Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради, м.Костянтинівка

про стягнення 384163,34 грн.

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Ламановій А.В.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця», м.Київ в особі регіональної філії «Донецька залізниця», м.Лиман, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Костянтинівської міської ради Донецької області, м.Костянтинівка, про стягнення 384163,34 грн. збитків за пільгове перевезення пасажирів за 12 місяців 2018 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на наявний обов`язок відповідача компенсувати підтверджені обліковими формами недоотримані кошти за перевезення за перевезення пільгової категорії населення за фактичну кількість перевезених пільговиків за період з 01.01.2018р. по 31.12.2018р. в сумі 384163,34 грн.

Ухвалою суду від 16.01.2021р. відкрите провадження у справі №905/91/21, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, судове засідання призначено на 09.02.2021р. о 12:00 год.

21.01.2021р. розпорядженням голови господарського суду Донецької області повідомлено про те, що у зв`язку з відсутністю знаків поштової оплати з 22.01.2021р. зупинено прийняття працівниками Відділу документального забезпечення та контролю (канцелярія) документів для відправки за межі суду.

28.01.2021р. сторони були належним чином повідомлені про призначення справи на 09.02.2021р. о 12:10 год., а саме: на офіційній веб-сторінці господарського суду Донецької області розміщено відповідне оголошення.

03.02.2021р. на електронну пошту суду від позивача надійшло клопотання №222 від 02.02.2021р. про заміну відповідача з Костянтинівської міської ради Донецької області на Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради.

09.02.2021р. на електронну адресу суду від відповідача надійшла заява №17 від 09.02.2021р. про проведення судового засідання без участі представника відповідача.

Ухвалою суду від 09.02.2021р. клопотання №222 від 02.02.2021р. Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ в особі регіональної філії «Донецька залізниця», м.Лиман про заміну неналежного відповідача по справі №905/91/21 задоволено, замінено неналежного відповідача по справі №905/91/21, Костянтинівську міську раду Донецької області, на належного, Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради (85313, Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Громова, 14, ), відкладено підготовче засідання на 26.02.2021 року об 11:20 год.

18.02.2021р. до суду від позивача надійшло повторно клопотання №346 від 17.02.2021р. про заміну відповідача з Костянтинівської міської ради Донецької області на Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради.

Ухвалою суду від 26.02.2021р. відкладено підготовче засідання на 23.03.2021р. об 11:30 год.

15.03.2021р. до суду від позивача надійшов супровідний лист №511 від 11.03.2021р. з документами на виконання ухвали суду від 09.02.2021р.

22.03.2021р. до суду від позивача надійшов супровідний лист №539 від 18.03.2021р. з документами на виконання ухвали суду від 26.02.2021р. Виходячи зі змісту даного листа, копію позову позивачем було направлено на адресу належного відповідача 16.03.2021р.

Ухвалою суду від 23.03.2021р. продовжено строк підготовчого провадження по справі №905/91/21 на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 08.04.2021 року об 11:30 год.

05.04.2021р. до суду від відповідача надійшов відзив №01-20-3025-02 від 01.04.2021р., в якому останній проти позовних вимог заперечує, посилаючись на ті обставини, що:

- між сторонами не було укладено договір на здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян на залізничному транспорті, а тому відсутні правові підстави для відшкодування позивачу витрат;

- у зв`язку з тим, що міським бюджетом на 2018 рік були передбачені асигнування на погашення лише кредиторської заборгованості 2017 року на загальну суму 93500,00 грн., Управлінням не було укладено договір на 2018 рік та починаючи з 01.01.2017р. відсутня державна програма 170302 Компенсаційні виплати за «пільговий проїзд окремих категорій громадян на залізничному транспорті», відповідно до чого й відсутні субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на відповідні цілі;

- укладення між сторонами договору на здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян на залізничному транспорті є обов`язковим в силу закону;

- фактично, продаючи пільговий квиток позивач вже зазнає певних збитків, на виникнення яких відповідач жодним чином не впливає та не вчиняє ніяких протиправних дій, які завдають позивачу цих збитків;

- збитки виникають у позивача внаслідок виконання ним вимог закону, а не внаслідок дій відповідача;

- забезпечуючи пільгове перевезення окремих категорій громадян, держава взяла зобов`язання відшкодовувати за рахунок державного бюджету збитки, понесені залізничним транспортом, та в силу ч.5 ст.176 Цивільного кодексу України територіальна громада не відповідає за зобов`язаннями держави;

- рішення про введення відповідних пільг прийнято державою, а не територіальною громадою, у зв`язку з чим відповідальність повинна нести саме держава, а не територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідачем було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, яке мотивовано тим, що позивач дізнався про порушення своїх прав щодо отримання виплат за пільговий проїзд загального користування приміського сполучення у відповідях на управління та міської ради на його листи-вимоги, в яких було зазначено про неможливість компенсації витрат на перевезення пільговиків на умовах, які виставляла залізниця.

