ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2021м. ДніпроСправа № 904/141/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Головахи К.К., розглянувши справу

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до Управління соціальної політики Нікопольської міської ради, м. Нікополь, Дніпропетровська область

про стягнення збитків за пільгові перевезення громадян у сумі 4 206 947,83 грн.

Представники:

від позивача - Русанова В.В. -адвокат

від відповідача - Мкртчян О.О. -представник

від відповідача Іпатов А.В. -представник

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Управління соціальної політики Нікопольської міської ради про стягнення збитків за пільгові перевезення громадян у сумі 4 206 947,83 грн.

Ухвалою від 11.01.2020 позовну заяву залишено без руху та запропоновано Позивачу протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме:

- надати докази оплати судового збору у сумі 63 104,22 грн.

16.01.2020 Позивач надав до суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засіданні на 10.02.2020.

18.02.2020 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив та зазначив, що між управлінням та позивачем у 2017 році укладено договір № 784 від 08.02.2017 «Про відшкодування витрат на пільговий проїзд (приміське сполучення), наданий громадянам пільгової категорії». Відповідно до п. 1.2 договору, сума на 2017 рік становить 1 200 000,00 грн.

Актом звіряння розрахунків від 21.12.2017 року зазначено, що кошторисом на січень-грудень 2017 року передбачено 1 200 000,00 грн. Залишок зареєстрованої заборгованості станом на 21.12.2017 200 000 грн. Останній платіж управлінням здійснено в січні місяці, тобто заборгованість за даним договором повністю погашена.

Крім того, в п. 3 акту від 21 грудня зазначено, що зареєстрована заборгованість минулих років, яка залишилась не погашеною на дату складання акту звіряння становить 0 грн. 00 коп. Тобто вказаним актом, позивач підтвердив, що в управління відсутня будь-яка заборгованість за попередні періоди.

Оскільки між управлінням та позивачем укладеного договорі на суму 1 200 тис. грн. і бюджетні зобов`язання управління перед позивачем затверджені у сумі 1 200 тис. грн., оскільки відповідно до норм ст. 2 Бюджетного кодексу України договір є документом, який підтверджує факт взяття бюджетного зобов`язання у певній сумі.

Також відповідач вказує на те, що він є виконавчим органом місцевого самоврядування.

Крім того, відповідач зазначає, що позивач не перебуває у комунальній власності Нікопольської міської ради, тобто відповідної територіальної громади. У зв`язку з цим, відносини між сторонами повинні будуватись на договірних основах.

Тобто укладення між сторонами відповідного договору на здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян на залізничному транспорті є обов`язковим в силу закону.

Крім того, з листа Державного казначейства України від 20.04.2007 № 3.4-07/1021-4884 «Щодо переліку підтверджених документів необхідних для перерахування коштів перевізникам за перевезення пільгових категорій громадян» та листа Міністерства фінансів України № 31-07310-10-24/16584 від 30.06.2011 «Щодо порядку обліку бюджетних зобов`язань» вбачається, що в даному випадку розрахунки здійснюються не з громадянами, а з підприємствами - надавачами послуг. Виходячи з цього, зазначена компенсація транспортним підприємствам повинна проводитися відповідно до укладених договорів між головним розпорядником бюджетних коштів та транспортним підприємством в межах передбачених у відповідному місцевому бюджеті коштів на зазначену мету в мірі надходження субвенції з державного бюджету.

Також відповідач стверджує, що позивачем не надано фактичних документів, які б свідчили про доведеність заявлених сум та факту, що ці суми не включені до облікових форм, які надсилались іншим управлінням Дніпропетровської області та стягуються в судовому порядку.

У відзиві на позов відповідач звертає увагу на те, що в управління є обов`язок передбачати у своїх видатках кошти на компенсаційні виплати за пільгові перевезення громадян, оскільки даний обов`язок виходить із норм закону, при цьому, не зазначає назву Закону. Однак таке твердження позивача не відповідає дійсності.

Відповідно до пп. «г» п. 3 ч. 1 ст. 91 Бюджетного кодексу України до видатків, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, в тому числі компенсаційні виплати за пільговий проїзд громадян.

Дана норма не визначає імперативного обов`язку місцевих рад на відділення коштів на вказану програму, вона лише дає право місцевим радам самостійно приймати рішення про виділення коштів, виходячи із платоспроможності місцевої ради.

Крім того, відповідно до п. 10 Постанови № 1359 залізниці не пізніше ніж 15 числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми.

Відповідач стверджує, що на адресу управління жодного разу не надходив рахунок на суму відшкодування збитків, позивач постійно надсилає на адресу управління лише облікову форму і супровідний лист з вимогою повної оплати збитків за пільгове перевезення громадян.

Також відповідач звертає увагу на те, що відсутність державних асигнувань з боку держави на заходи соціального захисту по місту Нікополь не покладає автоматично вину на управління, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 176 ЦК України територіальна громада не відповідає за зобов`язаннями держави. В даному випадку рішення про введення відповідних пільг прийнято (відповідно до Законів України, які приймає держава), а не територіальною громадою, у зв`язку з чим відповідальність повинна нести саме держава, а не територіальна громада в особі Управління соціальної політики Нікопольської міської ради.

Що стосується зазначення позивачем того, що заявлена в позові сума є збитками, відповідач зазначає наступне.

Як вбачається з позовної заяви, предметом позову позивач зазначив стягнення збитків за невиконання управлінням господарського зобов`язання, яке на його думку виникло на підставі актів законодавства.

