СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2021 р. Справа № 922/4298/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Геза Т.Д. , суддя Здоровко Л.М.

за участю секретаря судового засідання Перікової К.В.

за участю представників сторін :

позивач- не з`явився,

відповідач-не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Калуженова Володимира Вікторовича, м. Харків (вх. №1120 Х/2)

на рішення Господарського суду Харківської області від 09.03.2021 у справі №922/4298/20 (суддя Новікова Н.А., повний текст складено та підписано 09.03.2021)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА", м. Запоріжжя

до Фізичної особи-підприємця Калуженова Володимира Вікторовича, м. Харків

про стягнення 121 598,76 грн,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2020 року Приватне акціонерне товариство "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" (далі ПРАТ "УАСК АСКА" ") звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Калуженова Володимира Вікторовича (далі ФОП Калуженов В.В. ) про стягнення страхового відшкодування у розмірі 121598,76 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначав, що ПРАТ "УАСК АСКА" на підставі договору добровільного страхування цивільної відповідальності автоперевізника СТД №3431180 від 09.11.2018, внаслідок настання страхового випадку виплачено страхове відшкодування, отже, в порядку положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. ст. 993, 1192 Цивільного кодексу України позивач вважав про наявність у нього права вимоги до відповідача, як до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 09.03.2021 у справі №922/4298/20 позов задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Калуженова Володимира Вікторовича на користь Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 121 598,76 грн, а також витрати зі спати судового збору у розмірі 2102,00 грн.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що відповідно до ч.1 ст.1172 та ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода завдана внаслідок аварії з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Пошкодження вантажу (лікарських засобів та виробів медичного призначення) відбулось під час дорожньо-транспортної пригоди 18.09.2019, яка сталася внаслідок вини водія, який керував транспортним засобом NEOPLAN № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , який станом на момент події працював водієм ФОП Калуженов В.В. , що зафіксовано в постанові Хорольського районного суду Полтавської області від 05.11.2019 року у справі №548/2007/19.

Відповідач із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Господарського суду Харківської області від 09.03.2021 у справі №922/4298/20 скасувати та прийняти у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПрАТ "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" до ФОП Калуженов В.В. про стягнення страхового відшкодування відмовити повністю. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення необґрунтоване, недоведене та таке, що містить порушення норм матеріального та процесуального права.

Крім того, на дату дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 був вихідний у період з 16.09.2019 по 24.09.2019 року, що підтверджується табелем обліку використаного робочого часу та не виконував свої трудові обов`язки. Також, транспортний засіб на якому ОСОБА_1 здійснював перевезення не перебуває у власності ФОП Калуженов В.В. Вказане свідчить про те, що у свій вихідний день ОСОБА_1 міг на замовлення інших осіб здійснювати перевезення без повідомлення ФОП Калуженов В.В. Після отримання рішення та з`ясування всіх обставин, стало відомо, що ОСОБА_1. мав довіреність видану ТОВ "ФОРТУНА ТУР" від 08.05.2019 року, на підставі якої ОСОБА_1 мав право на керування транспортним засобом NEOPLAN , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Таким чином, на думку апелянта, ФОП Калуженов В.В. не має жодного відношення до ДТП, яке сталося 18.09.2019 року за участю ОСОБА_1.

До апеляційної скарги в якості додаткових доказів скаржником було додано копію табелю обліку використаного робочого часу за вересень 2019 року та копію довіреності на ОСОБА_1 ,проте обґрунтування подання додаткових доказів лише до суду апеляційної інстанції не надав.

Судова колегія зазначає, що відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаюся судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

За загальним правилом, усі докази в обґрунтування своїх вимог та заперечень мають бути подані учасниками справи до суду першої інстанції, а до суду апеляційної інстанції додаткові докази подаються у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів зазначає, що апеляційним господарським судом в силу приписів Господарського процесуального кодексу України переглядаються виключно ті обставини, які були предметом розгляду місцевого господарського суду, у зв`язку із чим, надані відповідачем табель обліку використаного робочого часу за вересень 2019 року та копія довіреності на ОСОБА_1 , не розглядаються та не приймаються судом в якості додаткових доказів.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2021 сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя - Лакіза В.В., суддя Геза Т.Д., суддя Здоровко Л.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.04.2021 відкрито апеляційне провадження у справі 922/4298/20 та призначено справу до розгляду на 27.05.2021.