Ухвалою суду від 08.04.2021р. відкладено підготовче засідання на 15.04.2021р. о 12:45 год.

14.04.2021р. на електронну пошту суду від позивача надійшла відповідь на відзив №509 від 14.04.2021р., в якій останній заперечив проти доводів відповідача викладених у відзиві посилаючись на наступне:

- за змістом норм ст.ст.89, 102 Бюджетного кодексу України та норм Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р., розпорядником коштів бюджетного фінансування соціальних пільг у місті Костянтинівка Донецької області є Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради, а відшкодування витрат, понесених внаслідок пільгового перевезення, здійснюється відповідачем за рахунок державних субвенції;

- законодавством не передбачено залежність відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету;

- перевезення пасажирів на пільгових умовах виконано залізницею не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган відповідач у справі - в силу закону має відшкодувати за рахунок бюджетних коштів понесені витрати позивачу.

У підготовче засідання 15.04.2021р. представники сторін не з`явились.

Ухвалою суду від 15.04.2021р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 13.05.2021 року о 12:15 год.

У судове засідання 13.05.2021р. з`явився представник позивача, усно зазначив про необхідність надання додаткового часу для подання додаткових доказів по суті спору, які не були подані вчасно у зв`язку з введеними карантинними обмеженнями. Представник відповідача не з`явився.

Ухвалою суду від 13.05.2021р. оголошено перерву в судовому засіданні до 31.05.2021 року о 12:15 год.

21.05.2021р. до суду від позивача надійшли заперечення №2022/982 від 17.05.2021р., в яких останній зазначив про те, що на виконання п.10 Порядку №1359, облікова форма за січень 2018 року була направлена відповідачу супровідним листом №2021/720 від 14.02.2018р., а надання відповідачем з відзивом копії облікової форми за 2018 рік підтверджує факт її отримання. З урахуванням зазначеного, відповідач вважає, що строк позовної давності за вимогою про стягнення компенсації за перевезення за січень 2020 року розпочався не раніше 15.02.2018р., і мав сплинути не раніше 15.02.2021р., а позовна заява направлена до суду 04.01.2021р., тобто в межах позовної давності.

У судове засідання 31.05.2021р. представники сторін не з`явились.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

Відповідно до п.1, 6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій визначено Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Згідно зі ст.19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» виключно законами України визначаються, зокрема: пільги щодо оплати транспортних послуг та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Соціальні пільги на пасажирські перевезення для ряду категорій громадян встановлено, зокрема, «Міжурядовою Угодою про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них» від 12.03.1993, Законами України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про охорону дитинства», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Відповідно до ч.6 ст.9 Закону України «Про залізничний транспорт» для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Пунктом 6 Порядку обслуговування громадян залізничним транспортом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №252 від 19.03.1997р., зокрема, закріплено обов`язок суб`єктів господарської діяльності, які займаються перевезенням та обслуговуванням пасажирів, забезпечити надання пільг особам, які мають на це право згідно із законодавством України.

Норми зазначених вище нормативно правових актів, зокрема, закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії. Безумовному обов`язку залізничного перевізника надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондується безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч.3 ст.11 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1 ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. за №256 затверджено «Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» (далі - Порядок №256)

Пунктом 2 Порядку №256 встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Таким чином, чинне законодавство передбачає відшкодування витрат за надані послуги пільговим категоріям громадян. При цьому зобов`язання сторін по даній справі виникають безпосередньо із актів цивільного законодавства.

Встановлення тарифів на перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом (за винятком приміських пасажирських перевезень) у межах України здійснюється на підставі бюджетної, цінової та тарифної політики у порядку, що визначає Кабінет Міністрів України. Тарифи на перевезення пасажирів і багажу в приміському сполученні встановлюються АТ "Укрзалізниця" за погодженням з місцевими органами виконавчої влади. При рівні тарифів, що не забезпечують рентабельності цих перевезень, збитки компенсуються з місцевих бюджетів. Розрахунки за роботи і послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу, пошти, щодо яких не здійснюється державне регулювання тарифів, провадяться за вільними тарифами, які визначаються за домовленістю сторін у порядку, що не суперечить законодавству про захист економічної конкуренції. Для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг (ст.9 Закону України «Про залізничний транспорт»).

