ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2021 р. Справа№ 910/2010/19 (910/17948/20)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Пантелієнка В.О.

Верховця А.А.

за участю секретаря судового засідання Кудько О.О.

та представників учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засіданні від 26.05.2021

розглянувши матеріали апеляційної скарги ліквідатора ТОВ "Імперія-Агро" арбітражного керуючого Реверука П.К.

на ухвалу господарського суду міста Києва від 10.03.2021

у справі № 910/2010/19 (910/17948/20)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" в особі ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Реверука П.К.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Геліос-1"

про визнання недійсним договору

в межах справи №910/2010/19

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротрейд Україна ЛТД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.03.2021 у справі №910/2010/19 (910/17948/20) у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" в особі ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Реверука П.К. про визнання недійсним договору відмовлено повністю, скасовано вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 у справі №910/2010/19 (910/17948/20) заходи забезпечення позову.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ліквідатор ТОВ "Імперія-Агро" арбітражний керуючий Реверук П.К. звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 10.03.2021 у справі № 910/2010/19 (910/17948/20) та прийняти нове рішення, яким позовну заяву ліквідатора ТОВ "Імперія-Агро" арбітражного керуючого Реверука П.К. задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована порушенням норм матеріального та процесуального права. Скаржник зазначає, що з тексту оскаржуваної ухвали вбачається, що суж першої інстанції при розгляді даної справи дослідив лише проведення розрахунків за оспорюваним договором. Судом не досліджено ту обставину, що оскаржуваний договір був укладний протягом трьої років, що передували відкриттю провадженню у справі про банкрутство, тобто у підозрілий період. Також судом не враховано, що розрахунок за оспорюваним договорм відбувся шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в результаті чого боржник не отримав грошових коштів або інших матеріальних благ, тобто, на думку скаржника відбулось безоплатне відчудження нерухомого майна, яке належало боржнику, що є підставою для визнання договору недійсним відповідно до ч. 2 ст. 42 КУзПБ

14.05.2021 до Північного апеляційного господарського суду на електронну пошту від представника ТОВ «Геліос-1» з цифровим підписом надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що за оспорюваним договором повний розрахунок за придбане майно має бути здійснений у сумі 7685354,91 грн у строк до 05.05.2018. Невиконання покупцем умов цього договору є підставою для визнання даного договору недійсним згідно вимог чинного законодавства. Відповідно до п.5.7. Договору право власності на майно у покупця виникає з моменту повного розрахунку за цим Договором та державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Сторони домовились між собою, що державна реєстрація права власності на майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проводиться одночасно з посвідченням цього договору. 04.05.2018 між ТОВ «Імперія-Агро» та ТОВ «ГЕЛІОС-1» був підписаний Акт про зарахування зустрічних однорідних вимог, що спростовує доводи скаржника щодо безкоштовного відчудження нерухомого майна за оспорюваним договором. Між сторонами дійсно було укладено Договір купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва з відстроченням платежу від 04.05.2018, посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Новіковою Н.М. за реєстровим номером 318. Сторони при укладанні договору дійшли згоди щодо всіх істотних умов. Одночасно з посвідченням Договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва з відстроченням платежу від 04.05.2018, було укладено акт про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.05.2018 згідно з вимогами ст. 601 ЦК України. Саме згідно з актом про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.05.2018 сторони визначили, що ТОВ «Імперія-Агро» має перед ТОВ «Геліос-1» непогашене грошове грошове зобов`язання у сумі 7 685 354,91 грн на підставі Договору поставки від 23.12.2016 та Договору поставки від 28.02.2018, а ТОВ «Геліос-1» перед ТОВ «Імперія-Агро» має непогашене зобов`язання у сумі 7 685 354,91 грн, яке виникло на підставі Договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва з відстроченням платежу від 04.05.2018, укладеного між ТОВ «Імперія-Агро» та ТОВ «ГЕЛЮС-1», посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу рювоградської області Новіковою Н.М. за реєстровим номером 318. Сторони, маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, дійшли згоди щодо зарахування таких однорідних вимог, що випливають з вищезазначених правочинів. Враховуючи існування грошових зобов`язань між сторонами, відповідно до Акту про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.05.2018, грошові зобов`язання між сторонами було припинено зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

17.05.2021 до Північного апеляційного господарського суду від представника ТОВ «Геліос-1» надійшов відзив на апеляційну скаргу, аналогічний за змістом вищевказаному.

