ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"01" червня 2021 р. Справа № 922/894/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Сбербанк", м. Київ
до Харківської міської ради, м. Харків (перший відповідач) , Державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Гвоздович Аліни Ігорівни, м. Харків (другий відповідач) , Приватного акціонерного товариства "Термолайф", м. Харків (третій відповідач)
про визнання недійсним акту приймання земельної ділянки та скасування рішення державного реєстратора
за участю представників учасників справи:

позивача - Тищук М.А.

першого відповідача - Міхно Л.О.

другого відповідача - Тарасова С.В.

третього відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерне товариство "Сбербанк", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради (перший відповідач), державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Гвоздович Аліни Ігорівни (другий відповідач) та Приватного акціонерного товариства "Термолайф" (третій відповідач) в якому просить суд:

- визнати недійсним акт приймання земельної ділянки до земель запасу міста (кадастровий номер :10:002:0012) за реєстровим №173/20 від 19.05.2020 складений Харківською міською радою;

- скасувати рішення за індексним номером 52358407 державного реєстратора Гвоздович Аліни Ігорівни про припинення іншого речового права (номер запису іншого речового права 3116613) щодо земельної ділянки за кадастровим номер :10:002:0012 від 21.05.2020 о 16:55:03.

В обґрунтування позову позивач вказує на те, що всупереч нормам права, за наявності чинного договору оренди землі, Харківська міська рада одноособово вчинила дії щодо проведення державної реєстрації припинення права оренди за договором оренди на земельну ділянку.

Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідачів.

27.05.2021 до суду від позивача надійшло клопотання, в якому він просить суд зупинити провадження у справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №903/1030/19. В обґрунтування клопотання позивач вказує на те, що підставою звернення АТ "Сбербанк" до суду в межах справи №922/894/21, є безпідставне та неправомірне проведення Харківською міською радою державної реєстрації припинення права оренди земельної ділянки за кадастровим №:10:002:0012, оскільки договір оренди було поновлено на той самий строк і на тих самих умовах згідно ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі". Такий висновок повністю підтверджується наведеними позивачем в заявах по суті фактами та відповідними доказами, а саме: звернення ПрАТ "Термолайф" з листом про поновлення договору; відсутності заперечень Харківської міської ради щодо такого поновлення; використання ПрАТ "Термолайф" спірної земельної ділянки після 01.07.2018; нарахування та сплатою ПрАТ "Термолайф" орендної плати після 01.07.2018; міськрадою вчинено дані реєстрацій дії лише в травні 2020 року, при цьому на переконання відповідача строк оренди завершився 01.07.2018. Відтак, при вирішенні справи №922/894/21 є необхідним застосування положень статті 33 Закону України "Про оренду землі". Водночас, ухвалою від 09.02.2021 у справі №903/1030/19 Велика Палата Верховного Суду прийняла до розгляду справу №903/1030/19 за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Лешика Ігоря Івановича на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2020 та рішення господарського суду Волинської області від 11.02.2020 за позовом Фізичної особи-підприємця Лешика Ігоря Івановича до Луцької міської ради про визнання поновленим договору оренди землі. Позивач вказує на те, що за результатом розгляду справи №903/1030/19 Великою Палатою Верховного Суду буде надано висновок щодо застосування положень ст. 33 Закону України "Про оренду землі" та які будуть обов`язкові до застосування при розгляду справи №922/894/21.

У підготовчому засіданні 01.06.2021 представник позивача підтримав заявлене клопотання та просив суд його задовольнити.

Присутні у підготовчому засіданні 01.06.2021 представники першого та другого відповідачів проти задоволення клопотання заперечували та просили суд відмовити в його задоволенні.

Суд, вислухавши представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення клопотання про зупинення провадження у справі, виходячи з наступного.

