ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року м.Харків Справа № 913/30/21
Провадження №34/913/30/21
Господарський суд Луганської області у складі:
суддя Іванов А.В.
при секретарі судового засідання Баштовій М.О.
розглянувши у судовому засіданні справу
за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Лиман Донецької області,
до Управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації, м. Сватове Луганської області,
про стягнення 771 722 грн. 50 коп.
В судовому засіданні брали участь:
від позивача: адвокат Комісарова А.В., дов. №2136 від 06.12.2021;
від відповідача: не прибув.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Суть спору: Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулося до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Сватівської районної державної адміністрації Луганської області, в якій просить стягнути з відповідача збитки за пільгове перевезення пасажирів за 12 місяців 2017 року та 12 місяців 2018 року у розмірі 771 722 грн. 50 коп.
Як зазначає позивач, свої зобов`язання за Договорами він виконав належним чином та протягом 2017-2018 років здійснював перевезення пасажирів пільгових категорій залізничним транспортом загального користування у приміському сполученні за пільговими тарифами, що підтверджується обліковими формами та загальними зведеними відомостями за 2017-2018 роки.
В свою чергу УСЗН зобов`язання щодо компенсації позивачу витрат, пов`язаних з перевезенням пасажирів пільгових категорій не виконало, в зв`язку з чим завдало позивачу збитків на суму 771 722 грн. 50 коп., що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2021 справу №913/30/21 передано на розгляд судді Іванову А.В.
Ухвалою господарського суду Луганської області від 14.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, без виклику сторін. Сторонам надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
25.01.2021 через канцелярію суду відповідач надав відзив на позовну заяву №10/44-210 від 20.01.2021, в якому зазначає, що він не є стороною Договорів на надання та фінансування послуг по пільговому перевезенню №7 від 22.02.2017 та №10 від 28.02.2018, оскільки вони укладались між позивачем та Управлінням соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації Луганської області.
Відповідач вважає, що позивач не доводить достовірності та надійності його автоматизованого обліку, а також вказує на те, що облікові форми про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом мали бути підписані керівником структурного підрозділу, а не його заступником.
Крім того, відповідач не погоджується з вимогою позивача про стягнення саме збитків, а не боргу за вказаними Договорами на надання та фінансування послуг по пільговому перевезенню. При цьому, відповідач стверджує, що в Управління соціального захисту населення відсутня заборгованість по розрахункам з позивачем за 2017-2018 р.р.
В зв`язку з наведеним, відповідач повністю заперечує проти позову.
Ухвалою господарського суду Луганської області від 27.01.2021 заяву відповідача №10/44-212 від 20.01.2021 про заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження задоволено. Ухвалено перейти від розгляду справи №913/30/21 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, без виклику сторін до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження. Розпочато розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 03.03.2021 о 14 год. 45 хв.
В судовому засіданні 03.03.2021 взяв участь представник позивача та надав пояснення.
Представник відповідача у судове засідання 03.03.2021 не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
16.03.2021 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідач вважає, що позивач не доводить достовірності та надійності його автоматизованого обліку, а також вказує на те, що облікові форми про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом мали бути підписані керівником структурного підрозділу, а не його заступником.
Відповідач наголошує, що на 2017 і 2018 роки субвенція з Державного бюджету України місцевим бюджетам Луганської області на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян не передбачалася і в останнє надавалася у 2015 році.
Також відповідач не погоджується з вимогою позивача про стягнення саме збитків, а не боргу за Договорами на надання та фінансування послуг по пільговому перевезенню. При цьому, відповідач стверджує, що в нього відсутня заборгованість по розрахункам з позивачем за 2017-2018 р.р.
В зв`язку з наведеним, відповідач повністю заперечує проти позову.
Представники сторін у судове засідання 31.03.2021 не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Ухвалою господарського суду Луганської області від 31.03.2021 заяву відповідача №10-13/483 від 22.03.2021 про розгляд справи за відсутності його представника задоволено. У задоволенні клопотання відповідача №10-13/482 від 22.03.2021 про витребування доказів відмовлено. Продовжено позивачу строк для надання відповіді на відзив до 12.04.2021 (включно). Запропоновано позивачу надати відповідь на відзив з доказами направлення іншій стороні. Встановлено відповідачу строк для надання заперечень, в разі отримання відповіді на відзив, до 24.04.2021 (включно). Запропоновано відповідачу надати заперечення з доказами направлення іншій стороні. Відкладено підготовче засідання на 27.04.2021 о 14 год. 45 хв.