19.05.2021 до Північного апеляційного господарського суду від ліквідатора ТОВ "Імперія-Агро" арбітражного керуючого Реверука П.К. надійшло заперечення на відзив, в якому він зазначає, що в тексті відзиву на апеляційну скаргу відповідач не наводить обгрунтованих заперечень на доводи, які викладені в апеляційній скарзі, а лише зазначає, що оспорювана ухвала господарського суду міста Києва від 10.03.2021 у справі №910/2010/19(910/17948/20) прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а Договір купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва з відстроченням платежу від 04.05.2018 укладений без порушень положень законодавства. Вказані обставини свідчать про те, що доводи, які наведені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу, не спростовують твердження скаржника щодо не з`ясування судом першої інстанції обставин, які підлягали обов`язковому встановленню та мають важливе значення для вирішення справи, що в свою чергу є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

26.05.2021 до Північного апеляційного господарського суду від представника ТОВ «Геліос-1» надійшли додаткові пояснення до відзиву з додатками, в якому зазначено, що у судової колегії виникло ряд питань стосовно проведення розрахунків між сторонами, в зв`язку з чим оголошено перерву в судовому засіданні до 26.05.2021. Керуючись своїми процесуальними правами, скаржник подав додаткові посянення до відзиву на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" в особі ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Реверука П.К., зазначивши, що згідно з договором поставки від 23.12.2016 №ХН-11/17-Д, укладеним між ТОВ «Імперія-Агро» та ТОВ «Геліос-1», та договором поставки від 28.02.2018 №ХН-12/18-Д, укладеним між ТОВ «Імперія-Агро» та ТОВ «Геліос-1», сторони взяли на себе зобов`язання, пов`язані з поставкою товару та оплатою грошових коштів за поставлений товар, відповідно на виконання умов договору поставки щодо передоплати товару покупець, ТОВ «Геліос-1», передав постачальнику, ТОВ «Імперія-Агро», оригінал простого векселя, авальованого АТ «Укрексімбанк», на суму 21748247,90 грн. (простий вексель від 22.03.2018 серія АА №0275201) та акт прийому-передачі векселя від 26.03.2018, укладений між ТОВ «Геліос-1» та ТОВ «Імперія-Агро» додається. Таким чином, в зв`язку з видачею векселя та його передачею за актом прийому-передачі від 26.03.2018 від ТОВ «Геліос-1» до ТОВ «Імперія-Агро», грошові зобов`язання щодо передоплати у ТОВ «Геліос-1» перед ТОВ «Імперія-Агро» припинились.

У разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов`язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов`язання щодо платежу за векселем.

В своїх поясненнях ТОВ «Геліос-1» зазначає, що в подальшому, цей вексель було передано від ТОВ «Імперія-Агро» до ТОВ «Торговий дім «Насіння», яке , в свою чергу, передало цей вексель ТОВ «Байєр». 24.10.2018 ТОВ «Байєр» актом пред`явлення векселя до платежу пред`явило його ТОВ «Геліос-1» для отримання оплати. 22.09.2019 між ТОВ «Геліос-1» та ТОВ «Байєр» було підписано акт прийняття- передачі векселя, в зв`язку з його погашенням (копії платіжних доручень дадаються).

До відповідних додаткових пояснень додано копію простого векселя від 22.03.2018 серія АА №0275201; копію акту прийому-передачі векселя від 26.03.2018, укладеного між ТОВ «Геліос-1 та ТОВ «Імперія-Агро»; копію акту пред`явлення векселя до платежу від 24.10.2018; копія акту прийняття-передачі векселя від 22.02.2019; копії платіжних доручень, копії договорів поставки та відповідального зберігання; копії актів звірки взаєморозрахунків та актів приймання майна на відповідальне зберігання.

Щодо поданих відповідачем документів, ліквідатор Реверук П.К. після ознайомлення з ними зазначив, що заперечень не має.

26.05.2021 до Північного апеляційного господарського суду від представника ТОВ «БАСФ Т.О.В.» надійшло клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача. Клопотання мотивовано тим, що ТОВ «БАСФ Т.О.В.» визнано кредитором у справі №910/2010/19 про банкрутство ТОВ «Імперія-Агро», а відтак, справа №910/2010/19 (910/17948/20) за позовом ТОВ «Імперія-Агро» в особі ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Реверука П.К. до ТОВ «Геліос-1» про визнання недійсним договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва з відстроченням платежу від 04.05.2018, що розглядається в межах справи про банкрутство №910/2010/19 ТОВ «Імперія-Агро», безпосередньо впливає на права та інтереси ТОВ «БАСФ Т.О.В.», як кредитора та стосується можливості задоволення його кредиторських вимог повністю або частково.

