РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.05.2021Справа № 910/3587/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Князькова В.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексенкор", м.Київ

до відповідача: Шеремет Тетяни Василівни , м. Київ

про стягнення 70075,12 грн, -

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ексенкор" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Шеремет Тетяни Василівни про стягнення 70075,12 грн, з яких пеня в сумі 38 130,05 грн, 3% річних в розмірі 11 836,93 грн, інфляційні втрати в розмірі 20 108,14 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на порушення відповідачем умов договір про надання фінансової допомоги №4 від 04.06.2019, №5 від 08.08.2019, №6 від 21.08.2019 в частині повернення сум фінансової допомоги, що і стало підставою для нарахування неустойки, 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою від 10.03.2021 залишено позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексенкор"; надано позивачу строк для усунення недоліків, який становить десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Встановлено позивачу спосіб усунення недоліків у позовній заяві шляхом подання опису вкладення у цінний лист з оригіналом розрахункового документу, виданого поштовим відділенням на підтвердження отримання послуг зв`язку, на підтвердження надіслання на адресу відповідача копій всіх доданих до позовної заяви документів; визначення в прохальній частині позовної заяви окремо розміру пені, 3% річних та інфляційних витрат, які заявляються до стягнення з відповідача.

24.03.2021 представником позивача було подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/3587/21; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного провадження.

Ухвалою від 26.03.2021 встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

Відповідач відзиву на позов не подав, клопотання про продовження строку на подачу відзиву не заявив, проте, про розгляд справи був повідомлений належним чином з урахуванням наступного.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як свідчать матеріали справи, станом на момент відкриття провадження у справі до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про припинення Фізичної особи-підприємця Шеремет Тетяни Василівни ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли з договорів про надання фінансової допомоги №4 від 04.06.2019, №5 від 08.08.2019, №6 від 21.08.2019, які було укладено з Фізичною особою - підприємцем Шеремет Тетяною Василівною, спір, що виник з вказаних правочинів підлягає розгляду саме господарським судом за правилами господарського судочинства як такий, що виник з господарських правовідносин. Аналогічний висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 9 жовтня 2019 року у справі № 127/23144/18.

З урахуванням приписів ч.ч.6, 7 ст.186 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення належного повідомлення відповідача про розгляду спору, суд ухвалою від 26.03.2021 звернувся до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації із запитом щодо доступу до персональних даних фізичних осіб Шеремет Тетяни Василівни .

Згідно листа №108-4178 від 05.04.2021 відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Шеремет Тетяна Василівна зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Саме на вказану вище адресу судом і було направлено ухвалу про відкриття провадження у справі.

Проте, конверт з судовою кореспонденцію повернувся на адресу суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Інших адрес відповідача матеріали справи не містять.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Судом також враховано, що за приписами ч.1 ст.9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись, з процесуальними документами у справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Наразі, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За приписами ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Одночасно, з огляду на те, що до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Відповідно до ч.4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

04.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Пауерстоун Партнерс" (найменування якого було змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Ексенкор" згідно рішення загальних зборів учасників товариства, що оформлене протоколом №10/09/2020 від 10.09.2020) (позикодавець) та Фізичною особою-підприємцем Шеремет Тетяною Василівною (позичальник) було укладено договір №4 про надання поворотної фінансової допомоги, за умовами п.1.1 якого позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі, визначеному у п.2.1 договору, а позичальник зобов`язується повернути дану поворотну фінансову допомогу у визначений цим договором строк. Грошові кошти надаються без нарахування відсотків за користування коштами, без надання інших компенсацій у вигляді плати за користування зазначеними грошовими коштами.

За умовами п.2.1 договору №4 від 04.06.2019 розмір поворотної фінансової допомоги становить 37 000 грн.

У п.4.1 договору №4 від 04.06.2019 вказано, що строк поворотної фінансової допомоги розпочинається з моменту набрання чинності цим договором і діє до 31.08.2019 включно.

Поворотна фінансова допомога повертається в безготівковій формі платіжним дорученням шляхом перерахування відповідних грошових коштів на поточний рахунок позикодавця (п.5.2 договору №4 від 04.06.2019).

За умовами п.5.4 договору №4 від 04.06.2019 у випадку прострочення виплат по даному договору позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту перерахування коштів позичальникові (п.6.1 договору №4 від 04.06.2019).

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору №4 від 04.06.2019 позикодавцем було перераховано на рахунок позичальника грошові кошти на загальну суму 37 000 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №13 від 05.06.2019 на суму 22 000 грн та №14 від 10.06.2020 на суму 15 000 грн.