25.05.2021 від представника відповідача надійшов електронний лист (вх.№23232 від 25.05.21), але він був не засвідчений електронним цифровим підписом, про що був складений акт провідним спеціалістом відділу організаційного забезпечення та розгляду звернень.

26.05.2021 відповідачем через канцелярію суду було подано заяву (вх.№6040 від 26.05.21) про відкладення судового засідання у справі №922/4298/20 у зв`язку з перебуванням представника апелянта у відпустці.

Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

У судове засідання 27.05.2021 представники сторін не з`явились, були належним чином завчасно повідомлені про час, дату і місце судового засідання.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Відповідно до частин 11-12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Як вбачається із матеріалів справи, учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, відтак неявка сторін не перешкоджає розгляду справи.

У клопотанні про відкладення розгляду справи представник відповідача зазначає, що перебуває у відпустці, на підтвердження даного доводу апелянт надав суду наказ про надання відпустки від 21.05.2021.

Враховуючи те, що справа розглядалася у суді першої інстанції у порядку спрощеного провадження та явка представників учасників у судове засідання обов`язковою не визнавалась, в силу статті 269 Господарського процесуального кодексу України усі доводи і вимоги апелянт має викласти в апеляційній скарзі, і у клопотанні апелянт не навів суду доводів, що унеможливлюють суду апеляційної інстанції розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника апелянта.

Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 у справі №910/6097/17 зазначив, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Крім того, представники, добросовісно користуючись своїми правами, у разі неможливості з`явитись в судове засідання, мали право звернутись до суду з клопотанням про проведення судового засідання у режимі відеоконференції відповідно до положень статті 197 Господарського процесуального кодексу України, самостійно обравши зручне для себе територіальне розташування суду або поза його межами, чого представниками здійснено не було.

Поряд з цим, одним із принципів господарського судочинства відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України, є розумність строків розгляду справи судом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку; розумним вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, учасники справи належним чином повідомлені про час, дату і місце судового засідання, і неявка представників сторін не перешкоджає розгляду скарги, а також з огляду на встановлений статтею 273 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду скарги на рішення суду, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання апелянта про відкладення розгляду справи і вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Як встановлено судом першої інстанції, між Приватним акціонерним товариством "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" (Страховик) та ФОП Гайдаш Наталією Анатоліївною (Страхувальник) укладено Договір добровільного страхування цивільної відповідальності автоперевізника СТД №3431180 від 09.11.2018 (надалі - Договір).

Предметом Договору є майновий інтерес, пов`язаний з цивільною відповідальністю страхувальника при здійснені останнім перевезення вантажів, прийнятих до перевезення на умовах конвенції "Про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів" СМR/КДПГ, а також на підставі державного автотранспортного законодавства України і здійснюваних транспортними засобами, зазначеними у додатку № 1, що є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 1.3 договору вигодонабувачем за цим договором є особи, що мають право на одержання страхового відшкодування відповідно до законодавства України.

Згідно з п. 1.4 договору територія дії цього договору - Україна, за маршрутом перевезення, що зазначений у відповідних документах (шляховий лист тощо) на перевезення вантажу.

Відповідно до п. 4.2 договору у випадку настання відповідальності Страхувальника за ризиками, зазначеними в пп 2.1.1 (відповідальність за загибель та/або пошкодження вантажу), 2.1.2 (відповідальність за втрату вантажу) цього договору, - на підставі актів незалежних експертів про стан вантажу і ступень його пошкодження, а також рахунків і фактур із зазначенням вартості вантажу, але не більше ліміту зазначеного в п. 2.4 договору.

