РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.05.2021Справа № 910/2166/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Вегери А.В.

розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Елком"

до Державного підприємства "Національна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 1 447 256,26 грн.,

За участю представників сторін:

від позивача: Скаржинський М.В. за ордером серії АІ № 1087752 від 11.02.2021;

від відповідача: Клименко Н.С. (згідно з витягом з ЄДРПОУ).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Елком" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - відповідач) про стягнення 1 447 256,26 грн., з яких: 1 399 992,00 грн. - основний борг, 33 825,53 грн. - інфляційні втрати, 13 438,73 грн. - 3 % річних.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами договором поставки № 53-129-01-20-02118 від 26.05.2020 року в частині повної та своєчасної оплати поставленої позивачем продукції, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість та виникли підстави для стягнення компенсаційних виплат. Враховуючи наведені обставини, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.02.2021 року відкрито провадження у справі № 910/2166/21, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 16.03.2021 року.

10.03.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив відповідача на позовну заяву від 10.03.2021 року № 2764/51, в якому останній зазначив, що строк оплати поставленої продукції за договором почав свій перебіг 04.09.2020 року та закінчився 16.10.2020 року, а відтак нарахування заявлених до стягнення компенсаційних виплат можливе з 17.10.2020 року. Також відповідач вказав, що виникнення заборгованості Державного підприємства "Національна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" у період з 2019 по 2021 роки не пов`язане з власною діяльністю відповідача, а спричинене діяльністю підприємств, які мають монопольне становище на ринку електроенергії. Наведені обставини, на думку відповідача, свідчать про відсутність вини останнього у простроченні виконання спірних зобов`язань та відсутність підстав для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Елком" у повному обсязі. Крім того, у вказаному відзиві відповідач на підставі статті 233 Господарського кодексу України просив суд зменшити нараховану позивачем до стягнення суму 3 % річних до 0,1 %, а також заперечив проти заявленого позивачем розміру витрат на оплату професійної правничої допомоги, у зв`язку з їх неспівмірністю, а також відсутністю обґрунтувань щодо доцільності та неминучості таких витрат.

У підготовчому засіданні 16.03.2021 року судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу, якою позивачу встановлено строк для подання відповіді на відзив на позовну заяву - до 23.03.2021 року, відповідачу встановлено строк для подання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву - до 06.04.2021 року, підготовче засідання відкладено 13.04.2021 року.

У підготовчому засіданні 13.04.2021 року з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів сторін у даній справі, забезпечення сторонам можливості надати всі необхідні докази, заяви та клопотання на їх розсуд, судом, з урахуванням положень статей 177, 182 Господарського процесуального кодексу України, постановлено протокольну ухвалу про продовження строку проведення підготовчого провадження у справі № 910/2166/21 на 30 днів. Слід зазначити, що у цьому підготовчому засіданні представник позивача наголосив, що докази понесених Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Елком" витрат на оплату професійної правничої допомоги, орієнтовний розмір яких становить 10 500,00 грн., у повному обсязі будуть подані в строк, встановлений частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/2166/21 до судового розгляду по суті на 18.05.2021 року.

14.05.2021 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача, до якого останнім було долучено ряд документів на підтвердження розміру витрат Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Елком" на оплату професійної правничої допомоги у даній справі, зокрема, копії рахунків на оплату та квитанцій про оплату означених послуг. 17.05.2021 року вищенаведені документи надійшли до відділу діловодства господарського суду міста Києва засобами поштового зв`язку.

Представник позивача у судовому засіданні 18.05.2021 року підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у вказаному судовому засіданні проти задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Елком" у повному обсязі заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, а також просив суд зменшити нараховану позивачем до стягнення суму 3 % річних до 0,1 % та відмовити останньому в стягненні з відповідача заявленої суми витрат на оплату професійної правничої допомоги.

У судовому засіданні 18.05.2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.05.2020 року між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Елком" (постачальник) було укладено договір поставки № 53-129-01-20-02118 (далі - Договір).

Вказаний договір підписаний уповноваженими представниками його сторін та скріплений відповідними печатками цих суб`єктів господарювання.

Відповідно до пункту 1.1 Договору постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у Договорі, поставити перетворювачі вихрострумові П-ПВ-105-ПМ-Д10 власного виробництва для потреб ВП "Запорізька АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом", а покупець зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у Договорі, прийняти і оплатити продукцію.

Згідно з пунктом 1.2 Договору найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки зазначено в Специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору.

З матеріалів справи вбачається, що у Специфікації № 1 до Договору сторони погодили поставку відповідачу вихрострумових перетворювачів П-ПВ-105-ПМ-Д10 у кількості 100 одиниць з терміном постачання з 01.07.2020 року по 31.07.2020 року та загальною вартістю 1 399 992,00 грн. (у тому числі ПДВ 20 % - 233 332,00 грн.).