08.08.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Пауерстоун Партнерс" (найменування якого було змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Ексенкор" згідно рішення загальних зборів учасників товариства, що оформлене протоколом №10/09/2020 від 10.09.2020) (позикодавець) та Фізичною особою-підприємцем Шеремет Тетяною Василівною (позичальник) було укладено договір №5 про надання поворотної фінансової допомоги, за умовами п.1.1 якого позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі, визначеному у п.2.1 договору, а позичальник зобов`язується повернути дану поворотну фінансову допомогу у визначений цим договором строк. Грошові кошти надаються без нарахування відсотків за користування коштами, без надання інших компенсацій у вигляді плати за користування зазначеними грошовими коштами.

За умовами п.2.1 договору №5 від 08.08.2019 розмір поворотної фінансової допомоги становить 145 000 грн.

У п.4.1 договору №5 від 08.08.2019 вказано, що строк поворотної фінансової допомоги розпочинається з моменту набрання чинності цим договором і діє до 31.08.2019 включно.

Поворотна фінансова допомога повертається в безготівковій формі платіжним дорученням шляхом перерахування відповідних грошових коштів на поточний рахунок позикодавця (п.5.2 договору №5 від 08.08.2019).

За умовами п.5.4 договору №5 від 08.08.2019 у випадку прострочення виплат по даному договору позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту перерахування коштів позичальникові (п.6.1 договору №5 від 08.08.2019).

На виконання умов договору №5 від 08.08.2019 позивачем було перераховано на рахунок відповідача суму позики в розмірі 145 000 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №20 від 08.08.2019.

21.08.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю "Пауерстоун Партнерс" (найменування якого було змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Ексенкор" згідно рішення загальних зборів учасників товариства, що оформлене протоколом №10/09/2020 від 10.09.2020) (позикодавець) та Фізичною особою-підприємцем Шеремет Тетяною Василівною (позичальник) було укладено договір №6 про надання поворотної фінансової допомоги, за умовами п.1.1 якого позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі, визначеному у п.2.1 договору, а позичальник зобов`язується повернути дану поворотну фінансову допомогу у визначений цим договором строк. Грошові кошти надаються без нарахування відсотків за користування коштами, без надання інших компенсацій у вигляді плати за користування зазначеними грошовими коштами.

За умовами п.2.1 договору №6 від 21.08.2019 розмір поворотної фінансової допомоги становить 86 000 грн.

У п.4.1 договору №6 від 21.08.2019 вказано, що строк поворотної фінансової допомоги розпочинається з моменту набрання чинності цим договором і діє до 30.09.2019 включно.

Поворотна фінансова допомога повертається в безготівковій формі платіжним дорученням шляхом перерахування відповідних грошових коштів на поточний рахунок позикодавця (п.5.2 договору №6 від 21.08.2019).

За умовами п.5.4 договору №6 від 21.08.2019 у випадку прострочення виплат по даному договору позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту перерахування коштів позичальникові (п.6.1 договору №6 від 21.08.2019).

На виконання умов договору №6 від 21.08.2019 позивачем було перераховано на рахунок відповідача суму позики в розмірі 86 000 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №22 від 21.08.2019.

Проте, за твердженнями позивача, позичальником умов договорів №4 від 04.06.2019, №5 від 08.08.2019, №6 від 21.08.2019 належним чином виконано не було, грошові кошти позикодавцю у строки, що встановлені умовами вказаних правочинів, не повернуто, що і стало підставою для нарахування 3% річних, інфляційних втрат, пені та звернення до суду з розглядуваним позовом.

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. (ч.ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

У ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України зазначено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Разом з тим, згідно зі ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Судом вище було встановлено, що згідно договорів №4 від 04.06.2019, №5 від 08.08.2019, №6 від 21.08.2019 у випадку прострочення виплат по даному договору позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Виходячи зі змісту ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

За таких обставин, враховуючи зміст ст.129 Конституції України, ч.ч.1-3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України позивачем при зверненні до суду з вимогами про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за порушення замовником грошового зобов`язання з оплати виконаних робіт, повинно бути доведено обставини виникнення між сторонами господарських правовідносин, наявність у відповідача обов`язку оплатити певні роботи, строк виконання якого настав, та який фактично було порушено.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Судом вказувалось, що у п.4.1 договору №4 від 04.06.2019 зазначено, що строк поворотної фінансової допомоги розпочинається з моменту набрання чинності цим договором і діє до 31.08.2019 включно.

У п.4.1 договору №5 від 08.08.2019 вказано, що строк поворотної фінансової допомоги розпочинається з моменту набрання чинності цим договором і діє до 31.08.2019 включно.

У п.4.1 договору №6 від 21.08.2019 вказано, що строк поворотної фінансової допомоги розпочинається з моменту набрання чинності цим договором і діє до 30.09.2019 включно.

Отже, виходячи з умов укладених між сторонами правочинів, суд дійшов висновку, що строк повернення суми поворотної фінансової допомоги настав.

Проте, зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідачем суми позики повернуто не було.