Відповідно до п.9 ч.1 ст.87 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 5 частини другої статті 67-1 цього Кодексу), належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення.

До видатків, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, в тому числі компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян (пп.ґ п.3 ч.1 ст.91 Бюджетного кодексу України).

За змістом ст.ст.89, 102 Бюджетного кодексу України видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету визначений постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів та здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету».

Пунктом 3 Порядку №256 визначено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, об`єднаних територіальних громад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Тобто, в даному випадку головним розпорядником коштів є Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради,

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів готують щомісяця інформацію про суми нарахованих соціальних виплат, пільг та житлових субсидій населенню та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконавчих органів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення), об`єднаних територіальних громад (п.5 Порядку №256).

Механізм розрахунку обсягів компенсаційних виплат залізницям за пільгові перевезення окремих категорій громадян, яким таке право надано законом, що здійснюється за рахунок коштів державного або місцевого бюджетів, а також субвенцій з державного або місцевого бюджетів, визначено Порядком розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян (затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2009р. №1359) (далі - Порядок №1359).

Облік пільгових перевезень та визначення суми недоотриманих коштів від таких перевезень проводиться залізницями на підставі інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформленні та видачі пасажирам безоплатні або пільгові проїзні документи (квитки) (п.3 Порядку №1359).

Сума недоотриманих коштів обчислюється в автоматизованому режимі під час оформлення кожного безоплатного та пільгового проїзного документа (квитка) як різниця між повною вартістю проїзду, встановленою згідно з діючими тарифами для відповідного виду сполучення, маршруту прямування, категорії поїзда та вагона, і вартістю проїзду, що сплачує пасажир відповідно до наданих пільг (п.4 Порядку №1359).

Інформація про оформлені та видані пасажирам безоплатні та пільгові проїзні документи (квитки) включається до місячної станційної звітності (п.5 Порядку №1359).

Сума недоотриманих коштів включається до місячної станційної звітності області, на території якої був придбаний пільговий проїзний документ (квиток), незалежно від місця проживання (навчання) пасажира (п.7 Порядку №1359).

На підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком. Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом (п.9 Порядку №1359).

Залізниці не пізніше ніж 15 числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми (п.10 Порядку № 1359).

Головні розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п`ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці (п.11 Порядку № 1359).

Позивач зазначає, що за період січень-грудень 2018 року надавав пільговий проїзд окремим категоріям громадян, які мають право на відповідні пільги при користуванні залізничним транспортом, у зв`язку із чим загальний розмір недоотриманих коштів за перевезення залізничним транспортом зазначеної категорії громадян за період січень-грудень 2018 року склав 384163,34 грн., на підтвердження вказаного позивач надав облікові форми про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного та місцевого бюджетів за січень-грудень 2018 року, а також загальні зведені відомості по типах пільг та квитків у приміському сполучені за січень-грудень 2018 року.

Відповідно до облікових форм про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного та місцевого бюджетів (далі облікова форма) позивачем визначені періоди, категорії пільговика, область, кількість оформлених пільгових проїзних квитків, сума недоотриманих коштів з урахуванням ПДВ.

В облікових формах визначені категорії пільговиків для приміського сполучення: інваліди Великої Вітчизняної війни 1, 2, 3 групи та прирівняні до них особи (ІВВВ 1, ІВВВ2, ІВВВ3); учасники Великої Вітчизняної війни, бойових операцій (УВВВ); батьки військовослужбовців, які загинули чи померли (БЗВ); інваліди війни 1, 2, 3 групи та особи, які супроводжують в поїздах інваліда (ІВ1, ІВ2, ІВ3, СУПРІ); учасники бойових дій (УВУ); інваліди 1, 2, 3 групи та особи, які супроводжують інвалідів 1 групи (ІНВ, СІНВІ1); постраждалі внаслідок Чорнобильської аварії 1 категорії, учасники ліквідації, діти віком від 6-18 років, яким встановлена інвалідність пов`язана з Чорнобильською катастрофою (ЛЧАЕС, ДЧ-18), пенсіонери за віком (ПЕНС); ветерани: органів внутрішніх справ, військової служби (ВОВС); діти віком 6 до 18 років (до 23 років) з багатодітних сімей (ДИТС); діти-сироти і діти, які залишились без піклування батьків, віком від 16-18 років (ДС6-18); діти-інваліди віком від 6-18 років (Д16-18).