Ухвалою від 09.10.2020 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду відкрив касаційне провадження у справі №903/1030/19, а ухвалою від 14.01.2021 передав справу разом з касаційною скаргою на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини четвертої статті 302 ГПК України, оскільки вважає за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справах № 313/350/16-ц та №159/5756/18, зокрема, що виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини, до якого має бути додано проект додаткової угоди. Порушення орендодавцем місячного строку для направлення орендареві листа-повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди дає орендареві підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме частини шостої статті 33 Закону. І саме у такому випадку відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на поновлення договору та той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Ухвала про передачу мотивована, зокрема, тим, що застосування вищевказаного підходу до поновлення дії договору оренди на той самий строк і на тих самих умовах в разі продовження користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку його дії та відсутності заперечень орендодавця щодо цього нівелює закладений законодавцем механізм автоматичної пролонгації договору оренди (частина шоста статті 33 Закону) та позбавляє орендаря, якому згідно зі статтею 27 Закону забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку, додаткових гарантій стабільності орендних правовідносин, які знайшли своє відображення шляхом закріплення у законодавстві пролонгації договору оренди землі як самостійного механізму продовження строку його дії. Також колегія суддів вважає, що переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк (частини перша-п`ята статті 33 Закону) потрібно відрізняти від поновлення договору оренди землі (частина шоста статті 33 вказаного Закону), а ототожнення цих двох відмінних правових конструкцій є безпідставним, оскільки при поновленні договору відбувається продовження договірних відносин після закінчення строку договору оренди землі на той же строк та з умовами, що були передбачені у договорі оренди землі, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою і відсутні заперечення орендодавця протягом одного місяця. Сутністю ж переважного права є укладення договору оренди землі на новий строк зі встановленням за домовленістю сторін умов, відмінних від існуючих, а не його автоматичне поновлення. Тобто переважне право орендаря стосується укладення нового договору оренди землі на новий строк і з новими умовами. Посилаючись на внесення 05.12.2019 змін до законодавства, яке регулює спірні правовідносини, колегія суддів звертає увагу на розмежування понять "переважне право на укладення договору оренди землі" та "поновлення договору оренди землі", що, на її думку, підтверджує відмінність зазначених понять та відповідних правових механізмів реалізації, а також, що з прийняттям діючого Земельного кодексу України в ньому було запроваджено концепцію "мовчазної згоди", яка передбачає, що окремі рішення, зокрема, пов`язані із суб`єктами владних повноважень, вважаються прийнятими за умови дотримання вимог чинного законодавства, незалежно від їх волі з метою попередження корупційних явищ, спрощення процедурних моментів та забезпечення захисту прав і законних інтересів суб`єктів земельних правовідносин. Колегія зазначає, що подібний підхід знайшов своє вираження у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 у справі № 920/739/17 та застосовувався як усталена судова практика господарськими судами при вирішенні відповідної категорії спорів. З огляду на викладене колегія суддів вважає, що законодавець ототожнив не поняття "переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк" та "поновлення договору оренди землі" (за висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 22.09.200 у справах № 313/350/16-ц і №159/5756/18), а поняття "укладення договору оренди землі на новий строк" та "поновлення договору оренди землі". Натомість "переважне право" стосується процедури та порядку, які можуть бути реалізовані стороною відповідно до норм частин першої-п`ятої статті 33 Закону в редакції, яка була чинною до 15.07.2020. Також колегія суддів звертає увагу на судову практику (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, постанови Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 923/854/17, від 03.12.2020 у справі № 910/8619/19, від 16.09.2020 у справі № 904/5126/19, від 03.06.2020 у справі № 916/1666/18, від 03.03.2020 у справі №916/1657/18), яка склалася при розгляді спорів, пов`язаних з правовідносинами щодо оренди державного та комунального майна (особливості правового регулювання яких хоча і закріплено в спеціальному Законі України "Про оренду державного та комунального майна", однак їх зміст є аналогічним до змісту правовідносин щодо оренди землі), яка свідчить про необхідність розмежовувати інститут пролонгації договору оренди нерухомого майна та інститут продовження договору оренди на новий строк внаслідок переважного права добросовісного орендаря, який (інститут) за своєю суттю полягає у наданні орендарю переваги орендодавцем у разі наявності пропозицій інших господарюючих суб`єктів. Колегія суддів також звертає увагу, що залежність поновлення договору оренди землі за частиною шостою статті 33 Закону від надіслання орендарем листа-повідомлення з проектом додаткової на практиці може викликати труднощі та штучні перепони у реалізації орендарями (у випадку оренди земель державної чи комунальної власності) правового механізму, передбаченого вказаною нормою, оскільки за підходу, запропонованого Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 22.09.2020 у справах № 313/350/16-ц і №159/5756/18, орендар, який продовжує користуватися земельною ділянкою та належно виконувати умови договору оренди землі після закінчення строку його дії, у випадку відсутності в картці адміністративної послуги вимоги щодо подання проекту додаткової угоди про поновлення вказаного договору (що, як свідчить судова практика, має непоодинокий характер) фактично буде позбавлений можливості реалізувати передбачений частиною шостою статті 33 Закону правовий механізм у зв`язку із встановленням організаційного обмеження з прийняття до розгляду звернень суб`єктів (фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб) з питань продовження строку оренди земельної ділянки. Крім того, при ототожненні переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк і пролонгації зазначеного договору та необхідності подання листа-повідомлення про намір орендаря продовжувати користуватися земельною ділянкою з проектом додаткової угоди, виникає питання, який проект додаткової угоди повинен надати орендар, якщо він одночасно хоче змінити умови оренди, наприклад збільшити її строк, але і не заперечував би проти поновлення дії договору на раніше обумовлений строк. Таким чином, на думку колегії суддів, відступлення від висновку щодо застосування положень статті 33 Закону в редакції, яка була чинною до 15.07.2020, у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справах № 313/350/16-ц і №159/5756/18, дозволить реалізувати розмежування переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк (частини перша-п`ята статті 33 Закону в редакції, яка була чинною до 15.07.2020) та поновлення договору оренди землі (частина шоста статті 33 вказаного Закону у вказаній редакції), що забезпечить еволюційний та послідовний підхід до впорядкування судової практики щодо застосування норм зазначеного Закону при вирішенні відповідної категорії спорів, а також сприятиме дотриманню принципу верховенства права, який визнається і діє в Україні.

