РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.05.2021Справа №910/2992/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Анастасової К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи №910/2992/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Хім Торг»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аркапласт»

про стягнення 963405,89 грн

Представники учасників справи:

від позивача: Дорошенко А.Ю.;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Хім Торг" (далі- позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аркапласт " (далі - відповідач) про стягнення 963405,89 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань за договором поставки №01-01/06 від 01.06.2017, не здійснив повної та своєчасної оплати отриманого товару, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення основний борг у розмірі 760536,56 грн, пеню у розмірі 31373,25 грн, інфляційні втрати у розмірі 30764,82 грн, штраф у розмірі 76056,36 грн та 25% річних у розмірі 64647,90 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №910/2992/21 та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Хім Торг" про об`єднання в одне провадження справи №910/2992/21 зі справою №910/3011/21 та №910/2778/21.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 задоволено клопотання Товариства обмеженою відповідальністю «Аркапласт» про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, встановлено строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву та призначено підготовче засідання у справі на 27.04.2021.

В судовому засіданні 27.04.2021 у відповідності до ч. 4, 5 ст. 233 ГПК України судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відмову в задоволенні клопотання відповідача про надання додаткового строку для надання відзиву на позовну заяву та відкладення підготовчого засідання на 11.05.2021, у зв`язку з неявкою відповідача.

В судовому засіданні 11.05.2021, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи для розгляду по суті на 25.05.2021.

В судовому засідання 25.05.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Так, частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвали суду з повідомленням про дату, час та місце розгляду справи були направлені судом рекомендованими листами з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03680, м. Київ, вул. Сім`ї Сосніних, 9.

Станом на дату розгляду справи конверти з ухвалами суду були повернуті до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній».

Згідно з п.5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній» вважається днем вручення відповідачу ухвал суду в силу положень п.5 ч.6 ст.242 Господарського суду міста Києва.

При цьому, суд зауважує, що відповідач був обізнаний про розгляду даної справи, враховуючи неодноразове подання заяв по справі, а як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Пономарьов проти України», сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

У даному випадку судом також враховано, що відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

За змістом частини 1 та 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua) та на веб-сайті Господарського суду міста Києва веб-порталу Судова влада.

У відповідності до вимог статей 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 16-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Втім відповідач, у визначений судом строк, не подав відзив на позовну заяву.

Приписами ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 25.05.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.06.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Хім Торг" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аркапласт " (далі - покупець) укладено договір поставки №01-01/06, пунктом 1.1 якого передбачено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується поставляти покупцю, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, приймати і оплачувати продукцію.

В пункті 1.2 договору визначено, що поставка товару здійснюється партіями. Партія товару, яку повинен поставити постачальник, визначається у погодженому сторонами додатку до договору, що є невід`ємною частиною договору. На основі погодженого сторонами додатку до договору постачальник складає видаткову накладну, яка підписується сторонами при прийманні-передачі товару та після її підписання стає невід`ємною чаcтиною договору.

Строк та умови поставки партії товару визначаються сторонами у додатку до договору (пункт 3.1 договору).

Згідно з пунктом 3.3 договору, товар вважається переданим постачальником та прийнятим покупцем в момент підписання сторонами видаткової накладної на товар. Всі ризики випадкового знищення чи пошкодження товару переходять до покупця з моменту передачі йому товару. Право власності на партію товару виникає у покупця після оплати ним вартості цієї партії товару.

Відповідно до пункту 4.1 договору загальна ціна цього договору визначається кількістю отриманого та оплаченого товару покупцем протягом всього строку дії договору. Вартість кожної окремої партії товару визначається сторонами у додатку до договору.

Крім вартості кожної окремої партії товару в додатку до договору, що підписується сторонами, повинні також бути визначені: кількість товару, ціна за одиницю товару та строк і умови розрахунку за партію товару (пункт 4.2 договору).

Оплата партії товару здійснюється в українських гривнях в порядку, встановленому у відповідному додатку до договору (пункт 4.4 договору).

В пункті 4.3 договору сторонами погоджено, що підставою для проведення взаємних розрахунків є видаткова накладна, підписана представниками сторін з відповідними на те повноваженнями.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до « 31» грудня 2018 року. Якщо жодна зі сторін протягом 30 (тридцяти) днів до дати припинення дії договору у зв`язку із закінченням строку, на який він був укладений, не виявить бажання припинити дію договору, строк дії договору вважається продовженим на наступний календарний рік (пункти 9.1 та 9.2 договору).

Під час розгляду справи доказів виявлення бажання однією із сторін про припинення дії договору поставки №01-01/06 суду не надано, а отже він є діючим і приймається судом до уваги.

19.10.2020 сторони підписали додаток №14 до договору поставки №01-01/06 від 01.06.2017, яким погодили товар за договором, його вартість у сумі 760536,56 грн з ПДВ та порядок оплати товару.

Відповідно до пункту 3 додатку №14 від 19.10.2020 до договору поставки №01-01/06 визначено, що поставка здійснюється на умовах EXW склад постачальника (ІНКОТЕРМС в редакції 2010 р.).

Згідно з пунктом 5 додатку №14 від 19.10.2020 покупець оплачує товар на протязі 60 календарних днів з дати відвантаження. Датою оплати товару вважати дату зарахування грошей на рахунок продавця.