09.04.2021 на електронну пошту суду від позивача надійшла відповідь на відзив №2022/730 від 31.03.2021, в якій зазначає, що доводи відповідача про те, що у нього відсутні кошти для оплати, оскільки місцевому бюджету субвенція на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян не надавалася, спростовуються тим, що відповідач в силу закону має відшкодувати понесені витрати позивачу. Позивач вказує, що твердження відповідача щодо достовірності та надійності автоматизованого обліку є безпідставними та не стосуються предмету доказування. В зв`язку з викладеним позивача просить стягнути з відповідача збитки за пільгове перевезення у розмірі 771 722 грн. 50 коп.
20.04.2021 на адресу суду від відповідача надійшли заперечення №10-13/707 від 15.04.2021, в яких зазначає, що відшкодував позивачу перевезення щодо мешканців Сватівського району, які мають пільги. Відповідач вказує, що на 2017 і 2018 роки субвенція з Державного бюджету України місцевим бюджетам Луганської області на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян не передбачалася. У зв`язку з чим відповідач відхиляє аргументи, викладені позивачем у відповіді на відзив.
В судовому засіданні 27.04.2021 взяв участь представник позивача та надав пояснення.
Представник відповідача у судове засідання 27.04.2021 не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Ухвалою господарського суду Луганської області від 27.04.2021 закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 26.05.2021 о 14 год. 40 хв.
В судовому засіданні 26.05.2021 взяв участь представник позивача, надав усні пояснення по суті позовних вимог та підтримав позов.
Представник відповідача у судове засідання 26.05.2021 не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
26.05.2021 суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд -
Згідно з умовами Договору Замовник здійснює фінансування пільг, пов`язаних із споживання послуг згідно п. 1.1. Договору, на підставі поданих Виконавцем реєстрів перевезених пільговиків та актів звіряння розрахунків за надані пільги у межах бюджетних призначень, а Виконавець здійснює надання цих послуг населенню, що має відповідні пільги (п. 1.2. Договору №7 від 22.02.2017).
За умовами п. 2.1 Договору №7 від 22.02.2017 Виконавець зобов`язується реалізувати в 2017 році послуги населенню, що має право на пільги згідно чинного законодавства та відповідно до п. 1.1. Договору.
Виконавець щомісячно до 3-го числа місяця, наступного за звітним, надає Замовнику облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з районного бюджету, реєстри перевезених пільговиків в паперовому та електронному вигляді, розрахунки щодо надання послуг населенню, що має право на пільги, та акти звіряння за надані пільгові послуги (п. 3.1 Договору №7 від 22.02.2017).
За змістом п.п. 3.2., 3.3. Договору №7 від 22.02.2017 Замовник в 5-денний термін після надходження коштів на власні рахунки проводить фінансування видатків на покриття затрат Виконавцю в межах бюджетних асигнувань щодо наданих пільг. Розрахунки проводяться згідно з пунктів 9-11 Постанови Кабінету Міністрів України №1359 від 16.12.2009.
Вартість послуг складає 200 000 грн. 00 коп. Сторони досягли згоди. Що вартість послуг за дійсним Договором підлягає корегуванню протягом всього терміну дії договору, шляхом укладання Додаткової угоди та залежить від фактично понесених витрат Виконавця згідно наданих них рахунку та Реєстру (п.п. 4.4., 4.2. Договору №7 від 22.02.2017).
Сторони визначили в п. 9.1., що даний Договір набирає чинності з моменту підписання, а умови Договору застосовуються згідно з ч. 3 ст. 631 ЦК України з 01.01.2017, і діє в частині надання послуг до 31.12.2017, а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання
Договір №7 від 22.02.2017 підписаний сторонами та скріплений їх печатками без жодних застережень та зауважень.