В судове засідання 26.05.2021 з`явився представник ТОВ «Геліос-1», ліквідатор Реверук П.К. та представник ТОВ «БАСФ Т.О.В.», всі учасники провадження належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи.

В судовому засіданні 26.05.2021 ставилось на обговорення клопотання про залучення ТОВ «БАСФ Т.О.В.» до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача. Колегія суддів, заслухавши представників сторін та заявника, дійшла до висновку про відмову в задовленні вищевказаного клопотання, з огляду на його необгрунтованнійсть та недоведеність безпосереднього впливу результатів вирішення відповідного спору на права та інтереси заявника відповідного клопотання.

В судовому засіданні 26.05.2021 ставились на обговорення подані ТОВ «Геліос-1» додаткові пояснення до відзиву з додатками. Представником ТОВ «Геліос-1» було надано на огляд судовій колегій оригінали документів, копії яких містяться у справі та в додатках до поданих пояснень. Колегія суддів дослідила оригінал простого векселя від 22.03.2018 серія АА №0275201, акту прийому-передачі векселя від 26.03.2018, укладеного між ТОВ «Геліос-1 та ТОВ «Імперія-Агро», акт пред`явлення векселя до платежу від 24.10.2018, акт прийняття-передачі векселя від 22.02.2019, платіжні доручення, договори поставки та відповідального зберігання, акт звірки взаєморозрахунків, акти приймання майна на відповідальне зберігання, тощо. Було надано можливість ознайомитись з відповідними оригіналами вказаних документів Ліквідатору Реверуку П.К. надати свої пояснення чи заперечення. Ліквідатор зазначив, що не має заперечень чи зауважень щодо поданих відповідачем документів. Проаналізувавши відповідні пояснення, дослідивши оригінали вказаних документів, заслухавши представників сторін, колегія суддів вирішила прийняти до уваги подані додаткові пояснення до відзиву представника ТОВ «Геліос-1» та долучити до матеріалів справи відповідні додатки, додані до нього для повноти дослідження обставин, що мають значення для справи.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Під час розгляду справ у порядку господарського судочинства доказування, а також висновки суду, не можуть ґрунтуватися на припущеннях та поясненнях однієї із сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом з тим, ч. 2 ст. 42 ГПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.

З положень ст. 2 ГПК України вбачається, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно зі ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів.

Одними із завдань підготовчого засідання є - з`ясування заперечень проти позовних вимог та зібрання відповідних доказів, вчинення дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Отже, для повноти дослідження обставин справи, з метою з`ясування обгрунтованості заперечень проти позовних вимог (проти апеляційної скарги), вчинення усіх необхідних дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, та враховуючи дію карантину на території України, докази, подані до суду відповідачем, судом приймаються до уваги.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд прийшов до висновку за можливе продовжити розгляд скарги по суті.

Ліквідатор Реверук П.К. підтримав вимоги апеляційної скарги, представник ТОВ «Геліос-1» заперечив проти її задоволення.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вислухавши позивача та представника відповідача, колегія суддів прийшла до висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду міста Києва від 13.03.2019 відкрито провадження у справі №910/2010/19 про банкрутство ТОВ «Імперія-Агро», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника.

Постановою господарського суду міста Києва від 16.04.2020 у справі № 910/2010/19 ТОВ «Імперія-Агро» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Реверука П.К.

Системний аналіз норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі-Закону про банкрутство), у редакції чинній на час порушення провадження у справі №910/2010/19, дає підстави для висновку, що з моменту порушення (відкриття) щодо боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі і спеціальні норми Закону про банкрутство застосовуються переважно при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі суддів Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 02.10.2019 у справі №5006/5/39б/2012.

Разом з тим, 21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства (далі КУзПБ) №2597-VIII від 18.10.2018, який в силу пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, поширює свою дію на подальший розгляд справ про банкрутство незалежно від дати порушення (відкриття) провадження у таких справах, за винятком справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації.

З дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1992, №31, ст. 440 із наступними змінами).

Відповідно до частини третьої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Звертаючись з позовною заявою арбітражний керуючий Реверук П.К. зазначає, що йому стало відомо, що 04.05.2018 між ТОВ «Імперія-Агро» (Продавець) та ТОВ «ГЕЛІОС-1» (Покупець) був укладений Договір купівлі- продажу об`єкта незавершеного будівництва з відстроченням платежу, посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Новіковою Н.М. за реєстровим номером 318.