Відповідач вказує на те, що виходячи з норм цивільного законодавства, позивач має довести наявність збитків, їх розмір, протиправність поведінки правопорушника та причинний зв`язок між протиправними діями відповідача та завданими позивачу збитками. Сукупність (склад) чотирьох названих умов утворює юридично-фактичні підстави господарсько-правової відповідності. Для застосування майнової відповідальності у вигляді відшкодування збитків потрібна наявність усіх чотирьох умов.

Також відповідач вказує на те, що позивач в позовній заяві зазначає, що збитки АТ «Українська залізниця» отримує внаслідок перевезення пільгових категорій громадян. Фактично, продаючи пільговий квиток залізниці вже завдаються певні збитки на виникнення яких управління жодним чином не впливає та не вчиняє ніяких протиправних дій, які завдають позивачу цих збитків. В подальшому, позивач на підставі місячної станційної звітності розраховує суму коштів, на яку ним здійснено перевезень пільгових категорій громадян. Тобто, ще до надання до управління відповідних облікових форм залізниця вже має збитки.

Відповідач вважає, що вказане свідчить про те, що він не вчиняє протиправних дій відносно залізниці при здійсненні нею пільгових перевезень окремих категорій громадян.

Крім того, у відзиві на позов вказано, що на адресу відповідача 07.11.2019 надійшов лист позивача вих. № 569/ДН-2 від 25.10.2019 в якому зазначено, що залізницею за 9 місяців 2019 року перевезено пасажирів пільгової категорії 101,8 тис. осіб на загальну суму 1726,1 тис. грн. і на 2020 рік необхідно передбачити в міському бюджеті 2300 тис. грн. для укладення договору.

Далі 20.12.2019 на адресу управління надійшов лист позивача № 678/ДН-2 від 17.12.2019, в якому вже зазначено, що за 11 місяців 2019 року перевезено пасажирів пільгової категорії 411,0 тис. осіб на загальну суму 7116,7 тис. грн. та на 2020 рік необхідно передбачити в міському бюджеті 7300 тис. грн. для укладення договору.

22.01.2020 на адресу управління надходить лист Міністерства інфраструктури України № 318/47/10-20 від 10.01.2020, на 2 аркуші якого зазначено, що «За інформацією, наданою листом АТ «Українська залізниця» від 20.12.2019 № ЦЦЛ-13/840 … За 11 місяців 2019 року збитки залізничного транспорту від пільгових перевезень по Дніпропетровській області склали 45 808 тис. грн., в тому числі по місту Нікополь 5 850 тис. грн.».

Відповідач стверджує, що виходячи з цих листів, можна зробити висновок, що суми кожен раз зазначаються безпідставно, навмання, без будь-якого документального підтвердження. За такі суми, які нічим необґрунтовані, управління не може робити компенсаційні виплати, оскільки це незаконно.

Ухвалою суду від 10.02.2020 зупинено провадження у справі №904/141/20 до вирішення Великою Палатою Верховного Суду подібної іншої справ № 904/94/20.

Ухвалою суду від 01.02.2021 поновлено провадження у справі № 904/141/20. Справу призначено до розгляду в засіданні у підготовчому провадженні на 16.02.2021.

Ухвалою суду від 16.02.2021 продовжено строк підготовчого провадження до 06.04.2021. Відкладено підготовче засідання до 16.03.2021. Витребувано у Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" інформацію автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій, а саме списки персоніфікованого обліку осіб, які скористались пільговим проїздом залізничним транспортом приміського сполучення за 2017 рік, на підставі яких складались облікові форми.

16.03.2021 позивач надав відповідь на відзив в якій зазначив, що відшкодування збитків є видом відповідальності за правопорушення при здійсненні господарської діяльності. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Як і будь-яка інша юридична відповідальність, господарсько-правова відповідальність ґрунтується на певних правових підставах. Це, по-перше нормативні підстави - сукупність норм права про відповідність суб`єктів господарських відносин. По-друге, це правосуб`єктність правопорушника, тобто сторонами правовідносин щодо застосування відповідальності у справі, що розглядається у рамках господарського процесу, можуть бути підприємства, установи, організації тощо. По-третє - протиправні дії або бездіяльність особи (осіб), що порушують права і законні інтереси потерпілої особи. Зазначена підстава складається з чотирьох елементів, які називаються умовами господарсько - правової відповідальності. До них відносяться: наявність факту порушення, тобто порушення норми закону, внаслідок чого завдаються збитки або інша майнова шкода правам та інтересам потерпілого (позивача у справі); протиправність поведінки правопорушника; причинний зв`язок між протиправною поведінкою порушника і завданими потерпілому збитками; вина правопорушника.

Позивач вважає, що заявлена ним до стягнення грошова сума фактично є втратами підприємства, які воно понесло, надавши послуги з перевезення пільговим категоріям, які відповідач повинен відшкодувати.

Сума неотриманих доходних надходжень розраховується автоматизовано за кожним пільговим (безкоштовним) квитком у залежності від маршруту прямування згідно з діючими тарифами та включається до місячної станційної звітності, на території якої був придбаний пільговий проїзний документ (квиток), незалежно від місця проживання (навчання) пасажира. На підставі станційної звітності залізниці формують облікові форми, відповідно до яких головним розпорядникам коштів виставляють рахунки.

Також позивач звертає увагу на те, що в облікових формах зазначено фактичну кількість оформлених пільгових проїзних квитків відповідну недоотриману суму коштів за перевезення фактичної кількості пільговиків.