Як встановлено судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів, на виконання умов договору поставки №01-01/06 від 01.06.2017 та додатку №14 від 19.10.2020 до договору, позивачем було поставлено відповідачу узгоджений товар на загальну суму 760536,56 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0001306 від 20.10.2020, яка підписана уповноваженими особами сторін без заперечень та скріплена печатками.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором свідчить і відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень у відповідності до умов договору про порушення позивачем умов договору щодо поставки визначеного товару.

Позаяк, відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань за договором щодо оплати поставленого товару, таку оплату не здійснив, у зв`язку з чим виникла заборгованість за поставлений товар в сумі 760536,56 грн.

Стаття 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтями 626, 627 вказаного Кодексу передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 цієї ж статті унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Пунктом 5 додатку №14 від 19.10.2020 до договору поставки сторонами встановлено, що оплата відбувається на протязі 60 календарних днів з дати відвантаження. Датою оплати товару вважати дату зарахування грошей на рахунок продавця.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Втім, відповідач своїх зобов`язань за договором в частині оплати отриманого товару не здійснив, доказів зворотнього суду не надано.

Тоді як, частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт поставки обумовленого сторонами товару та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині своєчасної оплати отриманого товару, підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 760536,56 грн.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки.

Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.3 Цивільного кодексу України, однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у наданій сторонам можливості за взаємною згодою визначати умови такого договору, змінювати ці умови також за взаємною згодою або утримуватись від пропозицій про їх зміну.

Пунктом 6.2 договору сторони узгодили, що у випадку несвоєчасної оплати (не оплати) товару покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару, яка діяла в період несвоєчасної оплати (не оплати) за кожен день прострочення.

Окрім того, відповідно до пункту 6 додатку №14 від 19.10.2020 до договору поставки, у випадку прострочення оплати товару покупцем більше ніж на один календарний день, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 10% (десять відсотків) від неоплаченої (несвоєчасної оплати) партії товару .

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення оплати товару більше ніж на 1 календарний день, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та пунктів 6.2 договору, пункту 6 додатку №14 від 19.10.2020 до договору, позивачем нараховано пеню в розмірі 31373,25 грн, виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ, та штраф у розмірі 10% від вартості несвоєчасно оплаченої партії товару у розмірі 76056,36 грн.

При цьому, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності і в межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16.

Разом з цим, за приписами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В даному випадку, в пункті 6.3 договору сторони встановили, що за порушення строків оплати товару, встановлених в додатках до договору, покупець на вимогу постачальника окрім штрафних санкцій (сплата пені згідно п.6.2 договору) зобов`язується сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 25% процентів річних від простроченої суми згідно статті 625 Цивільного кодексу України.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019 та у постанові Верховного Суду України №3-12г10 від 08.11.2010).

З урахуванням вищенаведеного, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 25% річних в сумі 64647,90 грн та інфляційні втрати у розмірі 30764,82 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, пені, 25% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки позивачем невірно зазначено суму основного боргу при вчиненні відповідних розрахунків, а саме 760563,56 грн, тоді як сума боргу складає 760536,56 грн; а також не враховано, що в 2020 році було 366 днів, а не 365 та встановлений в додатку №14 від 19.10.2020 до договору поставки №01-01/06 строк оплати товару, під час визначення початку періоду прострочення.

Так, пунктом 5 додатку №14 від 19.10.2020 до договору поставки №01-01/06 сторонами було погоджено, що покупець оплачує товар на протязі 60 календарних днів з дати відвантаження.

Відповідно до ч.1 ст.694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Відстрочення платежу означає здійснення повної оплати товару у строки, встановлені договором, через деякий час після одержання товару.

Отже, покупець може виконати своє зобов`язання за договором в частині оплати товару в будь-який момент протягом строку відстрочення оплати, але не пізніше закінчення такого строку.

Відтак, враховуючи, що пунктом 5 додатку №14 від 19.10.2020 до договору поставки №01-01/06 сторони в добровільному порядку узгодили оплату товару з відстроченням платежу до 60 календарних днів з дня відвантаження, суд дійшов висновку, що кінцевий строк оплати настав 19.12.2020 і саме після цієї дати починається прострочення платежу.

Таким чином, за розрахунком суду, стягненню з відповідача підлягає штраф в сумі 76053,66 грн, пеня в сумі 16244,36 грн, 25% річних в сумі 33842,43 грн та інфляційні втрати у розмірі 17591,21 грн, які нараховані у період з 20.12.2020 по 22.02.2021, в іншій частині цих позовних вимог позивачу належить відмовити.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, як і не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 129, 202, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Хім Торг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аркапласт" про стягнення 963405,89 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аркапласт " (03680, м.Київ, вул. Сім`ї Сосніних, буд.9; ідентифікаційний код: 35646626) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Хім Торг" (07101, Київська обл., м.Славутич, Центральна площа, буд.2; ідентифікаційний код: 39790801) основний борг у розмірі 760536 (сімсот шістдесят тисяч п`ятсот тридцять шість) грн 56 коп., штраф у розмірі 76053 (сімдесят шість тисяч п`ятдесят три) грн 66 коп., пеню у розмірі 16244 (шістнадцять тисяч двісті сорок чотири) грн 36 коп., 25% річних у розмірі 33842 (тридцять три тисячі вісімсот сорок дві) грн 43 коп., інфляційні втрати у розмірі 17591 (сімнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто одна) грн 21 коп. та судовий збір у розмірі 13564 (тринадцять тисяч п`ятсот шістдесят чотири) грн 03 коп.

3.Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

4.В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 03.06.2021.

Суддя Т.В. Васильченко