Відповідно до п.1.1 Договору Продавець передає у власність, а Покупець приймає у власність об`єкт незавершеного будівництва, розташований за адресою: Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Волкова, буд.17, та сплачує за нього ціну відповідно до умов цього договору.

Відповідно до документу, що посвідчує право власності Продавця на майно, що є предметом цього договору, та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва має відсоток готовності 85% та складається з: літ. А - прохідна площею 24,2кв.м.; літ. Б,В - вагова площею 125,1 та 45,6кв.м.; літ. Е, К, Л - склад площею 540,0кв.м., 2603,7кв.м., 173,0кв.м.; літ. Ж - ангар площею 450,0кв.м.; літ. З - підсобне приміщення площею 62,7кв.м.; літ. И, Н - цех площею 662,4кв.м. та 542,8кв.м.; літ кі, к2 - прибудова площею 21,5кв.м. та 20,0кв.м.; літ. ні - навіс площею 32,5кв.м.; літ. О - адмін. будівля площею 475,00кв.м.; літ. Д - вбиральня площею 1,0кв.м.; літ Г - вигрібна яма площею 6,3кв.м.; ворота, огорожа, хвіртка.

Згідно з п.2.1. Договору продаж об`єкта незавершеного будівництва за домовленістю сторін вчиняється за ціною 7 685 354,91 грн., які Покупець зобов`язується сплатити Продавцю до 05.05.2018. Повний розрахунок за придбане майно має бути підтверджений актом, що стане невід`ємною частиною цього договору. Невиконання Покупцем умов цього договору є підставою для визнання даного договору недійсним згідно вимог чинного законодавства.

Відповідно до п.5.7. Договору право власності на майно у покупця виникає з моменту повного розрахунку за цим Договором та державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Сторони домовились між собою, що державна реєстрація права власності на майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проводиться одночасно з посвідченням цього договору.

04.05.2018 між ТОВ «Імперія-Агро» (Сторона 1) та ТОВ «ГЕЛІОС-1» (Сторона 2) був підписаний Акт про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до умов цього Акту про зарахування зустрічних однорідних вимог ТОВ «Імперія-Агро» має перед ТОВ «ГЕЛІОС-1» непогашене грошове зобов`язання у сумі 7685354,91 грн, яке виникло на підставі Договору поставки від 23.12.2016 №ХН-11/17-Д та Договору поставки від 28.02.2018 №ХН-12/18-Д. ТОВ «ГЕЛІОС-1» має перед ТОВ «Імперія-Агро» непогашене грошове зобов`язання у сумі 7685354,91 грн, яке виникло на підставі Договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва з відстроченням платежу від 04.05.2018.

ТОВ «ГЕЛІОС-1» та ТОВ «Імперія-Агро», маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, дійшли згоди про зарахування таких зустрічних однорідних вимог, що випливають з вищенаведених правочинів.

Враховуючи вищевикладене, грошові зобов`язання сторін на суму 7685354,91 грн згідно з Договором поставки від 23.12.2016№ХН-11/17-Д ; Договору поставки від 28.02.2018 №ХН-12/18-Д та Договором купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва з відстроченням платежу від 04.05.2018 припиняються зарахуванням зустрічних однорідних вимог у повному обсязі на суму 7685354,91 грн.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державна реєстрація права власності на об`єкт незавершеного будівництва за оспорюваним договором за ТОВ «ГЕЛІОС-1» відбулась - 04.05.2018 о 15:12:59.

Ліквідатор у позові зазначає, що сторони спірного договору не мали наміру проводити фактичний розрахунок за об`єкт незавершеного будівництва, як передбачено умовами пункту 2.1. Договору. На думку позивача, спірний договір купівлі-продажу був укладений лише з метою безкоштовного виведення майна, яке належало ТОВ «Імперія- Агро», на користь третьої особи - ТОВ «ГЕЛІОС-1».