Сума недоотриманих коштів, яка зазначена в наданих відповідачу облікових формах, складається з вартості пільгових квитків, оформлених в касах вокзалу станції Нікополь.

Таким чином, позивач не вимагає від Управління соціальної політики Нікопольської міської ради сплати збитків за пільгове перевезення всіх регіонів, які обслуговує придніпровська залізниця.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету».

В даному випадку головним розпорядником коштів є Управління соціальної політики Нікопольської міської ради.

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрації, виконкомів міських рад.

Зобов`язання відповідача перед залізницею з компенсації збитків за перевезення пільгової категорії громадян у приміському сполученні, так само як і зобов`язання залізниці перевозити пільговиків, регулюється не лише договором, а перш за все чинним законодавством України.

Позивач стверджує, що перевезення пасажирів на пільгових умовах ПАТ «Українська залізниця» здійснено не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган - відповідач, у силу закону має відшкодувати за рахунок бюджетних коштів понесені витрати позивача.

Відсутність бюджетних асигнувань не є підставою для виконання грошового зобов`язання, взятого на себе державою в особі органу місцевого самоврядування, а саме: Управління соціальної політики Нікопольської міської ради.

Також позивач вказує на те, що аргументи відповідача, що договірні зобов`язання (договір № 784 ПР/ДН-2-1762/НЮдч від 08.02.2017 «Про відшкодування витрат за пільговий період (приміське сполучення), наданий громадянам пільгової категорії») виконано останнім в повному обсязі згідно акту звіряння взаєморозрахунків є такими, що не мають під собою підґрунтя, оскільки за період січень грудень 2017 пільгової категорії громадян було перевезено на суму більшу, ніж відповідачем прийнято до сплати. Зобов`язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із законів України і не залежать від волевиявлення сторін.

Крім того, позивач звертає увагу на те, що категорії пільговиків, зазначені в облікових формах, відповідають Переліку категорій громадян, які користуються пільгами на залізничному транспорті, який є Додатком 2 до Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджені наказом Міністерства України транспорту та зв`язку України 27.12.2006 № 1196.

Як вбачається з Переліку, підставою для пільгового проїзду є посвідчення відповідного зразка. Отже, вимагати від пільговика інші документи (паспорт, ІПН та ін.) працівники не мають права.

Також позивачем надано пояснення щодо клопотання відповідача про витребування доказів, в якому зазначено, що згідно умов Постанови у 2017 році щомісяця на підставі станційної звітності формувалися облікові форми, які надавалися не пізніше 15 числа наступного звітного періоду до УПСЗН Нікопольської міської ради. За 2017 рік надано облікових форм на суму 5 406 947,83 грн., а відшкодовано 1 200 000 грн. Заборгованість складає 4 206 647,83 грн.

Як вбачається з переліку категорій громадян, які користуються пільгами на залізничному транспорті, який є додатком 2 до Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 27.12.2006 № 1196, підставою для пільгового проїзду є посвідчення відповідного зразка. Вимагати від пільговика інші документи (паспорт, ІПН та ін.) працівники не мають права в силу Закону України «Про захист персональних даних « від 01.06.2010 № 2297-VI.

Виходячи з викладеного, щомісячні списки персоніфікованого обліку осіб, які скористались пільговим проїздом залізничним транспортом приміського сполучення, за 2017 рік не складалися.

16.03.2021 в засіданні оголошено перерву до 06.04.2021.

01.04.2021 відповідач надав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що з 2017 року компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян з місцевого бюджету, в тому числі міст обласного значення, можливі виключно в разі передбачення в рішенні про місцевий бюджет таких компенсацій в добровільному порядку для громадян міста, а також додаткового введення відповідних пільг рішенням міської ради, що відповідає ч. 6 ст. 9 ЗУ «Про залізничний транспорт».

Компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян, введення відповідних пільг щодо яких здійснювалось Верховною Радою України та Кабінетом Міністрів України, має здійснюватись за рахунок державного бюджету відповідними головними розпорядниками бюджетних коштів державного бюджету України, яким Управління соціальної політики Нікопольської міської ради не є.

Також відповідач вказує на те, що посилання позивача у відповіді на відзив на положення Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 та відповідну судову практику в даному випадку є безпідставним, оскільки даний Порядок стосується саме фінансування бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення відповідно до ст.. 102 Бюджетного кодексу України.

Відповідач звертає увагу на те, що Законом № 1789-VIII від 20.12.2016 (який набув чинності з 01.01.2017) абзац п`ятий (щодо компенсаційних витрат за пільговий проїзд окремих категорій громадян) підпункту «б» пункту 4 частини 1 статті 89 Бюджетного кодексу України виключено. Тобто, положення ст. 102 Бюджетного кодексу України щодо субвенцій місцевих бюджетів з державного бюджету на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, а відповідно і положення Порядку № 256 та відповідна судова практика, яка ґрунтувалась на ньому, не застосовуються до правовідносин з компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян після 01.01.2017.

Крім того, відповідач стверджує, що позивач безпідставно зазначив про необхідність відшкодування (компенсації) таких коштів саме за рахунок місцевого бюджету, хоча з огляду на положення ч. 6 ст. 9 ЗУ «Про залізничний транспорт», ст. 87, 89, 102 Бюджетного кодексу України (в редакції після 01.01.2017 року) такі витрати мають відшкодовуватись саме за рахунок державного бюджету, адже рішення щодо введення відповідних пільг приймалось не органом місцевого самоврядування Нікопольською міською радою, а державними органами - Верховною Радою України та Кабінетом Міністрів України.

