ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/302/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Руденко О.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Віс Груп Плюс", м.Харків,
до Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК Логістік", м.Харків,
про стягнення 421495,22 грн,
за участю представників:

позивача - Ткаченко Ю.О. (ордер серії АХ № 1038236 від 28.01.2021);

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Віс Груп Плюс", м.Харків, звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою (вх. № 302/21 від 01.02.2021) до Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК Логістік", м.Харків, про стягнення заборгованості за Договором позики № 24/04/20-1 безвідсоткової на зворотній основі фінансової допомоги від 24.04.2020 у розмірі 310000,00 грн; пені за період з 21.11.2020 по 28.01.2021 у розмірі 106950,00 грн; 3% річних за вказаний період у розмірі 1755,22 грн; інфляційного збільшення за вказаний період у розмірі 2790,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, в порушення умов пп. 2.2.1 п. 2.2 Договору позики та приписів чинного законодавства, не повернув грошові кошти позивачу.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.02.2021 вищевказану позовну заяву було залишено без руху на підставі ч. 1 ст. 174 ГПК України.

Ухвалою господарського суду від 16.02.2021, після усунення недоліків позовної заяви, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Віс Груп Плюс" було прийнято до розгляду; відкрито провадження у справі № 922/302/21 за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.03.2021, занесеною до протоколу судового засідання, строк підготовчого провадження у справі продовжено на 30 днів - до 17.05.2021.

Ухвалою господарського суду від 06.05.2021, занесеною до протоколу судового засідання, підготовче провадження у справі № 922/302/21 закрито; розгляд справи по суті призначено на 27.05.2021 о 12:30.

У судовому засіданні, яке відбулося 27.05.2021, представниця позивача підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився; про причину неявки суд не повідомив; відзив на позовну заяву не надав.

Відповідно до вимог ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Тобто, в разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

З метою повідомлення відповідача про час та місце розгляду даної справи, судом засобами поштового зв`язку направлялись копії ухвал від 16.02.2021, 11.03.2021, 20.04.2021 та 06.05.2021 на юридичну адресу останнього: 61166, м.Харків, пр. Науки, буд. 38, каб. 818, зазначену в позовній заяві, і яка зазначена як місцезнаходження підприємства в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Копії ухвал від 16.02.2021, 11.03.2021 були повернуті до господарського суду без вручення адресатові, у зв`язку з його відсутністю за вказаною адресою.

Копія ухвали від 20.04.2021 була отримана представником відповідача, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Копія ухвали від 06.05.2021 повернута до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Водночас, ухвали суду від 16.02.2021, 11.03.2021, 20.04.2021 та 06.05.2021 були опубліковані в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Отже, відповідач не був обмежений у доступі до інформації про дату і час проведення судових засідань, і відповідно мав змогу надати суду відзив на позовну заяву або клопотання відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України з обґрунтованими поясненнями причин неможливості бути присутнім у судових засіданнях. Тобто відповідач мав змогу ознайомитися зі змістом ухвал самостійно, навіть якщо ухвалу в паперовому вигляді ним не було отримано.

За таких обставин вбачається, що судом виконано процесуальний обов`язок щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог розділу VI Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, погодженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814, а тому відповідач, у розумінні вимог ст. 120 ГПК України, вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

При цьому, враховуючи, що підстави для відкладення розгляду справи відсутні, суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, за наявними у справі матеріалами, згідно ст. 202 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представниці позивача, суд встановив наступне.

24.04.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Віс Груп Плюс" (позивач, позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БНК Логістік" (відповідач, позичальник) було укладено Договір позики № 24/04/20-1 безвідсоткової на зворотній основі фінансової допомоги.

Згідно з п. 1.1 Договору, позикодавець передає, а позичальник приймає грошові кошти в розмір 310000,00 грн на умовах строковості, зворотності.

Відповідно до п. 1.2 Договору, в якості валюти платежу по даному Договору сторони передають та приймають валюту України, яка є на момент розрахунків законним засобом платежу на території України.

Згідно з п. 1.3 Договору, позикодавець надає необхідну суму шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позичальника,

Як зазначено у пп. 2.1.1 п. 2.1 Договору, позикодавець зобов`язується передати в якості позики грошові кошти позичальнику в необхідному розмірі в строк до 27.04.2020.

Відповідно до пп. 2.2.1 п. 2.2 Договору, позичальник зобов`язується повернути прийняті в якості позики грошові кошти в повному обсязі в строк до 31.10.2020 включно.