Щодо зарахування зустрічних однорідних вимог ліквідатор зазначив, що зарахування відбулось 04.05.2018, тобто, в той момент, коли у Продавця ще не виникло право вимагати від Покупця виконання зобов`язання по оплаті за Договором, оскільки останнім днем строку виконання зобов`язання Покупця по оплаті є 05.05.2018, що є порушенням, на думку позивача, положень статті 601 ЦК України. Ліквідатор у позові послався, як на підставу визнання оспорюваного договору недійсним на ст. 42 КУзПБ - на безоплатність оспорюваного договору та ст.234 ЦК України - фіктивність оспорюваного договору .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оплата за Договором купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва з відстроченням платежу від 04.05.2018, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог ТОВ «Імперія-Агро» і ТОВ «Геліос-1» за Договором поставки №ХН-12/18-Д від 28.02.2018, Договором поставки №ХН-11/17-Д від 23.12.2016 та Договором купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва з відстроченням платежу від 04.05.2018, відбулось без порушення статті 601 Цивільного кодексу України, факт безоплатного відчуження майна не підтверджений в суді, оспорюваний договір не містить ознак фіктивності, з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Відповідно до ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав:

боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;

боржник уклав договір із заінтересованою особою;

боржник уклав договір дарування.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як зазначено в ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Так, між ТОВ «Імперія- Агро» та ТОВ «ГЕЛЮС-1» укладено Договір купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва з відстроченням платежу від 04.05.2018, посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Новіковою Н.М. за реєстровим номером 318.

Як вбачається з матеріалів справи №910/2010/19 (910/17948/20) та вірно встановлено судом першої інстанції, сторони при укладанні оспорюваного договору, дійшли згоди щодо всіх істотних умов.

Згідно з п. 2.1 Договору продаж об`єкта незавершеного будівництва за домовленістю сторін вчиняється за ціною 7685354,91 грн., які Покупець зобов`язується сплатити Продавцю до 05.05.2018. Повний розрахунок за придбане майно має бути підтверджений актом про проведення розрахунків, що стане невід`ємною частиною цього договору. Невиконання Покупцем умов цього договору є підставою для визнання даного договору недійсним згідно вимог чинного законодавства.

Підставою для формування ціни договору вважається ціна, встановлена сторонами для такого майна, з урахуванням його технічного стану, відсотку готовності незавершеного будівництва, географічного місцезнаходження, загального економічного становища міста Кропивницького та Кіровоградської області, поверхності, на якій розташований об`єкт незавершеного будівництва, його планування, тощо.

Враховуючи, що сторони п. 2.1 Договору визначили строк виконання оплати до 05.05.2018 року, та те що договір купівлі-продажу майна було нотаріально посвідчено та зареєстровано 04.05.2018, обов`язок покупця оплатити товар, виник 04.05.2018, що підтверджується п. 5.7. Договору, згідно з яким право власності на майно у Покупця виникає з моменту повного розрахунку за цим договором та державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Сторони домовились між собою, що державна реєстрація права власності на майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідно до чинного законодавства України, проводиться одночасно з посвідченням цього договору.

На виконання умов оспорюваного договору в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Новіковою Наталією Миколаївною було внесено запис про право власності номер: 26004099 від 04.05.2018 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40940247 від 04.05.2018.

У той же день, коли було нотаріально посвідченно Договір купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва з відстроченням платежу від 04.05.2018, укладений між ТОВ «Імперія- Агро» та ТОВ «ГЕЛІОС-1», між сторонами, покупцем та продавцем, було укладено Акт про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.05.2018.

Згідно з Актом про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.05.2018 сторони визначили, що: ТОВ «Імперія-Агро» має перед ТОВ «Геліос-1» непогашене грошове зобов`язання у сумі 7685354,91 грн на підставі Договору поставки від 23.12.2016 та Договору поставки від 28.02.2018. ТОВ «Геліос-1» має перед «Імперія-Агро» непогашене зобов`язання у сумі 7685354,91 грн, яке виникло на підставі Договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва з відстроченням платежу від 04.05.2018 року, укладеного між ТОВ «Імперія-Агро» та ТОВ «ГЕЛІОС-1», посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Новіковою Н.М. за реєстровим номером 318.

Сторони, маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, дійшли згоди про зарахування таких однорідних вимог, що випливають з вищезазначених правочинів.

Згідно з актом про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.05.2018 вказані грошові зобов`язання між сторонами було припинено зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що Акт про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.05.2018 є окремим правочином, укладеним сторонами оспорюваного договору. Цей Акт, як правочин, є правомірним відповідно до ст.204 ЦК України, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом, сторони у справі доказів визнання його недійсним або оскарження його в судовому порядку не надавали.

Крім того, питання визнання обставини, має досліджуватися судами, виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих і досліджених у справі, враховуючи їх вірогідність і взаємозв`язок, у відповідності до статті 86 ГПК України.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі- ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Суд зобов`язаній надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Як вже зазначалось вище, у разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов`язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов`язання щодо платежу за векселем.