Додані до позовної заяви копії облікових форм про недоотримані кошти не відповідають формі, встановленій в Додатку до Порядку № 1359, оскільки останнім передбачено складання окремої облікової форми про недоотримані кошти за перевезення по кожній окремій категорії пільговика, а в той же час позивачем форми складені за всіма категоріями пільговиків разом.

Тобто, порушення форми, допущене позивачем, вказує на відсутність в матеріалах справи належного, допустимого та достатнього доказу розміру грошового зобов`язання, з приводу якого існує спір.

Також відповідач стверджує, що позивачем не надано доказів належного та своєчасного надання до Управління облікових форм та рахунків. Рахунки (їх копій) також не додані і до позовної заяви.

Тобто, здійснене позивачем порушення Порядку № 1359 унеможливлює виникнення у відповідача обов`язку щодо взяття на себе бюджетних зобов`язань. А отже, зобов`язання, з приводу якого виник спір, фактично не виникло у відповідача на момент звернення до суду.

Не вчинення позивачем дій, з якими пов`язується виникнення зобов`язання у відповідача тягне за собою правові наслідки, передбачені ст. 613 ЦК України.

Відповідач звертає увагу на те, що матеріали справи містять відповідні акти звірки взаєморозрахунків між сторонами справи, згідно яких позивач підтвердив відсутність у відповідача жодних заборгованостей за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян.

Згідно з п. 11 Порядку № 1359, головні розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п`ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці.

Таким чином, відповідач вважає, що строк виконання бюджетного фінансового зобов`язання виникає лише з моменту надходження відповідних грошових коштів на власні рахунки розпорядників коштів, тобто такий строк ще не настав.

06.04.2021 відповідач надав пояснення на пояснення позивача від 09.03.2021 з приводу витребування доказів, в яких зазначив, що Звіт про персоніфікований облік пільгових перевезень містить призвіще, ім`я, по-батькові, серію та номер посвідчення та ким видано, номер проїзного документа, станцію відправлення, станцію прямування та суму.

Таким чином, залізниця має змогу надати вказані відомості, що ідентифікують пільговика.

Крім того, підтвердженням того, що позивач має змогу надати інформацію щодо персоніфікованого обліку пільгових перевезень за період 2017 року є надані відомості у вигляді ХL файла за січень 2021 року.

06.04.2021 відповідач надав заперечення на відповідь на відзив в яких зазначив, що є безпідставними твердження позивача про те, що відповідач має відповідати в даній справі, як уповноважений на те державний орган в силу закону, посилаючись при цьому на Постанову КМУ від 04.03.2002 № 256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету».

Також відповідач вважає, що в даному випадку, позивач обрав невірний спосіб захисту порушеного права та помилково визначив відповідачем - Управління соціальної політики Нікопольської міської ради.

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що виходячи з норм законодавства, позивач має довести наявність збитків, їх розмір, протиправність поведінки правопорушника та причинний зв`язок між протиправними діями відповідача та завданими позивачу збитками. Сукупність (склад) чотирьох названих умов утворює юридично-фактичні підстави господарсько-правової відповідальності. Для застосування майнової відповідальності у вигляді відшкодування збитків потрібна наявність усіх чотирьох умов.

Відповідач вказує на те, що позивач зазначає, що його збитки отримуються внаслідок перевезення пільгових категорій громадян. Фактично, продаючи пільговий квиток позивач вже зазнає певних збитків, на виникнення яких відповідач жодним чином не впливає та не вчиняє ніяких протиправних дій, які завдають позивачу цих збитків.

Отже відповідач вважає, що він не вчиняє протиправних дій відносно позивача при здійсненні ним пільгових перевезень окремих категорій громадян.

Ухвалою від 06.04.2021 зобов`язано Акціонерне товариство Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця надати в судове засідання для огляду інформацію автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій (персоніфікованого обліку осіб, які скористались пільговим проїздом залізничним транспортом приміського сполучення за 2017рік) та зобов`язано Акціонерне товариство Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця надати в судове засідання для огляду інформацію автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформлені та видані пасажирам безоплатні або пільгові проїзні документи (квитки), а саме звітність оформлення розрахункових і звітних документів при здійсненні продажу проїзних і перевізних документів на залізничному транспорті - Книги форми ЛУ-8 та ЛУ-8а (з X, Z та періодичними звітами РРО) за 2017 рік по станціям, розташованим в м. Нікополь, та зобов`язано Акціонерне товариство Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця надати в судове засідання для огляду оригінал або належним чином завірені копії місячної станційної звітності Дніпропетровської області за 2017 рік.

Підготовче засідання відкладено в межах розумного строку до 28.04.2021.

28.04.2021 позивач надав до суду письмові пояснення в яких зазначив наступне.

Щодо надання в судове засідання для огляду інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій (персоніфікованого обліку осіб, які скористались пільговим проїздом залізничним транспортом приміського сполучення за 2017 рік позивач зазначає, що згідно умов Постанови у 2017 році щомісяця на підставі станційної звітності формувалися облікові форми, які надавалися не пізніше 15 числа наступного звітного періоду до УПСЗН Нікопольської міської ради. За 2017 рік надано облікових форм на суму 5 406 947,83 грн., а відшкодовано 1 200 000,00 грн. Заборгованість склала 4 206 647,83 грн.

Як вбачається з переліку категорій громадян, які користуються пільгами на залізничному транспорті, який є Додатком 2 до Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 27.12.2006 № 1196, підставою для пільгового проїзду є посвідчення відповідного зразка. Вимагати від пільговика інші документи (паспорт, ІПН та ін.) працівники залізниці не мають права в силу закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 № 2297-VI.