Сума Договору становить 1 399 992,00 грн., у тому числі ПДВ 20 % - 233 332,00 грн. (пункт 3.1 цієї угоди).

Згідно з пунктом 5.4 Договору датою поставки вважається дата видаткової накладної на продукцію, що підтверджує надходження продукції на склад вантажоодержувача.

За умовами пунктів 3.2, 3.3 означеного правочину ціна за одиницю продукції встановлена в національній валюті України і зазначена в Специфікації. В ціну продукції включені витрати, пов`язані з виготовленням, прийманням продукції, упаковкою, маркуванням, доставкою вантажоодержувачу, гарантійними зобов`язаннями.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що покупець сплачує вартість продукції за цінами, зазначеними в Специфікації, в національній валюті України шляхом банківського переказу на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до пункту 4.2 цієї угоди покупець сплачує вартість поставленої продукції протягом 30-ти робочих днів з моменту підписання сторонами акту (актів) приймання-передачі продукції.

Пунктом 6.1.1 наведеного правочину закріплено обов`язок покупця своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленої продукції.

У пунктах 10.1, 10.3 Договору сторони погодили, що цей правочин набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє по 31.12.2020 року, а в частині оплати за поставлену продукцію - до повного розрахунку. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії, та виконання діючих зобов`язань.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору від 26.05.2020 року № 53-129-01-20-02118 позивач відповідно до наявної у матеріалах справи копії підписаної між уповноваженими представниками сторін видаткової накладної від 03.08.2020 року № 1-0308 поставив у власність відповідача погоджену між контрагентами продукцію загальною вартістю 1 399 992,00 грн. (у тому числі ПДВ 20 % - 233 332,00 грн.).

Слід також зазначити, що після поставки вищенаведених товарно-матеріальних цінностей між сторонами був підписаний та скріплений їх печатками акт приймання-передачі ТМЦ від 03.09.2020 року № 1952/61 на суму 1 399 992,00 грн. (що складає вартість погоджених сторонами у Специфікації № 1 вихрострумових перетворювачів у кількості 100 одиниць).

Відомості про означену господарську операцію були також відображені у відповідній податковій накладній, копія якої долучена позивачем до матеріалів справи.

Про належне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Елком" своїх зобов`язань з поставки товару за укладеним між сторонами Договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником умов вищевказаного правочину.

Враховуючи положення пункту 4.2 Договору, яким врегульовано строк оплати поставленої відповідачу продукції, а також зважаючи на підписання між сторонами 03.09.2020 року відповідного акту приймання-передачі ТМЦ № 1952/61, суд дійшов висновку про те, що встановлений укладеним між сторонами правочином строк оплати товару, який становить 30 робочих днів з моменту підписання сторонами означеного акту приймання-передачі, з урахуванням вихідних та неробочих днів у 2020 році (зокрема, 14.10.2020 року), сплинув 16.10.2020 року.

Проте, в порушення наведених положень Договору відповідач отриману від позивача продукцію в установлений строк (до 16.10.2020 року включно) не оплатив, заборгувавши таким чином Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Елком" 1 399 992,00 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням покупцем своїх грошових зобов`язань за Договором, позивач 19.12.2020 року звернувся до відповідача з претензією про сплату спірної суми основного боргу в десятиденний строк з дня її отримання. Проте така претензія була залишене відповідачем без задоволення.

Враховуючи наведені обставини, Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Елком" звернулося до суду з даним позовом для захисту своїх прав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Елком" підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на правову природу укладеного між сторонами договору поставки, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Враховуючи те, що сума основного боргу відповідача за Договором, яка складає 1 399 992,00 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і останній на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Елком" до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв`язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Також, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати поставленої йому продукції, позивач просив суд стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 13 438,73 грн. та 33 825,53 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму основного боргу в розмірі 1 399 992,00 грн. у період з 16.10.2020 року по 09.02.2021 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, суд вважає його таким, що не повністю відповідає приписам чинного законодавства в силу допущених методологічних помилок при визначенні початкової дати періоду прострочення, оскільки позивачем заявлені до стягнення компенсаційні виплати (зокрема, 3 % річних, які нараховуються за кожен день) були нараховані з 16.10.2020 року, тоді як дійсною встановленою судом датою виникнення прострочки відповідача щодо сплати спірної суми грошових коштів є 17.10.2020 року.

У той же час, оскільки заявлені позивачем до стягнення з відповідача суми компенсаційних виплат не перевищують розрахованого судом протягом дійсного періоду прострочення покупця (з 17.10.2020 року по 09.02.2021 року) їх обґрунтованого розміру, суд вважає наданий позивачем розрахунок арифметично вірним, а вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Елком" про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 13 438,73 грн. та 33 825,53 грн. інфляційних втрат - законними та обґрунтованими.