Векселі (переказні і прості) складаються в документарній формі на бланках з відповідним ступенем захисту від підроблення, форма та порядок виготовлення яких затверджуються Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Національним банком України з урахуванням норм Уніфікованого закону, і не можуть бути переведені в бездокументарну форму (знерухомлені).

Вексель, який видається на території України і місце платежу за яким також знаходиться на території України, складається державною мовою. Найменування трасанта або векселедавця, інших зобов`язаних за векселем осіб заповнюється тією мовою, якою визначено офіційне найменування в їх установчих документах.

Вексель підписується:

від імені юридичних осіб - власноручно керівником та головним бухгалтером (якщо така посада передбачена штатним розписом юридичної особи) чи уповноваженими ними особами. У разі якщо вексель підписується уповноваженою особою, до тексту векселя включається посилання на внутрішній документ юридичної особи, відповідно до якого уповноважена особа має право підписувати вексель.

Проаналізувавши оригінал простого векселя від 22.03.2018 серія АА №0275201, що засвідчений банківським надписом, колегія суддів визнала його належним, у розумінні чинного законодавства (форма векселя, передбачена чинним законодавством дотримана) .

Крім того, в судовому засіданні досліджено акт прийому-передачі векселя від 26.03.2018, укладеного між ТОВ «Геліос-1 та ТОВ «Імперія-Агро», що було здійснено на виконання договору поставки від 28.12.2018 №ХН-12/18-Д, за яким покупець передав, а постачальник прийняв оригінал простого векселя, авальованого АТ «Укрсімбанк». Досліджено оригінал акту пред`явлення векселя до платежу від 24.10.2018, акт прийняття-передачі векселя від 22.02.2019, підписаного між ТОВ «Геліос-1» та ТОВ «Байєр», досліджено платіжні доручення із зазначенням в них призначення платежу: "погашення простого векселя № АА 0275201 від 22.03.2018", відповідні договори зберігання, видаткові накладні, акт звірки взаєморозрахунків між ТОВ «Геліос-1» та ТОВ «Імперія-Агро» станом на 01.06.2018, інші документи, подані сторонами в обгрунтування своїх доводів та заперечень.

Скаржник зазначає в апеляційній скарзі, що відповідно до положень п. 2.2 Договору, згідно з довідкою №652, виданої ТОВ «Імперія-Агро» 03.05.2018, балансова вартість об`єкта незавершеного будівництва, що є предметом даного договору, становить 9 670 369,29 грн, при цьому, ТОВ «Імперія-Агро» відчужило об`єкт незавершеного будівництва на користь ТОВ «Геліос-1» за ціною нижче балансової вартості на 1985014,38 грн, що вказані обставини, на думку скаржника, свідчать, що спірний Договір купівлі- продажу об`єкта незавершеного будівництва з відстроченням платежу від 04.05.2018 містить ознаки фіктивного правочину (договір укладений без наміру здійснення фактичної оплати за майно), а розрахунок за Договором - зарахування зустрічних однорідних вимог за вищевказаним актом від 04.05.2018, відбувся з порушенням положень ст. 601 ЦК України.

Однак, виходячи із матеріалів справи, судом встановлено, що з метою визначення реальної вартості об`єкта незавершеного будівництва, котрий має відсоток готовності 85% та складається з: літ. А - прохідна площею 24,2кв.м.; літ. Б,В - вагова площею 125,1 та 45,6кв.м.; літ. Е, К, Л - склад площею 540,0кв.м., 2603,7кв.м., 173,0кв.м.; літ. Ж - ангар площею 450,0кв.м.; літ. З - підсобне приміщення площею 62,7кв.м.; літ. И, Н - цех площею 662,4кв.м. та 542,8кв.м.; літ кі, к2 - прибудова площею 21,5кв.м. та 20,0кв.м.; літ. ні - навіс площею 32,5кв.м.; літ. О - адмін. будівля площею 475,00кв.м.; літ. Д - вбиральня площею 1,0кв.м.; літ Г - вигрібна яма площею 6,3кв.м.; ворота, огорожа, хвіртка та розташований за адресою: Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Волкова, буд.17, ТОВ «Геліос-1» було замовлено оцінку вказаного майна на день укладання договору.