Відповідно до п. 5.1 договору страхувальник відшкодовує збитки після фактичної оплати їх страхувальником або його представником за умови, якщо страховик визнав подію страховим випадком і надав страхувальнику письмову згоду на таку оплату.

Згідно з п. 5.2 договору виплата страхового відшкодування страховиком безпосередньо заявнику вимоги може здійснюватися на прохання страхувальника, за умови визнання страховиком випадку страховим і наявності документа, що підтверджує факт перерахування страхувальником (або від імені страхувальника) на рахунок заявника вимоги суми франшизи передбаченої цим договором по відповідному ризику.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.07.2016 року між ФОП Гайдаш Н.А. (Перевізник) та Спільним Українсько-естонським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" (замовник) було укладено договір №27-07/16 на надання послуг з перевезення вантажу, відповідно до умов якого перевізник зобов`язується перевезти вантаж автомобільним транспортом до відповідного пункту призначення в установлений заявкою строк, та передати відповідно із товарно-транспортною накладною уповноваженій особі, яка має право на одержання вантажу - вантажоодержувачу, а замовник зобов`язується своєчасно сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

18.09.2019 0 03:00 год. на а/д М-03 Київ-Харків-Довжанський 250 км. + 600м. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом NEOPLAN № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , рухався зі сторони Полтави в напрямку м. Київ, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з транспортним засобом ISUZU № НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у попутному напрямку. Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, автомобіль ISUZU № НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 з`їхав в кювет з правої сторони дороги та перевернувся на ліву сторону та завдано матеріальні збитки.

Вказана дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_1 п. 12.1, п. 13.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Хорольського районного суду Полтавської області від 05.11.2019 року у справі №548/2007/19, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

18.09.2019 було складено Акт №18092019 про пошкодження товару при перевезенні, відповідно до якого під час транспортування товару з автомобілем ISUZU NQR 71P державний номер НОМЕР_4 сталося ДТП. Авто було вскрито та перевантажено у другий транспорт державний номер НОМЕР_5 у присутності представників перевізника і замовника. При перевантаженні було виявлено пошкоджені, деформовані ящики з товаром. Автомобіль НОМЕР_5 був опломбований, товар доставлений назад на АС№ 23 Полтавський для огляду.

24.09.2019 Гайдаш Н.А. звернулась до ПРАТ "УАСК АСКА" з заявою Страхувальника про страхове відшкодування за пошкодження вантажу, який було пошкоджено 18.09.2019 року під час транспортування вантажу в результаті ДТП.

Відповідно до довідки про розмір заподіяної матеріальної шкоди, в результаті неналежного транспортування товару, розмір матеріальної шкоди, заподіяної СП "Оптіма-Фарм, ЛТД" в результаті нетоварного вигляду медичних препаратів, які транспортувались з м. Полтава в м. Черкаси, за цінами станом на 18.09.2019 з урахуванням ПДВ становить 162 964,57грн.

26.09.2019 СП "Оптіма-Фарм, ЛТД" звернулось до ФОП Гайдаш Н.А. з претензію про відшкодування заподіяної шкоди (вих. №223), в якій просило останнього відшкодувати заподіяні збитки в результаті втрати та пошкодження товару за загальну суму 162964,57грн, заподіяні в результаті ДТП, яке сталося 18.09.2019 року.

Відповідно до Звіту про подію з вантажем №025-0919 від 28.01.2020, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЕББ", вартість збитку за медичні препарати, які були пошкоджені під час ДТП 18.09.2019, складає 136598,76грн.

13.02.2020 ФОП Гайдаш Н.А. звернулась до ПРАТ "УАСК АСКА" з заявою про перерахування матеріального збитку по договору страхування №3431180 від 09.11.2018 на рахунок СП "Оптіма-Фарм, ЛТД". До заяви додано докази спати суми франшизи у розмірі 15000, 00 грн. (платіжне доручення №704 від 11.02.2020).

Позивач визнав випадок страховим, що підтверджується страховим актом №7517 від 17.02.2020, та виконуючи свої зобов`язання за договором, виплатив СП "Оптіма-Фарм, ЛТД" страхове відшкодування у загальному розмірі 121598,76грн, що підтверджується платіжними дорученням №7301 від 30.03.2020, №7301 від 27.03.2020, №7301 від 06.05.2020, №7300 від 05.05.2020, №7301 від 26.05.2020, №7300 від 19.05.2020, №7301 від 02.06.2020 та №7301 від 03.06.2020.

Таким чином, на думку позивача, Фізична особа-підприємець Калуженов Володимир Вікторович, як особа у якої працює водієм ОСОБА_1 , відповідно до приписів статті 1166 та 1172 Цивільного кодексу України повинна відшкодувати ПРАТ "УАСК АСКА" збитки, оскільки завдані пошкодження виробам медичного призначення сталося саме під час скоєння ДТП працівником ФОП Калуженов В.В. , що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом (т.1 а.с.1-115).

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.03.2021 у даній справі позов задоволено повністю, з підстав викладених вище (т.1 а.с.124-130).

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, судова колегія дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 6 Закону України "Про страхування" визначено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Добровільне страхування у конкретного страховика не може бути обов`язковою передумовою при реалізації інших правовідносин. Види добровільного страхування, на які видається ліцензія, визначаються згідно з прийнятими страховиком правилами (умовами) страхування, зареєстрованими Уповноваженим органом.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 979 Цивільного кодексу України визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно статті 9 Закону України "Про страхування", страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику.

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналогічні положення містяться в частині 1 статті 990 Цивільного кодексу України.

Як було зазначено вище, позивачем, визнано випадок страховим, що підтверджується страховим актом №7517 від 17.02.2020, та виконуючи свої зобов`язання за договором, виплачено СП "Оптіма-Фарм, ЛТД" страхове відшкодування у загальному розмірі 121598,76 грн, що підтверджується платіжними дорученням №7301 від 30.03.2020, №7301 від 27.03.2020, №7301 від 06.05.2020, №7300 від 05.05.2020, №7301 від 26.05.2020, №7300 від 19.05.2020, №7301 від 02.06.2020 та №7301 від 03.06.2020.

Статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Вказана норма статті Кодексу кореспондується із статтею 27 Закону України "Про страхування".

З викладеного випливає, що до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, в межах суми виплаченого страхового відшкодування.

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При цьому для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу цивільного правопорушення, а саме: вина особи, яка заподіяла шкоду; протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Отже, саме на позивача покладено обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.

При зверненні до суду з відповідним позовом позивач посилаючись на приписи статей 993,1166 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування", зазначав, що до нього як до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності автоперевізника №3431180, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки (за пошкодження під час ДТП вантажу та завдання матеріальних збитків автомобілю особою, яка керувала транспортним засобом).

У зв`язку із чим, за твердженнями позивача, ФОП Калуженов В.В. , як особа у якої працює водієм ОСОБА_1 , відповідно до приписів статті 1166 та 1172 Цивільного кодексу України є особою відповідальною за завдані збитки.

Судова колегія зазначає, що за змістом частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу не інакше як на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог частини 3 статті 13, частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, в якості доказів заявлених позовних вимог до відповідача (ФОП Калуженого В.В.) позивачем було надано до суду копію договору №3431180 від 09.11.2018; копію договору про надання послуг з перевезення №27-07/16 від 27.07.2016;копію претензії про відшкодування шкоди, копію заяви страхувальника від 24.09.2019; копія трудового договору, копія листа №57 від 28.01.2020; копію заяви ФОП Гайдаш Н.А.; копію заяви СП "Оптіма-Фарм, ЛТД"; копію платіжного доручення №704 від 11.02.2020; копію свідоцтва про реєстрацію; копію листа СП "Оптіма-Фарм, ЛТД"; копію розрахунку №7517 від 17.02.2020; копію страхового акту №7517 від 17.02.2020; копію протоколу перевірки ТЗ; копію звіту №025-0919 від 28.01.2020; копію звіту про результати огляду майна/вантажу від 18.09.2019; копію подорожнього листа №1208161 від 18.09.2019; копію акту №18092019 від 18.09.2019; копію вантажно-транспортної накладної; копію акту пошкодження товару №18092019 від 18.09.2019; копію довідки про розмір заподіяної матеріальної шкоди; копію акту про знищення відходів лікарських засобів; копію претензії щодо виплати страхового відшкодування №596-15/2 від 06.07.2020. (а.с. 6-115)

Крім того, позивачем було додано до позовної заяви:

- копію постанови Хорольського районного суду Полтавської області від 05.11.2019, яка на думку позивача підтверджує вину водія ОСОБА_1 та підтверджує перебування ним у трудових обов`язках з ФОП Калуженов В.В.;

- копію платіжних доручень №7301 від 30.03.2020, №7301 від 27.03.2020, №7301 від 06.05.2020, №7300 від 05.05.2020, №7301 від 26.05.2020, №7300 від 19.05.2020, №7301 від 02.06.2020 та №7301 від 03.06.2020, які підтверджують виконання свої зобов`язань за договором та виплату СП "Оптіма-Фарм, ЛТД" страхове відшкодування у загальному розмірі 121598,76грн.

Судова колегія зазначає, що вказані вище докази не є належними та достатніми доказами для задоволення позовних вимог щодо стягнення страхового відшкодування у розмірі 121598,76 грн з ФОП Калуженов В.В. виходячи з наступного.

В копії постанови Хорольського районного суду Полтавської області від 05.11.2019 у справі №548/2007/19 лише у вступній частині судового рішення зазначено, що ОСОБА_1 працює водієм у ФОП Калуженого.

Під час прийняття цієї постанови не досліджувалось та не встановлювалось питання трудових відносин. Описова та мотивувальна частина постанови підтверджує лише вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП при керуванні транспортним засобом: автомобілем марки NEOPLAN №112 L, реєстраційний номер НОМЕР_2 та визнання винним ОСОБА_1 (т.1 а.с.30-31).

Позивачем не було надано до суду документів, які підтверджують перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з ФОП Калуженов В.В.

Крім того, в матеріалах справи немає жодного документа, який би підтверджував реєстрацію транспортного засобу за особою ФОП Калуженовим В.В., як власником цього транспортного засобу.

У зв`язку із чим, підстави для стягнення з відповідача Фізичної особи-підприємця Калуженова Володимира Вікторовича шкоди в розмірі 121 598,76 грн з посиланням на положення статті 1166 Цивільного кодексу України відсутні.

При цьому, будь-яких інших доказів на підтвердження позовних вимог, позивачем в порядку та строки визначені Господарським процесуальним кодексом України до суду надано не було.

Враховуючи встановлені вище обставини, судова колегія також враховує, що відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частинами 1 та 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, з огляду на вищенаведені статті Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає господарські спори не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, що також узгоджується з закріпленими у статті 14 Господарського процесуального кодексу України принципом диспозитивності господарського процесу.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що позивачем було заявлено позов до неналежного відповідача, особи, з якою перебування ОСОБА_1. у трудових відносинах з ФОП Калуженов В.В. не встановлено.

Крім того, перебування транспортного засобу у власності або на балансі відповідача відповідно до наявних в матеріалах справи доказів є недоведеним.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц (пункт 40), від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), та від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" до Фізичної особи-підприємця Калуженова Володимира Вікторовича про стягнення в якості відшкодування шкоди грошових коштів в сумі 121 598,76 грн.

При цьому, колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений можливості звернутися з відповідним позовом до належного відповідача.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення було не в повній мірі правильно застосовано положення норм матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим наявні правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат судова колегія керується приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 2, 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Калуженова Володимира Вікторовича задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 03.03.2021 у справі №922/4298/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" (69005, м. Запоріжжя, вул.Перемоги, 97-а, ) на користь Фізичної особи-підприємця Калуженова Володимира Вікторовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3153,00грн.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний судовий наказ.

Повний текст постанови складений 01 червня 2021р.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Т.Д. Геза

Суддя Л.М. Здоровко