Згідно з умовами Договору Замовник здійснює фінансування пільг, пов`язаних із споживання послуг згідно п. 1.1. Договору, на підставі поданих Виконавцем актів звіряння розрахунків за перевезення залізничним траспортом пільговиків у межах бюджетних призначень, а Виконавець здійснює постачання цих послуг населенню, що має відповідні пільги (п. 1.2. Договору №10 від 28.02.2018).
Пунктом 2.1. Договору №10 від 28.02.2018 передбачено, що Виконавець зобов`язується реалізувати в 2018 році послуги населенню, що має право на пільги згідно чинного законодавства та відповідно до п. 1.1. Договору.
Виконавець щомісячно до 25-го числа місяця, слідуючого за звітним, надає Замовнику облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з місцевих бюджетів, реєстри перевезених пільговиків, розрахунки щодо надання послуг населенню, що має право на пільги, та акти звірки щодо наданих пільг (п. 3.1 Договору №10 від 28.02.2018).
Положеннями п.п. 3.2., 3.3. Договору №10 від 28.02.2018 унормовано, що Замовник в 5-денний термін з моменту підписання актів звірки заборгованості проводить фінансування видатків на покриття затрат Виконавцю в межах бюджетних асигнувань щодо наданих пільг. Розрахунки проводяться згідно з пунктів 7, 9-11 Постанови Кабінету Міністрів України №1359 від 16.12.2009.
Сторони визначили в п. 8.1., що даний Договір набуває чинності з моменту підписання, а умови Договору застосовуються згідно з ч. 3 ст. 631 ЦК України з 01.01.2018, і діє в частині надання послуг до 31.12.2018, а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання
Договір №10 від 28.02.2018 підписаний сторонами та скріплений їх печатками без жодних застережень та зауважень.
Як зазначає позивач, протягом 2017-2018 рр. він здійснював перевезення пасажирів пільгових категорій за пільговими тарифами по станції Сватове Луганської області, що підтверджується обліковими формами та загальними зведеними відомостями за 2017-2018 р.р. (т. І а.с. 20-116).
В свою чергу, відповідач свої зобов`язання щодо компенсації пільгового проїзду за 2017-2018 рр. виконав лише частково, в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 771 722 грн. 50 коп.
В листі №2021/5078 від 18.10.2018 позивач повідомив голову Сватівської РДА про те, що заборгованість УСЗН Сватівської РДА за пільгові перевезення громадян складає 706 900 грн. 00 коп. (т. І а.с. 127-128).
Крім того, позивач звертався до відповідача з претензією №№2021/6367 від 13.12.2019, в якій вказав, що сума наданих послуг по пільговому перевезенню пасажирів за 2017 рік склала 537 344 грн. 72 коп., з яких отримано компенсаційних виплат 42 146 грн. 75 коп. та просив протягом 7 календарних днів з дня отримання даної претензії сплатити заборгованість в розмірі 495 197 грн. 97 коп. (т І а.с. 125-126).
Позивач вказує, що недоотримав за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян кошти на суму 771 722 грн. 50 коп.
Оскільки відповідачем обов`язок щодо відшкодування витрат по перевезенню пільгових категорій громадян залізничним транспортом за 2017-2018 р.р. не виконано, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача збитків по відшкодуванню витрат за пільгове перевезення громадян за 12 місяців 2017 року та 12 місяців 2018 року у розмірі 771 722 грн. 50 коп.
Відповідач проти позову заперечив та зазначив, що позивач не доводить достовірності та надійності його автоматизованого обліку. Відповідач вказує на те, що облікові форми про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом мали бути підписані керівником структурного підрозділу, а не його заступником.
Відповідач наголошує, що на 2017 і 2018 роки субвенція з Державного бюджету України місцевим бюджетам Луганської області на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян не передбачалася і в останнє надавалася у 2015 році.
Також відповідач не погоджується з вимогою позивача про стягнення саме збитків, а не боргу за Договорами на надання та фінансування послуг по пільговому перевезенню. При цьому, відповідач стверджує, що в нього відсутня заборгованість по розрахункам з позивачем за 2017-2018 р.р.