Згідно з поданим до суду висновком про ринкову вартість об`єкта оцінки Приватного підприємства «Експертно-діловий центр «Лідер» від 22.02.2021 вартість вказаного об`єкта незавершеного будівництва, котрий має відсоток готовності 85% та складається з: літ. А - прохідна площею 24,2кв.м.; літ. Б,В - вагова площею 125,1 та 45,6кв.м.; літ. Е, К, Л - склад площею 540,0кв.м., 2603,7кв.м., 173,0кв.м.; літ. Ж - ангар площею 450,0кв.м.; літ. З - підсобне приміщення площею 62,7кв.м.; літ. И, Н - цех площею 662,4кв.м. та 542.8кв.м.; літ кі, к2 - прибудова площею 21,5кв.м. та 20,0кв.м.; літ. ні - навіс площею 32,5кв.м.; літ. О - адмін. будівля площею 475,00кв.м.; літ. Д - вбиральня площею 1,0кв.м.; літ Г - вигрібна яма площею 6,3кв.м.; ворота, огорожа, хвіртка та розташований за адресою: Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Волкова, буд.17, станом на 04.05.2018 складала 6864156,00 грн.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, вартість майна визначена суб`єктом оцінки у розмірі 6864156,00 грн - є нижчою ніж вартість, визначена сторонами у договорі у розмірі 7685354,91 грн.

Колегією суддів було дослідженно вищевказані документи (оригінали), надані на підтвердження оплатності оспорюваного договору, поданих ТОВ «Геліос-1» на огляд в суді апеляційної інстанції, з чого вбачається, що оплата на виконання оспорюваного договору була фактично здійснена між сторонами шляхом зарахуванням зустрічних однорідних вимог за оспорюваним договором та вищевказаними договорами поставки, що оформлено стронами оспорюваного договору окремим правочином, актом про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.05.2018, який є правомірним відповідно до ст.204 ЦК України та якому судом оцінка надана вище.

Крім того, з Договорів поставки від 28.02.2018 №ХН- 12/18-Д та від 23.12.2016 №ХН-11/17-Д, за яким здійснювалось зарахування зустрічних однорідних вимог, вбачається, що за цими договорами поставки ТОВ «Імперія-Агро» (Постачальник) зобов`язується передати у власність ТОВ «Геліос-1» (Покупець) продукцію виробничо-технічного призначення (Товар), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар.

Як вбачається із матеріалів справи, 25.12.2016 між ТОВ «Геліос-1» та ТОВ «Імперія-Агро», було укладено додаткову угоду до договору поставки від 23.12.2016 №ХН-11/17-Д, укладеного між ТОВ «Імперія-Агро» та ТОВ «Геліос-1».

Згідно з вказаною додатковою угодою Сторони договору дійшли до взаємної згоди внести зміни до договору, в зв`язку з чим, вирішили: «Доповнити п.4.1 Договору, наступними реченням в наступній редакції: «У випадку порушення строків поставки Товару, згідно умов цього договору, більш ніж на 30 календарних днів, Постачальник зобов`язується повернути Покупцеві оплачену вартість Товару в грошовій формі, протягом 5-ти банківських днів з дня порушення строків поставки Товару, на розрахунковий рахунок Покупця. В даному випадку, у Постачальника виникає зворотне грошове зобов`язання пов`язане з поверненням грошових коштів за несвоєчасно поставлений Товар». Доповнити Договір пунктом 3.15 в наступній редакції: «Розрахунки між сторонами, пов`язані з виконанням умов цього Договору, можуть за згодою сторін проводитись шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог згідно умов чинного законодавства України, з врахуванням цієї додаткової угоди та п.4.1 Договору в новій редакції». Ця додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання Сторонами та є невід`ємною частиною Договору поставки №ХН-11/17-Д від 23.12.2016, укладеного між ТОВ «Імперія-Агро» та ТОВ «Геліос-1»».

Також, 05.03.2018 між ТОВ «Геліос-1» та ТОВ «Імперія-Агро», було укладено додаткову угоду до договору поставки від 28.02.2018 №ХН-12/18-Д, укладеного між ТОВ «Імперія-Агро» та ТОВ «Геліос-1».

Згідно з вказаною додатковою угодою Сторони договору, дійшли до взаємної згоди, внести зміни до договору, в зв`язку з чим, вирішили: «Доповнити п.4.1 Договору, наступними реченням в наступній редакції: «У випадку порушення строків поставки Товару, згідно умов цього договору, більш ніж на 30 календарних днів, Постачальник зобов`язується повернути Покупцеві оплачену вартість Товару в грошовій формі, протягом 5-ти банківських днів з дня порушення строків поставки Товару, на розрахунковий рахунок Покупця. В даному випадку, у Постачальника виникає зворотне грошове зобов`язання пов`язане з поверненням грошових коштів за несвоєчасно поставлений Товар». Доповнити Договір пунктом 3.13 в наступній редакції: «Розрахунки між сторонами, пов`язані з виконанням умов цього Договору, можуть за згодою сторін проводитись шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог згідно умов чинного законодавства України, з врахуванням цієї додаткової угоди та п.4.1 Договору в новій редакції». Ця додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання Сторонами та є невід`ємною частиною Договору поставки №ХН-12/18-Д від 28.02.2018, укладеного між ТОВ «Імперія-Агро» та ТОВ «Геліос-1»».