Разом із тим, заперечення відповідача проти задоволення позову, які зводяться до відсутності його вини у простроченні виконання спірного зобов`язання не беруться судом до уваги з огляду на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Разом із тим, 3 % річних та інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Відтак, стягнення означених компенсаційних виплат не залежить від наявності вини боржника у простроченні виконання відповідного зобов`язання.

Щодо клопотання відповідача про зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру 3 % річних до 0,1 % з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду, зроблені у постанові від 18.03.2020 року в справі № 902/417/18, суд зазначає наступне.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Разом із тим, у постанові від 18.03.2020 в справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Проаналізувавши зазначені норми, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру вищенаведених виплат, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, слід оцінювати, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваних сум таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

При цьому, зменшення розміру означених вище сум є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення.

У той же час, відповідачем в порядку, визначеному процесуальним законом, не надано належних та допустимих доказів наявності істотних обставин, які є підставою для зменшення розміру спірної суми 3 % річних.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до частини 1 статті 42 та частини 2 статті 218 Господарського кодексу України, підприємництвом визнається самостійна, ініціативна та на власний ризик господарська діяльність, а відсутність у боржника необхідних коштів не може бути обставиною, що звільняє від господарсько-правової відповідальності за невиконання господарських зобов`язань.

В будь-якому випадку, у вирішенні питання щодо зменшення заявлених до стягнення коштів мають бути враховані майнові інтереси обох сторін.

При цьому, суд зазначає, що позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.

Разом із тим, доказів того, що порушення строків розрахунків за договором поставки від 26.05.2020 року № 53-129-01-20-02118, сталось не з вини відповідача, суду не надано.

Таким чином, оцінюючи викладене в сукупності, приймаючи до уваги, що питання зменшення вищенаведених сум грошових коштів не є обов`язком суду, а його правом, і таке право підлягає застосуванню виключно у виняткових випадках, врахувавши заявлений до стягнення розмір компенсаційних виплат, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача щодо зменшення розміру нарахованої суми 3 % річних.

Крім того, суд вважає, що обставини справи № 902/417/18 не є тотожними з обставинами, встановленими судом у справі № 910/876/21.

Так, у справі № 902/417/18 судом встановлено, що у пункті 5.5 договору сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем, та дев`яносто шести відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів. З дня закінчення строків сплати, передбачених пунктом 2.1 договору, вважається, що продавцем пред`явлена вимога щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (минулий та майбутній) та відсотків річних. При затримці платежу продавець має право виставити рахунок по сплаті відсотків за користування чужими грошима та інфляційних нарахувань з моменту прострочення до фактичної оплати, а покупець зобов`язаний оплатити його в строк не більше трьох банківських днів.

Тобто, сторони за договором (у справі № 902/417/18) дійшли згоди збільшити розмір процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, і встановили її в розмірі сорока відсотків, тоді як у даній справі сторони у договорі поставки від 26.05.2020 року № 53-129-01-20-02118 таку умову не передбачали, а нарахування спірних сум грошових коштів, зокрема, процентів річних, здійснено позивачем на підставі прямої норми статті 625 Цивільного кодексу України.

Разом із тим, звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

У той же час суд зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року в справі № 902/417/18 питання про наявність у суду права зменшувати збитки від інфляції не було предметом оцінки, що додатково свідчить про необґрунтованість відповідних посилань відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, суд зазначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Таким чином, приймаючи до уваги все викладене вище, а також зважаючи на те, що відповідач у встановленому законом порядку не довів суду належними і допустимими доказами наявності тих обставин, на які він посилався як на підставу для своїх заперечень проти пред`явленого позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Елком" підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, у зв`язку із задоволенням позову.

Що стосується понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Положеннями частин 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У підготовчому засіданні 13.04.2021 року представником позивача заявлено про намір подати докази щодо розміру судових витрат у повному обсязі після ухвалення рішення у справі відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність призначення судового засідання у справі для вирішення питання про судові витрати позивача на оплату професійної правничої допомоги.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Елком" (01030, місто Київ, вулиця Леонтовича, будинок 7, офіс 5; ) 1 399 992 (один мільйон триста дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 00 коп. основного боргу, 13 438 (тринадцять тисяч чотириста тридцять вісім) грн. 73 коп. 3 % річних, 33 825 (тридцять три тисячі вісімсот двадцять п`ять) грн. 53 коп. інфляційних втрат, а також 21 708 (двадцять одну тисячу сімсот вісім) грн. 84 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. Призначити судове засідання для вирішення питання про витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Елком" на правничу допомогу на 02.06.2021 року о 14:00 год. Засідання відбудеться у приміщенні господарського суду міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 44-В, корпус Б, зал № 8.

5. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Елком" протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду надати суду докази понесення ним заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу.

6. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. В силу приписів частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Згідно з підпунктом 17.5. пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено та підписано 28.05.2021 року.

Суддя В.С. Ломака