Суд зазначає, що згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Всупереч принципу змагальності учасників судового процесу, відповідачем доказів належного виконання своїх обов`язків за договорами №4 від 04.06.2019, №5 від 08.08.2019, №6 від 21.08.2019 надано не було.

Тобто, з наведеного вбачається, що позичальником було дійсно порушено строки повернення суми фінансової допомоги, а отже, у позикодавця виникло право на застосування заходів відповідальності у формі неустойки та нарахувань, що передбачені ст.625 Цивільного кодексу України.

Щодо здійсненого позивачем розрахунку пені та 3% річних, суд зазначає таке.

Відповідно до п.2.5 Постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» пеня нараховуються починаючи з наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

За приписами ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У ст.254 вказаного нормативно-правового акту визначено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Проте, означене позивачем при визначенні початкової дати прострочення строку повернення суми позики за договорами №4 від 04.06.2019, №5 від 08.08.2019 враховано не було, зокрема, позивачем не прийнято до уваги, що 31.08.2019 було вихідним днем - субота, отже, останнім строком повернення сум позики було 02.09.2019, а право на застосування заходів відповідальності виникло у заявника 03.09.2019.

Таким, чином нарахування пені, 3% річних за порушення строків повернення суми позики за договорами №4 від 04.06.2019, №5 від 08.08.2019 починаючи з 01.09.2021 є неправомірним.

Одночасно, період прострочення позичальника за договором №6 від 21.08.2019 позивачем визначено вірно.

Після здійснення власного перерахунку, суд дійшов висновку, що правомірним є нарахування та стягнення з відповідача пені на загальну суму 37 790,98 грн, з яких за порушення грошових зобов`язань за договором №4 від 04.06.2019 - 5310,69 грн, за договором №5 від 08.08.2019 - 20812,16 грн та за договором №6 від 21.08.2019 - 11668,13 грн. Задоволення вимог про стягнення 3% річних вбачається за можливе також частково, а саме на загальну суму 11 717,02 грн, з яких за порушення грошових зобов`язань за договором №4 від 04.06.2019 - 1657,40 грн, за договором №5 від 08.08.2019 - 6495,21 грн та за договором №6 від 21.08.2019 - 3654,41 грн.

Щодо наведеного позивачем розрахунку інфляційних втрат, суд зазначає таке.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

Встановлення компетентним органом (Кабінетом Міністрів України) механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що "вартість грошей з індексом інфляції за попередній період" є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період. У математиці це називається послідовність, утворена за певною закономірністю. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 26.06.2020р. по справі №905/21/19.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічні висновки наведено Верховним Судом у постановах від 24.04.2019р. у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019р. у справі № 924/312/18.

Тобто, виходячи з вищевикладеного, дослідивши розрахунок позивача, суд дійшов висновку щодо безпідставності застосування індексу інфляції за порушення відповідачем строків розрахунків за договорами №4 від 04.06.2019, №5 від 08.08.2019 за вересень 2019.

Після здійснення власного перерахунку, суд дійшов висновку, що обґрунтованим є нарахування та стягнення з відповідача інфляційних втрат на загальну суму 18 745,03 грн, з яких за порушення грошових зобов`язань за договором №4 від 04.06.2019 - 2587,93 грн, за договором №5 від 08.08.2019 - 10141,90 грн та за договором №6 від 21.08.2019 - 6015,20 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексенкор" до Шеремет Тетяни Василівни про стягнення 70075,12 грн, з яких пеня в сумі 38 130,05 грн, 3% річних в розмірі 11 836,93 грн, інфляційні втрати в розмірі 20 108,14 грн. підлягають задоволенню частково.

Згідно приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторін пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексенкор" до Шеремет Тетяни Василівни про стягнення 70075,12 грн, з яких пеня в сумі 38 130,05 грн, 3% річних в розмірі 11 836,93 грн, інфляційні втрати в розмірі 20 108,14 грн - задовольнити частково.

2. Стягнути з Шеремет Тетяни Василівни ( АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексенкор" (03150, м.Київ, вул.Антоновича, буд.51, поверх 6, ) пеню в сумі 37790 (тридцять сім тисяч сімсот дев`яносто) грн 98 коп., 3% річних в розмірі 11 717 (одинадцять тисяч сімсот сімнадцять) грн 02 коп., інфляційні втрати в сумі 18 745 (вісімнадцять тисяч сімсот сорок п`ять) грн 03 коп. та судовий збір в сумі 2210 (дві тисячі двісті десять) грн 98 коп.

3. Відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення пені на суму 339,07 грн, 3% річних в розмірі 119,91 грн. та інфляційних втрат на суму 1363,11 грн.

4. Судовий збір в розмірі 59,02 грн залишити за позивачем.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст складено та підписано 31.05.2021.

Суддя В.В. Князьков