Ухвалою від 09.02.2021 у справі №903/1030/19 Велика Палата Верховного Суду прийняла до розгляду справу №903/1030/19 за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Лешика Ігоря Івановича на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2020 та рішення господарського суду Волинської області від 11.02.2020 за позовом Фізичної особи-підприємця Лешика Ігоря Івановича до Луцької міської ради про визнання поновленим договору оренди землі.

Пунктом 1 частини 2 статті 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з положеннями Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Відповідно до частини третьої статті 6 цього Закону, суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Отже, дослідивши доводи позивача, а також враховуючи правовідносини сторін щодо яких виник спір у даній справі, суд дійшов висновку, що під час перегляду судового рішення у справі №903/1030/19 Великою Палатою Верховного Суду буде викладено висновок про те, як саме повинні застосовуватись норми права щодо поновлення/продовження строку дії договорів оренди землі. Оскільки висновок Великої Палати Верховного Суду щодо постановленої у справі №903/1030/19 правової проблеми сприятиме забезпеченню єдності судової практики, дотриманню принципу верховенства права, складовою якої є юридична визначеність, та принципу пропорційності, з урахуванням того, що постанова Верховного Суду є остаточною і виступає джерелом формування судової практики, суд вважає за доцільне зупинити провадження у справі №922/894/21 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №903/1030/19 та оприлюднення повного тексту постанови.

При цьому суд зауважує, що застосовуючи згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді даної справи статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд враховує, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Аліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989). У той же час, суд надає особливого значення принципу, записаному в судовій практиці Європейського суду з прав людини, коли на держави, що підписали Конвенцію, лягає обов`язок таким чином організувати свою судову систему, щоб вона кожному могла гарантувати право отримати остаточне рішення у спорі щодо його цивільних прав та обов`язків упродовж розумного строку (серед багатьох інших, рішення у справі "Фрідлендер проти Франції" [GC], N 30979/96, п. 45, CEDH 2000-VII).

З огляду викладене суд не вважає, що зупинення провадження у даній справі є затягуванням судового процесу.

Керуючись ст. ст. 228, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву Акціонерного товариства "Сбербанк" про зупинення провадження у справі - задовольнити.

Провадження у справі 922/894/21 зупинити до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №903/1030/19.

Зобов`язати сторони повідомити господарський суд Харківської області про закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №903/1030/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена, в порядку ст.ст. 255 - 257 ГПК України до Східного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складання повного тексту ухвали, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п. 17 Перехідних положень ГПК України.

Повна ухвала підписана 01 червня 2021 року.

Суддя О.В. Погорелова