Виходячи з вищевикладеного, щомісячні списки персоніфікованого обліку осіб, які скористались пільговим проїздом залізничним транспортом приміського сполучення, за 2017 рік не складались.

Щодо надання для огляду інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформлені та видані пасажирам безоплатні або пільгові документи (квитки), а саме звітність оформлення розрахункових і звітних документів при здійсненні продажу проїзних і перевізних документів на залізничному транспорті - Книги форми ЛУ-8 та ЛУ-8а (з Х, Z та періодичними звітами РРО) за 2017 рік по станціям, розташованим в м. Нікополь позивач зазначає, що згідно вимог чинного законодавства Книги ф.ЛУ-8а разом з Х, Z та періодичними звітами РРО за 2017 рік по вокзалу станції Ніколь утилізовано, що підтверджується актом № 1 від 25.02.2021. Враховуючи даний факт, в судовому засіданні видається за можливе надати лише чистий бланк Книги ЛУ-8а (для огляду).

Також, щодо надання місячної статистичної звітності по Дніпропетровській області за 2017 рік позивач зазначає, що відповідно до вимог п. 7 Постанови № 1359 сума недоотриманих коштів включається до місячної станційної звітності області, на території якої був придбаний пільговий проїзний документ (квиток), незалежно від місця проживання пасажира.

Таким чином, облікові форми про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян з січня по грудень 2017 року складено тільки по станції Нікополь, що відображено в таблиці про постанційне перевезення пільгових пасажирів ф.ЦО-27 за січень-грудень 2017 року.

Дані про кількість оформлених пільгових проїзних квитків та суму збитків, наведені в місячній станційній світності, ідентичні даним щодо кількості та суми, наведеним в облікових формах за січень-грудень 2017 року.

Також позивач вказав, що до станцій звітності Дніпропетровської області окрім звітності Криворізької дирекції також увійшла станційна звітність Дніпровської дирекції, яка не містить даних по станції Нікополь.

28.04.2021 відповідач надав клопотання про призначення експертизи, в якому просив призначити у справі № 904/141/20 судово- економічну експертизу документів бухгалтерського та податкового обліку і звітності.

12.05.2021 позивач надав до суду письмові пояснення по справі щодо клопотання відповідача стосовно призначення судово економічної експертизи документів бухгалтерського та податкового обліку і звітності.

12.05.2021 відповідач надав о суду заяву про надання письмових пояснень по справі, в яких зазначив, що на території безпосередньо міста Нікополь розташована лише залізнична станція Нікополь та зупинка залізнична платформа 93 км.

Всі інші станції, платформи та пункти знаходяться за межами міста Нікополь і територіальна громада міста Нікополь в особі Нікопольсьької міської ради та Управління соціальної політики Нікопольської міської ради не мають відповідати (компенсувати) за перевезення пільгових пасажирів, що здійснюють посадку на таких станціях, платформах та пунктах.

На думку відповідача, позивач має надати документи щодо придбаних квитків саме на території міста Нікополя в межах відповідальність Нікопольської міської ради та Управління соціальної політики Нікопольської міської ради, а пільгові квитки за пасажирів, що здійснюють посадку до електропоїзда на території інших територіальних громад, мають відшкодовуватись за рахунок інших відповідних бюджетів в тому числі бюджетів цих територіальних громад.

Відповідач зазначає, що зазначене можна буд лоб перевірити та встановити за інформацію автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформлені та видані пасажирам безоплатні або пільгові проїзні документи (квитки), яка витренувалась у позивача ухвалою суду від 06.04.2021 року, однак позивач знищив ці документи, які могли б бути доказами у справі, вже підчас розгляду цієї справи.

Ухвалою від 12.05.2021 у задоволенні клопотання відповідача про призначення експертизи відмовлено. Закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 19.05.2021.

У судовому засіданні 19.05.2021 оголошено перерву до 27.05.2021.

Позивач у судовому засідання 27.05.2021 підтримав позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позову заперечив.

В судовому засіданні 27.05.2021 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд прийшов до наступних висновків.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ.

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин, пов`язаних з укладенням Договору на відшкодування витрат за пільговий проїзд (приміське сполучення), наданий громадянам пільгової категорії, встановлення факту невиконання відповідачем договору в частині відшкодування витрат за пільговий проїзд та встановлення факту наявності підстав відшкодування відповідачем понесених позивачем збитків.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.02.2017 між Публічним акціонерним товариство "Українська залізниця" (далі - позивач, перевізник) та Управлінням праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради (далі - відповідач, платник) укладено договір № 784 ПР/ДН-2-17762/НЮдч на відшкодування витрат за пільговий проїзд (приміське сполучення), наданий громадянам пільгової категорії (далі - Договір).

Платник зобов`язується відшкодовувати витрати перевізника за пільговий проїзд (приміське сполучення, наданий громадянам пільгової категорії відповідно до чинного законодавства , шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника послуг. Фінансування зазначених видатків проводиться з місцевого бюджету відповідно до Програми соціального захисту населення міста Нікополя на 2016-2016 роки «Турбота», затвердженої рішенням Нікопольської міської ради від 25.12.2015 № 6-2/VII та заходів на 2017 рік до Програми соціального захисту населення міста Нікополя на 2016-2018 роки «Турбота», затверджених рішенням Нікопольської міської ради від 27.01.2017 № 64-16/VII, у межах обсягів, затверджених у місцевому бюджеті на зазначені цілі, та згідно Бюджетного кодексу України, постанов Кабінету Міністрів України від 16.122.2009 № 1359 (п.1.1. договору).