Оцінивши докази у даній справі у їх сукупності, суд встановив, що у зв`язку з невиконанням умов вищевказаних договорів поставки, у ТОВ «Імперія- Агро» виникли зобов`язання перед ТОВ «Геліос-1» в частині повернення попередньої оплати, що є в розумінні статті 601 Цивільного кодексу України зустрічним грошовим зобов`язанням.

Акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.05.2018, як окремий правочин, є правомірним правочином у розумінні ст.204 ЦК України.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність ознак фіктивності оскаржуваного договору, та доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзи з цього приводу, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Щодо доводів скаржника, що оскаржуваний договір був укладний протягом трьої років, що передували відкриттю провадженню у справі про банкрутство, є безоплатним, тобто є підстави визнати його недійсним відповідно до ч. 2 ст. 42 КУзПБ, колегія суддів зазначає наступне.

До спірних правовідносин не може бути застосовано норми ч. 2 ст. 42 КУзПБ (дія закону в часі). Перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм права до спірних правовідносин через призму положень статті 58 Конституції України, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає про таке.

Частиною першою статті 58 Конституції України вбачається, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У пункті 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Статтею 5 ЦК України "Дія актів цивільного законодавства у часі" визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже, за загальним правилом до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце (висновок Верховного Суду у постанові від 12.11.2020 у справі №911/956/17, Верховного Суду України у постанові від 02.12.2015 у справі №3-1085гс15).

Принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (пункт 4 рішення Конституційного Суду України від 05.04.2001 №3-рп/2001).

Конституційний Суд України дійшов висновку, що конституційний принцип про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб, проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті (абзац 4 пункту 3 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що, звертаючись до суду з даною позовною заявою, Арбітражний керуючий безпідставно застосував до відповідних правовідносин норми КУзПБ (ч.2 ст.42 КУзПБ - боржник безоплатно здійснив відчуження майна), адже, на момент укладення оспорюваного договору від 04.05.2018 діяли норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», які містили аналогічні підстави визнання правочинів боржника недійсними (ст. 20 Закону).

Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав, зокрема,

боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний договір укладено 04.05.2018. Отже, укладення відповідного договору підпадає під підозрілий період - один рік, що передувало порушенню справи про банкрутство.

При цьому судом було встановлено недоведеність факту укладення оскаржуваного договору на безоплатній основі, без наміру сторін проводити фактичний розрахунок, позивач (скаржник) не довів в суді, що боржник безоплатно здійснив відчуження майна за оскаржуваним договором.

Інших доводів скаржника по суті заявлених вимог, які б спростували висновки суду, покладені в основу оскаржуваного судового рішення та впливали на його правильність в апеляційній скарзі не наведено.

Доводи скаржника про порушення судом норм матеріального права не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.12.2020 у даній справі, суд задовольнив заяву про забезпечення позову від 13.11.2020 з метою недопущення можливості вчинення неправомірних дій до прийняття рішення по суті спору.

Оскаржуваною ухвалою господарського суду міста Києва від 10.03.2021 у справі №910/2010/19 (910/17948/20), крім іншого, скасовано вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 у справі №910/2010/19 (910/17948/20) заходи забезпечення позову.

З огляду на те, що судом першої інстанції у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" в особі ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Реверука П.К. про визнання недійсним договору правомірно відмовлено повністю, то, відповідно, також правомірно скасовано вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 у справі №910/2010/19 (910/17948/20) заходи забезпечення позову.

У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення; оскаржувану ухвалу суду першої інстанції у даній справі - без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись Кодексом України з процедур банкрутства, ст.ст. 269, 270, 271, 275, 276, 282, 283, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ліквідатора ТОВ "Імперія-Агро" арбітражного керуючого Реверука П.К - залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 10.03.2021 у справі №910/2010/19 (910/17948/20) - залишити без змін.

Матеріали справи №910/2010/19 (910/17948/20) направити до господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок та строк оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст складено 01.06.2021.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді В.О. Пантелієнко

А.А. Верховець