В зв`язку з наведеним, відповідач повністю заперечує проти позову.
Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до п.п. 1, 6 ст. 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту тощо визначаються виключно законами України.
Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".
Статтею 19 вказаного Закону визначено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Соціальні пільги на пасажирські перевезення для ряду категорій громадян встановлено, зокрема, Міжурядовою Угодою про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них від 12 березня 1993 року, Законами України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про охорону дитинства», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
Частиною 6 ст. 9 Закону України «Про залізничний транспорт» унормовано, що для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.
Норми вказаних законів закріплюють, серед іншого, реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії, оскільки безумовному обов`язку залізничного перевізника надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.
Таким чином, обслуговуючи категорію громадян України, які мають право на пільговий проїзд залізничним транспортом, залізниця не має права відмовити їм з підстав відсутності належного фінансування для подальшого відшкодування залізницям витрат на перевезення визначених категорій громадян.
Отже, забезпечуючи пільгове перевезення окремих категорій громадян, держава поклала на себе обов`язок відшкодовувати за рахунок державного або місцевого бюджетів збитки, понесені залізничним транспортом.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.03.2020 у справі №904/94/19.
За змістом ст.ст. 89, 102 Бюджетного кодексу України видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, визначений Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок №256).
Відповідно до п. 3 Порядку №256 головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.
Згідно з пунктом 5 Порядку №256 головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення).
В абз. 1 п. 6 Порядку №256 зазначено, що фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі.
Відтак, розпорядником коштів бюджетного фінансування вказаних соціальних пільг у даному випадку є Управління соціального захисту населення, тому відшкодування витрат, понесених внаслідок пільгового перевезення має здійснюватися саме відповідачем.
Механізм розрахунку обсягів компенсаційних виплат залізницям за пільгові перевезення окремих категорій громадян, яким таке право надано законом, що здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, а також субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на зазначені цілі, встановлено Порядком розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2009 №1359, який в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок №1359).
Пунктом 2 Порядку №1359 визначено, що до пільгових перевезень залізничним транспортом (далі - пільгові перевезення) належать безоплатні перевезення або перевезення окремих категорій громадян зі знижкою, встановленою законодавством.
Відповідно до п.п. 3, 4 Порядку №1359 облік пільгових перевезень та визначення суми недоотриманих коштів від таких перевезень проводиться залізницями на підставі інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформлені та видані пасажирам безоплатні або пільгові проїзні документи (квитки). Сума недоотриманих коштів обчислюється в автоматизованому режимі під час оформлення кожного безоплатного та пільгового проїзного документа (квитка) як різниця між повною вартістю проїзду, встановленою згідно з діючими тарифами для відповідного виду сполучення, маршруту прямування, категорії поїзда та вагона, і вартістю проїзду, що сплачує пасажир відповідно до наданих пільг.
Інформація про оформлені та видані пасажирам безоплатні та пільгові проїзні документи (квитки) включається до місячної станційної звітності (п. 5 Порядку №1359).
За приписами п. 7 Порядку №1359 сума недоотриманих коштів включається до місячної станційної звітності області, на території якої був придбаний пільговий проїзний документ (квиток), незалежно від місця проживання (навчання) пасажира.
Положеннями п.п. 9-11 Порядку №1359 передбачено, що на підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком. Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом. Залізниці не пізніше ніж 15 числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми. Головні розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п`ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці.
Таким чином, вищезазначені нормативні акти покладають на відповідача обов`язок компенсувати підтверджені обліковими формами недоотримані кошти позивачем за перевезення пільгових категорій населення в повному обсязі.
Судом встановлено, що в період з 01.01.2017 по 31.12.2018 позивач здійснював перевезення пасажирів пільгових категорій за пільговими тарифами по станції Сватове Донецької залізниці.
З матеріалів справи вбачається, що перевезення пасажирів пільгових категорій за пільговими тарифами протягом 2017-2018 р.р. підтверджується обліковими формами та загальними зведеними відомостями по типах пільг та квитків у приміському сполученні за 2017-2018 р.р. (т. І а.с. 20-116).
Приписами ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Положеннями ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.
Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об`єктів інтелектуальної власності та інших дій суб`єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.
Як вказала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.03.2020 у справі 904/94/19 перевезення пасажирів на пільгових умовах виконано залізницею не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган - відповідач у справі, у силу закону має відшкодувати за рахунок бюджетних коштів понесені витрати позивачу.
Однак, відповідачем сума недоотриманих коштів за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян не була компенсована позивачу.
Матеріали справи свідчать, що позивач листом №2021/5078 від 18.10.2018 повідомляв голову Сватівської РДА про те, що заборгованість УСЗН Сватівської РДА за пільгові перевезення громадян складає 706 900 грн. 00 коп. (т. І а.с. 127-128), а також звертався до відповідача з претензією №№2021/6367 від 13.12.2019, в якій вказав, що сума наданих послуг по пільговому перевезенню пасажирів за 2017 рік склала 537 344 грн. 72 коп., з яких отримано компенсаційних виплат 42 146 грн. 75 коп. та просив протягом 7 календарних днів з дня отримання даної претензії сплатити заборгованість в розмірі 495 197 грн. 97 коп. (т І а.с. 125-126).
Проте, вказана претензія була залишена відповідачем без задоволення.
Відтак, станом на момент звернення позивача до суду відповідач не відшкодував залізниці збитки по перевезенню пільгових категорій громадян залізничним транспортом за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 в сумі 771 722 грн. 50 коп. Доказів оплати відповідачем вказаних збитків матеріали справи не містять
Таким чином, оскільки відповідач не відшкодував позивачу суму витрат за перевезення пільгових категорій громадян залізничним транспортом за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, суд дійшов висновку, що позивач правомірно вимагав сплатити збитки по перевезенню пільгових категорій громадян залізничним транспортом в сумі 771 722 грн. 50 коп., що, в свою чергу, відповідачем здійснено не було.
За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними і допустимими доказами та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
В зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню збитки за пільгове перевезення пасажирів за 12 місяців 2017 року та 12 місяців 2018 року у розмірі 771 722 грн. 50 коп.
Стосовно посилань відповідача про те, що на 2017 і 2018 роки субвенція з Державного бюджету України місцевим бюджетам Луганської області на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян не передбачалася і в останнє надавалася у 2015 році, суд зазначає наступне.
За змістом ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Статтею 617 ЦК України унормовано, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Таким чином, положення вказаних актів прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.
До того ж, Закон України «Про залізничний транспорт» та Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 27.12.2006 №1196, не передбачають жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.
Крім того, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема у справі «Кечко проти України», ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
У рішеннях від 18.10.2005 у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та від 30.11.2004 у справі «Бакалов проти України» ЄСПЛ також зазначив, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
З огляду на вказане, посилання відповідача про те, що на 2017 і 2018 роки субвенція з Державного бюджету України місцевим бюджетам Луганської області на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян не передбачалася, не приймаються судом до уваги, оскільки відсутність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення відповідача від необхідності компенсації витрат позивачу.
Твердження відповідача про те, що у нього відсутня заборгованість по розрахункам з позивачем за 2017-2018 р.р., оскільки він відшкодував позивачу перевезення мешканців Сватівського району, які мають пільги відхиляються судом, так як відповідач в силу вищевказаних положень законодавства має відшкодовувати залізниці витрати з перевезення пільгових категорій громадян, які придбали квитки на станції Сватове Донецької залізниці, а не лише тих, що проживають у Сватівському районі Луганської області.
Доводи відповідача щодо достовірності та надійності автоматизованого обліку позивача не стосуються предмету доказування у даній справі та не беруться судом до уваги.
Інші доводи та заперечення відповідача не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
З позовної заяви вбачається, що судовими витратами в даній справі є сума сплаченого судового збору у розмірі 11 575 грн. 84 коп.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, судовий збір слід покласти на відповідача.
Керуючись ст.ст. 46, 73-74, 76-80, 129, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
1. Позов Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації задовольнити повністю.
3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 ГПК України та у порядку, визначеному пп. 17.5 п. 17 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено і підписано 26.05.2021.

Суддя А.В. Іванов