Як свідчать матеріали справи, на виконання вимог Договору 27.04.2020 ТОВ "Компанія Віс Груп Плюс" перерахувало на рахунок ТОВ "БНК Логістік" грошові кошти в розмірі 310000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 34 від 27.04.2020 (призначення платежу - надання безвідсоткової зворотної фінансової допомоги згідно договору від 24.04.2020р. № 24).

30.10.2020 між сторонами було укладено Додаткову угоду про внесення змін до Договору позики № 24/04/20-1 безвідсоткової на зворотній основі фінансової допомоги від 24.04.2020, в якій сторони домовились про внесення змін до пп. 2.2.1 п. 2.2 Договору, а саме: "2.2.1. Повернути прийняті в якості позики грошові кошти в строк до 20.11.2020".

Проте, всупереч вимогам укладеного Договору, ТОВ "БНК Логістік" грошові кошти позивачу не повернуло.

Відповідно до п. 14.1.257 ст. 14 Податкового кодексу України, фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Згідно з вимогами ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, договір позики є підставою і правовою формою регулювання позикових відносин, які передбачають передачу однією стороною у власність іншій стороні грошей або речей, визначених родовими ознаками, під зустрічне зобов`язання повернути в майбутньому таку саму кількість грошових коштів або речей того ж роду та такої ж якості. Позикові відносини зумовлені характером обов`язку боржника у грошовому зобов`язанні, що існує між позикодавцем і позичальником. Позика - це зобов`язання, у якому гроші є засобом передання і накопичення заборгованості. У цьому випадку гроші не виконують функцію платежу та її погашення. Договір позики вважається основною підставою виникнення позикових відносин.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 7 цієї статті передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином, не допускаються.

Як встановлено судом, починаючи з 21.11.2020 у ТОВ "БНК Логістік" відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, станом на 28.01.2021 прострочення відповідача становило 69 днів.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 624 ЦК України встановлено: якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до ст. 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3.2 Договору, у разі прострочення повернення позики (його частини) позичальник сплачує штраф у розмірі 0,5% від неповерненої суми за кожен день прострочення.

Приймаючи до уваги, що згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, суд дійшов висновку, що штраф, встановлений ст. 3.2 Договору позики № 24/04/20-1, за своєю правовою природою є пенею.

У зв`язку з простроченням відповідачем повернення позики, позивачем на підставі п. 3.2 Договору здійснено нарахування пені в розмірі 0,1% від неповерненої суми за період з 21.11.2020 по 28.01.2021, що становить 106950 грн.

Проте, позивачем не враховано приписи ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", згідно з якою розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, перерахувавши суму пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за визначений період за допомогою онлайн системи "Ліга-Закон", суд встановив, що її розмір має становити 7020,91 грн.

Водночас, заявлені до стягнення суми 3% річних за період прострочення з 21.11.2020 по 28.01.2021 в розмірі 1755,22 грн та інфляційних втрат за грудень 2020 року в розмірі 2790,00 грн суд визнав правомірними та обґрунтованими.

Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем склав 321566,13 грн, у тому числі: 310000,00 грн основного боргу, 7020,91 грн пені, 1755,22 грн - 3% річних та 2790,00 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Надавши правову оцінку обставинам, встановленим на підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Віс Груп Плюс" в частині стягнення 310000,00 грн основного боргу, 7020,91 грн пені, 1755,22 грн - 3% річних та 2790,00 грн інфляційних втрат обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

В частині стягнення 99929,09 грн пені суд відмовляє у задоволенні позову через необґрунтованість нарахування.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 610, 611, 612, 624, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 29, 42, 73, 74, 86, 91, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК Логістік" (61166, м.Харків, пр. Науки, буд. 38, каб. 818; ; UBAN НОМЕР_1 у відділенні № 2 ПУМБ м.Харків) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Віс Груп Плюс" (61051, м.Харків, вул.Клочківська, буд. 276; ; IBAN НОМЕР_2 ) - заборгованість за Договором позики № 24/04/20-1 безвідсоткової на зворотній основі фінансової допомоги від 24.04.2020 в розмірі 310000,00 грн; пеню за період з 21.11.2020 по 28.01.2021 в розмірі 7020,91 грн; 3% річних за період з 21.11.2020 по 28.01.2021 в розмірі 1755,22 грн; інфляційне збільшення за період з 21.11.2020 по 28.01.2021 в розмірі 2790,00 грн, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 4823,49 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 99929,09 грн пені у позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду безпосередньо або через Господарський суд Харківської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "31" травня 2021 р.

Суддя Н.М. Кухар