Сума договору на 2017 рік становить 1 200 000,00 грн. Сума договору є твердою (п. 1.2. договору).

Пунктом 2.1. договору встановлено, що розрахунки за договору проводяться згідно з щомісячним розписом асигнувань місцевого бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідного бюджету щодо пільг.

Перевізник не пізніше ніж 15 числа місяця наступного звітного періоду подає платнику рахунок на суму, яка підлягає відшкодуванню (компенсації), та облікові форми про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з місцевого бюджету відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2009 № 1359 та підписує з Платником акти звіряння розрахунків за формулою « 3-пільга», Затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 28.03.2003 № 83 (п. 2.2. договору).

Згідно п. 2.3. договору платник здійснює розрахунки з перевізником при надходженні фінансування з місцевого бюджету на власний рахунок в повному обсязі від потреби.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2017, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. Сторони цього договору домовилися, що відповідно до ст. 631 ЦК України, умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення і діють з 01.01.2017 по 31.12.2017 включно (п. 4.1. договору).

Відповідно до облікової форми сума за фактичну кількість перевезених пільговиків за період січень-грудень 2017 року склала 5 406 947,83 грн., а саме: за січень 2017 року - 165 304,56 грн., за лютий 2017 року 209 417,10 грн., за березень 2017 року - 388 164,38 грн., за квітень 2017 року - 350 795,86 грн., за травень 2017 року - 587 340,51 грн., за червень 2017 року - 620 799,38 грн., за липень 2017 року - 611 901,82 грн., за серпень 2017 року - 609 299,82 грн., за вересень 2017 року - 569 925,43 грн. , за жовтень 2017 року - 573 177,43 грн., за листопад 2017 року 388 794,76 грн., за грудень 2017 року - 332 026,78 грн.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з листами про відшкодування залізниці суми збитків, проте відповідач відмовив Позивачу, посилаючись на той факт, що в Законі України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» відповідні видатки у вигляді субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам не передбачені.

Викладене стало підставою для звернення позивача з позовом до суду для захисту свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 1, 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 19 вказаного закону визначено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Соціальні пільги на пасажирські перевезення для ряду категорій громадян встановлено, зокрема, Міжурядовою Угода про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них від 12 березня 1993 року, Законами України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам", "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про охорону дитинства", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Відповідно до п.6 Порядку обслуговування громадян залізничним транспортом, затвердженим Постановою КМ України від 19.03.1997р. № 252, суб`єкти господарської діяльності, які займаються перевезенням та обслуговуванням пасажирів, повинні забезпечити надання пільг особам, які мають на це право згідно із законодавством України.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету визначений Постановою Кабінету міністрів України від 04.03.2002 №256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету", відповідно до пункту 3 якого головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, об`єднаних територіальних громад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Пунктом 2 Порядку встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Пунктом 3 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 256, встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Згідно п. 5 цього Порядку, головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад.

Відповідно до п. 8 Порядку, головні розпорядники здійснюють у 5-денний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік компенсаційних виплат за пільговий проїзд категорій громадян.

Механізм розрахунку обсягів компенсаційних виплат залізницям за пільгові перевезення окремих категорій громадян, яким таке право надано законом, що здійснюється за рахунок коштів державного або місцевого бюджетів, а також субвенцій з державного або місцевого бюджетів, визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2009р. № 1359 "Про затвердження Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян".

Згідно п.3 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1359, облік пільгових перевезень та визначення суми недоотриманих коштів від таких перевезень проводиться залізницями на підставі інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформленні та видачі пасажирам безоплатні або пільгові проїзні документи (квитки).

Відповідно до п.4 цього Порядку сума недоотриманих коштів обчислюється в автоматизованому режимі під час оформлення кожного безоплатного та пільгового проїзного документа (квитка) як різниця між повною вартістю проїзду, встановленою згідно з діючими тарифами для відповідного виду сполучення, маршруту прямування, категорії поїзда та вагона, і вартістю проїзду, що сплачує пасажир відповідно до наданих пільг.

Пунктом 5 Порядку визначено, що інформація про оформлені та видані пасажирам безоплатні та пільгові проїзні документи (квитки) включається до місячної станційної звітності.

Відповідно до п.7 Прядку сума недоотриманих коштів включається до місячної станційної звітності області, на території якої був придбаний пільговий проїзний документ (квиток).

Згідно п.9 Порядку на підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевого бюджетів.

Виходячи з положення п.10 Порядку, залізниця щомісяця не пізніше, ніж 15 числа місяця, наступного за звітним, подає відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, облікові форми.

Отже, виходячи з положень пунктів 3-5, 7, 9, 10 Порядку, затвердженого Постановою КМ України № 1359, облік пільгових категорій на залізничному транспорті здійснюється за виданими безкоштовними (пільговими) проїзними документами, які оформляються на підставі відповідного посвідчення за кожною категорією. Видача проїзних документів здійснюється через автоматизовану систему керування пасажирськими перевезеннями (АСК ПП УЗ) та реєстратори розрахункових операцій "СПЕККА-00".

Сума недоотриманих доходних надходжень розраховується автоматизовано за кожним пільговим (безкоштовним) квитком у залежності від маршруту прямування згідно з діючими тарифами та формується в місячну звітність.

На підставі звітності залізниці формують облікові форми, відповідно до яких головним розпорядникам коштів виставляються рахунки.

В облікових формах зазначено фактичну кількість оформлених пільгових проїзних квитків та відповідну недоотриману суму коштів за перевезення фактичної кількості пільговиків.

Таким чином, згідно з пунктами 9 - 11 вказаного порядку на підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком. Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом; залізниці не пізніше ніж 15-го числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми; головні розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п`ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці.

Таким чином, чинне законодавство передбачає відшкодування витрат за надані послуги пільговим категоріям громадян. При цьому зобов`язання сторін по даній справі виникають безпосередньо із актів цивільного законодавства.

Встановлення тарифів на перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом (за винятком приміських пасажирських перевезень) у межах України здійснюється на підставі бюджетної, цінової та тарифної політики у порядку, що визначає Кабінет Міністрів України. Тарифи на перевезення пасажирів і багажу в приміському сполученні встановлюються Акціонерним товариством "Укрзалізниця" за погодженням з місцевими органами виконавчої влади. При рівні тарифів, що не забезпечують рентабельності цих перевезень, збитки компенсуються з місцевих бюджетів. Розрахунки за роботи і послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу, пошти, щодо яких не здійснюється державне регулювання тарифів, провадяться за вільними тарифами, які визначаються за домовленістю сторін у порядку, що не суперечить законодавству про захист економічної конкуренції (стаття 9 Закону України "Про залізничний транспорт").

До видатків, що здійснюються з Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 5 частини другої статті 67-1 цього Кодексу), належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення (пункт 9 частини 1 статті 87 Бюджетного кодексу України).

До видатків, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, в тому числі компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян (підпункт ґ) пункту 3 частини 1 статті 91 Бюджетного кодексу України).

За змістом статей 89, 102 Бюджетного кодексу України видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тобто, в даному випадку головним розпорядником коштів є Управління соціальної політики Нікопольської міської ради.

Вищезазначені нормативні акти покладають на відповідача обов`язок компенсувати підтверджені обліковими формами недоотримані кошти позивачем за перевезення пільгової категорії населення в повному обсязі. При цьому, подання облікових форм за січень - грудень 2017 року відповідає п. 10 Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, а тому такі облікові форми повинні бути прийняті відповідачем та оплачені.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 Цивільного кодексу України).

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 статті 9 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від використання пільгових тарифів відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Норми вказаних законів, зокрема, закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовному обов`язку залізничного перевізника надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Обслуговуючи категорію громадян України, які мають право на пільговий проїзд залізничним транспортом, залізниця не має права відмовити їм з підстав відсутності належного фінансування для подальшого відшкодування залізницям витрат на перевезення визначених категорій громадян.

Таким чином, забезпечуючи пільгове перевезення окремих категорій громадян, держава поклала на себе обов`язок відшкодовувати за рахунок державного або місцевого бюджетів збитки, понесені залізничним транспортом.

За змістом статей 89, 102 Бюджетного кодексу України видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків; причинного зв`язку між порушенням права та збитками; наявність винної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, визначений постановою Кабінету міністрів України №256 від 04.03.2002 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету".

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач, який є розпорядником бюджетних коштів, не провів розрахунків за пільгові перевезення окремих категорій громадян, відповідно до вимог Порядку №256, відповідно, зобов`язаний відшкодувати понесені позивачем збитки за перевезення пільговиків з січня 2017 року по грудень 2017 року у розмірі 5 206 947,83 грн.

Положеннями частини 2 статті 218 Господарського кодексу України та статті 617 Цивільного кодексу України прямо передбачено, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Нормами діючого законодавства не передбачена залежність відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Закон України "Про залізничний транспорт" та "Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України", затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 27.12.2006 №1196, не передбачають жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

Також, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, а саме, у справі "Кечко проти України", ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення Суду). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Так, Європейський суд з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" (від 18.10.2005) та у справі "Бакалов проти України" (від 30.11.2004) вказав, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є виправданням бездіяльності.

Згідно з частиною 6 статті 48 Бюджетного кодексу України зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із Законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державної казначейської служби України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Суд зазначає, що подання облікових форм про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного та місцевого бюджетів, відповідає пункту 10 "Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян", а тому такі облікові форми повинні бути прийняті відповідачем та оплачені.

Вищезазначені нормативні акти покладають на відповідача обов`язок компенсувати підтверджені обліковими формами недоотримані позивачем кошти за перевезення пільгової категорії населення в повному обсязі. При цьому, подання облікових форм відповідає пункт 10 "Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян", а тому такі облікові форми повинні бути прийняті відповідачем та оплачені.

За наведених вище обставин, відповідач відповідає за своїми зобов`язаннями, що виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від наявності чи відсутності бюджетних асигнувань.

Перевезення пасажирів на пільгових умовах виконано позивачем не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган - відповідач, у силу закону має відшкодувати за рахунок бюджетних коштів понесені позивачем витрати.

Зазначена позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 904/94/19.

Посилання відповідача на відсутність в облікових формах ідентифікуючої інформації щодо осіб, які скористалися пільгами відповідно до Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 29 січня 2003 року № 117, відхиляється судом, оскільки надані до суду позивачем щомісячні облікові форми за 2017 рік відповідають затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2009 року № 1359 типовій формі. Внесення додаткової інформації, про яку зазначає відповідач, затвердженою обліковою формою не передбачено.