З вищезазначених нормативних актів вбачається, що на розпорядника покладається обов`язок компенсувати підтверджені обліковими формами недоотримані кошти залізницею за перевезення пільгової категорії населення в повному обсязі.

При цьому суд зазначає, що подання облікових форм за 2018 рік відповідає положенням п.10 Порядку №1359 розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, а тому такі облікові форми повинні бути оплачені розпорядником.

Господарський суд зазначає, що відсутність укладеного між сторонами договору щодо компенсації пільгового проїзду окремих категорій громадян та відшкодування залізниці суми збитків не впливає на результат вирішення спору, оскільки в даному випадку зобов`язання сторін виникають безпосередньо із вимог чинного законодавства.

Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до приписів ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, згідно ч.1 ст.96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Як вбачається з відомостей, які містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради є окремою юридичною особою, створеною і зареєстрованою у встановленому законом порядку, яка наділена цивільною правоздатністю і дієздатністю. З огляду на зазначене, Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради має відшкодувати перевізнику витрати, понесені внаслідок перевезення пільгових категорій громадян.

Положення ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 Цивільного кодексу України

прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Законодавством не передбачена залежність відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян, від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Крім того, Закон України «Про залізничний транспорт» та Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №1196 від 27.12.2006р., не передбачають жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.10.2018р. у справі №904/9488/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.03.2020р. у справі №904/94/19.

Також, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. та практику Суду як джерело права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (пункт 26 рішення Суду).

Посилання відповідача на те, що позивач, продаючи пільговий квиток, вже зазнає певних збитків, на виникнення яких відповідач жодним чином не впливає та не вчиняє ніяких протиправних дій, які завдають позивачу цих збитків суд вважає безпідставними, оскільки перевезення пасажирів на пільгових умовах позивачем виконане не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган відповідач - у справі у силу закону має відшкодувати за рахунок бюджетних коштів понесені витрати позивачу.

З огляду на викладене, враховуючи той факт, що відповідач, який є розпорядником бюджетних коштів, не провів розрахунків за пільгове перевезення окремих категорій громадян, відповідно до вимог чинного законодавства він зобов`язаний відшкодувати понесені позивачем витрати за перевезення перевезених пільговиків за період з 01.01.2018р. по 31.12.2018р. в сумі 384163,34 грн.

Відповідачем у відзиві на позов заявлено про застосування позовної давності до позовних вимог.

Згідно із ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 Цивільного кодексу України).

За змістом ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.02.2018р. позивачем було направлено на адресу відповідача «Облікову форму» на перевезення залізничним транспортом приміського сполучення пільгових категорій громадян за січень 2018 року листом №2021/720.

Відповідачем в свою чергу, у відзиві на позовну заяву не заперечується факт отримання від позивача облікових форм на оплату за пільгове перевезення громадян в спірний період.

Виходячи з того, що позовна заява направлена до суду 04.01.2021р. (згідно поштової накладної на конверті), судом встановлено відсутність порушень з боку позивача встановленого ст.257 Цивільного кодексу України трирічного строку позовної давності.

Більше того, 30.03.2020р. прийнято Закон України № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)», який набрав чинності 02.04.2020.

Цим Законом визначено: « 5. Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003р., №№ 40-44, ст.356) доповнити пунктами 12-14 такого змісту:

« 12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Враховуючи вищевикладене позов про стягнення з відповідача на користь позивача коштів за пільгове перевезення пасажирів підлягає задоволенню в сумі 384163,34 грн. за 12 місяців 2018 року.

Судовий збір покладається на відповідача в порядку ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 46, 74, 76, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ в особі регіональної філії «Донецька залізниця», м.Лиман до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради, м.Костянтинівка про стягнення 384163,34 грн. коштів за пільгове перевезення пасажирів за 12 місяців 2018 року задовольнити повністю.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради (85113, Донецька обл., м.Костянтинівка, вул.Громова, буд. 14, ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, вул.Єжи Ґедройця, буд. 5, ) в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» (84404, Донецька обл., м. Лиман, вул. Привокзальна, 22, ) кошти за пільгове перевезення пасажирів за 12 місяців 2018 року в сумі 384163,34 грн. та судовий збір в сумі 5762,45 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення підписано 31.05.2021р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина