ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2021м. ДніпроСправа № 904/6669/20
За позовом ОСОБА_1 , м. Дніпро

до ОСОБА_2 , м. Дніпро

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Дєліконт", м. Дніпро

про стягнення заборгованості в розмірі 46760,45 грн.

Суддя Крижний О.М.

Секретар судового засідання Колісник О.М.

Представники:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: не з`явився

Від третьої особи: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором купівлі-продажу корпоративних прав (частки у статутному капіталі) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ромни-Кондитер" у сумі 42000,00 грн., 3% річних у розмірі 2313,44 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2447,01 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю заборгованості відповідача за договором купівлі-продажу корпоративних прав (частки у статутному капіталі) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ромни-Кондитер".

Відповідач подав письмові пояснення в яких зазначає про відсутність предмета спору, оскільки позивачем не надано реквізитів відповідачу для сплати боргу. Відповідач вважає, що у такий спосіб позивач сам ухиляється від виконання умов договору купівлі-продажу.

Відповідач не скористався правом на участь у судовому засіданні, про день, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, ухвала отримана ним 19.05.2021.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2021 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Дєліконт".

Третя особа явку повноваженого представника у судове засідання не забезпечила, письмових пояснень на позов не подала.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2021 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Від позивача надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 27.05.2021 без участі представника позивача. Також представник позивача просить залучити до матеріалів справи докази на підтвердження судових витрат позивача.

У судовому засіданні 27.05.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представника позивача (у попередній судових засіданнях), дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є: встановлення обставин укладення договору купівлі-продажу корпоративних прав (частки у статутному капіталі), порядок та строк оплати за договором, наявність заборгованості та прострочки щодо оплати, періоди прострочення оплати.

Так, судом встановлено, що 28.12.2017 між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу корпоративних прав (частки в статутному капіталі) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ромни-Кондитер", відповідно до п. 1.1 якого за цим договором продавець на підставі Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Ромни-Кондитер" (далі - товариство) зобов`язується передати у власність покупцеві свої корпоративні права (частку в статутному капіталі), а покупець прийняти ці корпоративні права і сплатити за них обговорену суму. Сторони за цим договором домовились про те, що при укладенні цього договору вони під поняттям корпоративні права взаємно розуміють наступне: корпоративні права це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочність на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно з п. 1.3 договору розмір належної продавцю частки в статутному капіталі товариства, яка відчужується складає 10% вартістю 1250000,00 грн. Частка, що відчужується за цим договором, сплачена продавцем на суму 42000,00 грн., що підтверджується свідоцтвом про формування статутного капіталу товариства від 27.12.2017.

У відповідності з п. 2.1.1 договору продавець свідчить, що частка в статутному капіталі товариства, що відчужується на момент укладенні цього договору нікому не продана, не подарована, іншим способом не відчужена, під заставою, забороною (арештом) не перебуває, судового спору щодо неї, а також прав на неї у третіх осіб, відповідно до ст. 659 ЦК України як у межах, так і за межами України, немає. Товариство не здійснювало діяльність з відмивання (легалізації) коштів, здобутих злочинним шляхом, відступлення частки внаслідок збігу тяжких обставин, на момент укладення цього договору не існує інших зобов`язань за участю товариства, крім тих, які зафіксовані в бухгалтерських документах. Сторони заявляють і гарантують, що вони одержали всі необхідні корпоративні й інші дозволи, узгодження і ліцензії, необхідні для виконання своїх зобов`язань за цим договором (п.2.1.2 договору).

Згідно з п. 3.1 договору з урахуванням договору про внесення змін від 28.12.2017 за домовленістю сторін продаж корпоративних прав (частки в статутному капіталі) товариства за цим договором здійснюється за 42000,00 грн., які покупець сплачує продавцю на його розрахунковий рахунок на протязі 1 року.

Купівля-продаж корпоративних прав (частки в статутному капіталі) товариства з цим договором вичиняється за наявності згоди дружини покупця ОСОБА_3 , викладеної у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено 28.12.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рудкевичем Є.В., зареєстровано в реєстрі за №3091 (п.3.2 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору право власності на частку в статутному капіталі товариства переходить до покупця з моменту держаної реєстрації відповідних змін у складі учасників товариства у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Після державної реєстрації вищевказаних змін до установчих документів товариства до покупця переходять всі права та обов`язки, що належали продавцю на момент укладення цього договору (п.4.2 договору).

У пункті 4.3 договору сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. Сторони свідчать, що цей договір укладено не під впливом помилки, обману, насильства або тяжких обставин.

Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу 28.12.2017 та зареєстровано за №3119.

Позивач зазначає, що відповідач станом на день звернення до суду з позовом оплату за частку в статутному капіталі у розмірі 42000,00 грн. не сплатив, що і стало причиною виникнення спору.

Відносини, що виникли між сторонами регулюються загальними положеннями про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч.1 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст.530 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з умов договору з урахуванням договору про внесення змін строк оплати товару є таким, що настав 27.12.2018.

Доказів оплати товару у розмірі 42000,00 грн. відповідач не надав, позовні вимоги не спростував.

Згідно зі ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням викладеного, надані позивачем докази на підтвердження заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 42000,00 грн. є більш вірогідними.

Таким чином, вимога про стягнення основної заборгованості у розмірі 42000,00 грн. підлягає задоволенню.

Клопотання відповідача про закриття провадження у справі, оскільки між сторонами відсутній спір так як позивач сам ухиляється від виконання умов договору, так як не повідомляє реквізитів для перерахування коштів по договору задоволенню не підлягає. По-перше, між сторонами існує спір про стягнення заборгованості. По-друге, відповідачем не надано доказів того, що він звертався до позивача із запитом щодо надання реквізитів для перерахування коштів. Доказів направлення позивачу листа від 25.07.2018 матеріали справи не містять.

Також відповідач у випадку дійсного наміру сплатити заборгованість та не знаючи реквізитів для сплати мав можливість внести кошти у розмірі 42000,00 грн. на депозитний рахунок нотаріуса.

У зв`язку із простроченням оплати позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних у розмірі 2313,44 грн. за період з 01.01.2019 по 01.11.2020 та інфляційні втрати у розмірі 2447,01 грн. з січня 2019 року по вересень 2020 року.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіркою розрахунків 3% річних та інфляційних втрат помилок не виявлено, у зв`язку з чим вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 2313,44 грн. та інфляційних втрат у розмірі 2447,01 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

За викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 46760,45 грн., з яких 42000,00 грн. основний борг, 2313,44 грн. 3% річних та 2447,01 грн. інфляційні втрати.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача у розмірі 2102,00 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат позивач надав копії наступних документів:

- договору щодо надання правової допомоги від 01.10.2020, укладеного між адвокатом Сироткіним Олександром Олександровичем (виконавець) та ОСОБА_1 (замовник);

- платіжних доручень від 02.12.2020 на суму 2000,00 грн. та 6000,00 грн.

Розділом 3 договору щодо надання правової допомоги визначено, що за надання правової допомоги замовник сплачує виконавцю гонорар (винагороду) згідно умов цього договору:

- усна консультація з визначення документів та правовий аналіз документів, договорів, вивчення останніх рішень/судової практики з аналогічних спорів; складання позовної заяви 2000,00 грн. (до моменту подачі позовної заяви);

- участь у судовому розгляді справи 6000,00 грн. (до моменту подачі позовної заяви);

- гонорар за прийняття рішення на користь клієнта 5% від суми, що вказана у рішенні суду першої інстанції (протягом 3-х банківських днів з моменту ухвалення рішення). Гонорар успіху позивач стягнути не просить.

Також позивачем залучено до матеріалів справи акт від 27.05.2021 прийому-передачі послуг за договором про надання юридичних послуг від 01.10.2020.

Частинами 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України унормовано витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 названої статті для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. ст. 129 ГПК України).

Частиною 5 названої статті передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Отже, суд вправі покласти лише ті судові витрати, які є обґрунтованими, неминучими, співмірними та розумними (розумно необхідними).

Будь-які дії учасника господарської справи, пов`язані із її розглядом судом, зокрема, явка в судове засідання, участь у судовому засіданні, відправлення документів є процесуальною дією в розумінні п. 4 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, а відтак, і витрати, понесені такою стороною, відносяться до складу судових витрат.

Фактори, що повинні братися до уваги при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, включають в себе: 1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; 2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі; 3) необхідність виїзду у відрядження; 4) важливість доручення для клієнта; 5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; 6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; 8) характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом; 9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.

Жодний з названих факторів не має самодостатнього значення; вони підлягають врахуванню у взаємозв`язку з обставинами кожного конкретного випадку.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на оплату послуг адвокатів, суд зазначає, що дане питання необхідно розглядати в двох площинах: по-перше, це договірні відносини відповідача з адвокатом (адвокатами) стосовно надання юридичних послуг і, по-друге, це вимога про оплату наданих послуг позивачем.

Стосовно першого аспекту суд виходить із основоположного принципу цивільного права принципу свободи договору. Відповідач має право на свій розсуд оцінити вартість послуг адвоката, навіть у розмірі ціни позову.

Стосовно другої площини розглядуваного питання суд зазначає, що положення ГПК України про стягнення з позивача вартості послуг адвоката по-суті є оплатою позивачем наданих відповідачеві послуг з правової допомоги. І в цьому аспекті оцінка вартості послуг відповідачем не має беззаперечного статусу.

Право на справедливий суд, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положення ст. 4 ГПК України стосовно рівності сторін є гарантією захисту прав, у даному випадку відповідача, від покладення на нього обов`язку відшкодування необґрунтованої вартості послуг адвоката внаслідок різних причин, зокрема, помилки позивача в оцінці вартості таких послуг, отримання і оплата позивачем послуг, що не були необхідні для розгляду даної справи або ж навіть навмисного завищення позивачем та адвокатом вартості таких послуг з метою отримання неправомірної вигоди за рахунок відповідача.

Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові КГС ВС від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення (п. 22). Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (п.27.2.).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Відповідно до ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Розглянувши доданий договір про надання правової допомоги та акт приймання-передачі послуг за договором, суд звертає увагу на декілька важливих обставин.

З акту прийому-передачі послуг вбачається, що адвокатом здійснено робіт сумарним часом 16 годин. Позивач просить стягнути з відповідача 8000,00 грн. витрат на правову допомогу. Таким чином, вартість однієї години становить 500,00 грн.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в ухвалі №9901/264/19 від 04.11.2019 подання позовної заяви до суду не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги. Також Верховний Суд не відновить до витрат на правову допомогу і відправлення учасникам судового процесу копії позовної заяви та доданих до не ї документів. Крім того, суд звертає увагу, що в акті зазначено про підготовку відповіді на відзив (пояснення) відповідача щодо відсутності предмета спору, проте, такої відповіді матеріали справи не містять.

З урахуванням того, що дана справа нескладна, складається з одного періоду заборгованості, розрахунки нарахувань для професійного адвоката є нескладними, суд вважає адекватним розміром витрат на правову допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача 5000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в розмірі 46760,45 грн. - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) заборгованість у розмірі 42000,00 грн. (сорок дві тисячі грн. 00 коп.), 3% річних 2313,44 грн. (дві тисячі триста тринадцять грн. 44 коп.), інфляційні втрати у розмірі 2447,01 грн. (дві тисячі чотириста сім грн. 01 коп.), судовий збір у розмірі 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві грн. 00 коп.) та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч грн. 00 коп.)

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду безпосередньо або через Господарський суд Дніпропетровської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03.06.2021

Суддя О.М. Крижний