Згідно умов Постанови № 1359, у 2017 році щомісяця на підставі станційної звітності формувалися облікові форми, які надавалися не пізніше 15 числа наступного звітного періоду відповідачу. За 2017 рік надано облікових форм на суму 5 406 947,83 грн., а відшкодовано 1 200 000,00 грн. Заборгованість склала 4 206 647,83 грн.

Відповідно до п.п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуг) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку ат переведені у фіксований режим роботи реєстраторі розрахункових операцій або через зареєстровані фіксальним сервером контролюючого органу програми реєстраторів розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Згідно вищевказаного Закону України оформлення проїзних документів на поїзди приміського сполучення в межах Криворізької дирекції здійснюється тільки із застосуванням реєстраторів розрахункових операторів в квиткових касах по наступним станціям: Кривий Ріг-Головний, Кривий Ріг, Рокувата, Апостолове, Нікополь, Марганець, Чортомлик, Батуринська, Рясна, Мирова, Інгулець, Лошкарівка, Мудрьона, Підстепне, Привільне, Павлопілля, Тік.

По станції Ніколь у 2017 році оформлення проїзних документів на поїзди приміського сполучення здійснювалось із застосуванням РРО «СПЕККА-00», зареєстрованих в Криворізькій центральній ОДПІ ГУ ДФМ у Дніпропетровскій області. Як вбачається з матеріалів справи, всі РРО «СПЕККА-00» зареєстровано за адресою господарської одиниці - Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул.. Героїв Чорнобиля, б. 54 (адреса вокзалу станції Нікополь).

Щодо надання в судове засідання для огляду інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій (персоніфікованого обліку осіб, які скористались пільговим проїздом залізничним транспортом приміського сполучення за 2017 рік) суд зазначає, що згідно умов Постанови у 2017 році щомісяця на підставі станційної звітності формувалися облікові форми, які надавалися не пізніше 15 числа наступного звітного періоду до УПСЗН Нікопольської міської ради. За 2017 рік надано облікових форм на суму 5 406 947,83 грн., а відшкодовано 1 200 000,00 грн. Заборгованість склала 4 206 647,83 грн.

Як вбачається з переліку категорій громадян, які користуються пільгами на залізничному транспорті, який є Додатком 2 до Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 27.12.2006 № 1196, підставою для пільгового проїзду є посвідчення відповідного зразка. Вимагати від пільговика інші документи (паспорт, ІПН та ін.) працівники залізниці не мають права в силу закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 № 2297-VI.

Виходячи з вищевикладеного, щомісячні списки персоніфікованого обліку осіб, які скористались пільговим проїздом залізничним транспортом приміського сполучення, за 2017 рік не складались.

Щодо надання для огляду інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформлені та видані пасажирам безоплатні або пільгові документи (квитки), а саме звітність оформлення розрахункових і звітних документів при здійсненні продажу проїзних і перевізних документів на залізничному транспорті - Книги форми ЛУ-8 та ЛУ-8а (з Х, Z та періодичними звітами РРО) за 2017 рік по станціям, розташованим в м. Нікополь позивач пояснив, що згідно вимог чинного законодавства Книги ф.ЛУ-8а разом з Х, Z та періодичними звітами РРО за 2017 рік по вокзалу станції Ніколь утилізовано, що підтверджується актом № 1 від 25.02.2021. Враховуючи даний факт, в судовому засіданні видається за можливе надати лише чистий бланк Книги ЛУ-8а (для огляду).

Також, щодо надання місячної статистичної звітності по Дніпропетровській області за 2017 рік позивач пояснив, що відповідно до вимог п. 7 Постанови № 1359 сума недоотриманих коштів включається до місячної станційної звітності області, на території якої був придбаний пільговий проїзний документ (квиток), незалежно від місця проживання пасажира.

Таким чином, облікові форми про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян з січня по грудень 2017 року складено тільки по станції Нікополь, що відображено в таблиці про постанційне перевезення пільгових пасажирів ф.ЦО-27 за січень-грудень 2017 року.

Дані про кількість оформлених пільгових проїзних квитків та суму збитків, наведені в місячній станційній світності, ідентичні даним щодо кількості та суми, наведеним в облікових формах за січень-грудень 2017 року.

Аргументи відповідача щодо того, що між сторонами не укладено договору на відшкодування вартості пільгового перевезення залізничним транспортом за 2017 рік на спірну суму, відхиляються судом, оскільки відповідно до приписів статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Таким чином, відсутність у спірному випадку договору про відшкодування компенсаційних виплат за наданий пільговий проїзд у приміському сполученні не звільняє сторони від виконання господарського зобов`язання, оскільки зобов`язання сторін у цій справі виникає безпосередньо із законів України і не залежать від волевиявлення сторін.

З огляду на викладене, враховуючи той факт, що відповідач не провів розрахунків за пільгові перевезення окремих категорій громадян відповідно до вимог чинного законодавства - він зобов`язаний відшкодувати понесені позивачем витрати на перевезення пільговиків з січня 2017 року по грудень 2017 року у сумі 4 206 947,83 грн.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача основного боргу у сумі 4 206 947,83 грн.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, втрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Управління соціальної політики Нікопольської міської ради про стягнення збитків за пільгові перевезення громадян у сумі 4 206 947,83 грн. задовольнити.

Стягнути з Управління соціальної політики Нікопольської міської ради (53213, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 3,А, ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 108, код ) збитки за пільгове перевезення пасажирів у розмірі 4 206 947,83 грн. та 63 104,22 грн. - витрат по сплаті судового збору, про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02.06.2021

Суддя Н.Г. Назаренко