ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"26" травня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/171/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Мостепаненко Ю.І.,

при секретарі судового засідання - Петровій О.О.

за участю представників сторін:

від позивача - Дущак Д.С. (довіреність №б/н від 10.02.2021р.), Черненко М.О. (довіреність №б/н від 15.01.2021р.);

від відповідача - Манова І.М. (ордер ВН №1026925 від 18.02.2021р.), Байло А.А. (в порядку самопредставництва; паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 04.11.1996р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/171/21

за позовом дочірнього підприємства «Ринок Саратської Райспоживспілки» (68200, Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Сарата, вул. Чкалова, 31, код ЄДРПОУ - 01561448)

до відповідача - Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області (68200, Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Сарата, вул. Чкалова, 15, код ЄДРПОУ - 04379189)

про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

25.01.2021р. дочірнє підприємство «Ринок Саратської Райспоживспілки» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. №182/21) до Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області та просить суд визнати протиправним та скасувати в повному обсязі рішення Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області №82-VIIІ «Про скасування рішення виконавчого комітету Саратської селищної ради народних депутатів від 22.05.1997р. №121 «Про видачу державного акту на право користування землею Саратському ринку».

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 30.12.2020р. відповідачем прийнято оскаржуване рішення, яким скасовано рішення виконавчого комітету Саратської селищної ради народних депутатів від 22.05.1997р. №121 «Про видачу державного акту на право користування землею Саратському ринку»; визнано таким, що не має юридичної сили Акт на право постійного користування землею серії І-ОД №000023 від 23.05.1997р. та вирішено вилучити у ДП «Ринок Саратської райспоживспілки» земельну ділянку площею 1,23 га, яка розташована на території Саратської селищної ради.

Вказане рішення позивач вважає необґрунтованим, незаконним та таким, що порушує його законні права та інтереси, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Так, рішенням Саратської селищної ради народних депутатів від 20.09.1996р. за Саратським ринком закріплено на праві постійного користування раніше відведену земельну ділянку площею 1,38га, розташовану по вул. Чкалова та зобов`язано керівництво Саратського ринку виготовити документи щодо відведення земельної ділянки з отриманням державного акту на право постійного користування, після чого, з посиланням на ст. 23 Земельного кодексу України, виконавчим комітетом в межах повноважень прийнято рішення від 22.05.1997р. №121.

Посилання відповідача на відсутність у позивача права користування земельною ділянкою комунальної власності на праві постійного користування є необґрунтованими, оскільки станом на день прийняття рішення про передачу земельної ділянки на праві постійного користування позивачу від 20.09.1996р. та видачі державного акту на землю на підставі рішення №121 від 22.05.1997р., положення чинного на той час законодавства передбачали таке право. Окрім цього, положення ст. 141 Земельного кодексу України, в редакції станом на день прийняття оскаржуваного рішення, містять вичерпний перелік підстав для припинення права користування земельною ділянкою.

Позивач також вказує, що відповідно до висновків, викладених у рішенні Конституційного суду України від 16.04.2009р. у справі №1-9/2009, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. При цьому, ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Одночасно з поданням позовної заяви позивачем до Господарського суду Одеської області подано заяву про забезпечення позову (вх.№ 2-81/21).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.01.2021р. заяву про забезпечення позову (вх.№ 2-81/21 від 25.01.2021р.) повернуто ДП «Ринок Саратської Райспоживспілки» на підставі ч.7 ст.140 ГПК України.

28.01.2021р. до Господарського суду Одеської області від ДП «Ринок Саратської Райспоживспілки» вдруге надійшла заява про забезпечення позову (вх. №2-111/21), в якій заявник просить суд заборонити Саратській селищній раді Білгород-Дністровського району Одеської області передавати у користування чи в оренду, продавати або будь-яким іншим способом відчужувати або вчиняти будь-які інші дії відносно земельної ділянки площею 1,23 га, яка знаходиться у постійному користуванні ДП «Ринок Саратської Райспоживспілки» на законних підставах та розташована за адресою: Одеська обл., Білгород-Дністровський район, смт. Сарата. вул. Чкалова, 31 .

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.01.2021р. у задоволенні заяви ДП «Ринок Саратської Райспоживспілки» про забезпечення позову (вх.№ 2-111/21 від 28.01.2021р.) відмовлено, з огляду на ненадання позивачем доказів, які свідчать про намір Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області передати у користування або вчинити будь-які інші дії відносно земельної ділянки площею 1,23 га, яка розташована за адресою: Одеська обл., Білгород-Дністровський район, смт. Сарата. вул. Чкалова, 31 , або доказів на підтвердження скликання сесії Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області на пленарне засідання якої включено розгляд питання відносно зазначеної земельної ділянки.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.01.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №916/171/21, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання у справі на 25.02.2021р.

22.02.2021р. до суду від відповідача надійшов відзив (вх.№5054/21), в якому останній заявлені позивачем вимоги вважає необґрунтованими та просить суд в їх задоволенні відмовити, з огляду на наступне.

В рішенні від 20.09.1996р. вказано, що земельна ділянка площею 1,38 га закріплюється на праві постійного землекористування за Саратським ринком, а не за Саратським ринком райспоживспілки. При цьому, згідно свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності від 08.02.1995р. позивач мав першу назву - Саратський ринок райспоживспілки, тому рішення від 20.09.1996р. взагалі не стосується Саратського ринку райспоживспілки.

Окрім цього, відповідач вважає рішення виконавчого комітету таким, що прийнято з перевищенням повноважень, оскільки рішенням від 20.09.1996р. не доручалось виконавчому комітету видавати акт на право постійного користування землею Саратському ринку, а згідно самого державного акту серії І-ОД №000023 вказано, що землю надано в постійне користування для розміщення торгівельних об`єктів відповідно до рішення виконкому від 22.05.1997р. №121, а не рішення від 20.09.1996р.

Відповідач вважає, що виконавчий комітет прийняв рішення №121 з перевищенням повноважень, які віднесені п. 17 ч.2 ст. 19 Закону України «Про місцеві ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», ст.ст. 2, 23 Земельного кодексу України від 08.12.1990р. до компетенції Саратської селищної ради народних депутатів, а саме рішення №121 фактично позивачем не виконано, оскільки він не замовляв та не виготовляв технічну документацію на земельну ділянку, як це передбачено законом.

Окрім цього, відповідач звертає увагу на положення ст. 141 Земельного кодексу України від 25.10.2001р., де, серед іншого, підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Так, 18-19 грудня 2020р. до відповідача за наданням дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачі в оренду для обслуговування будівель торгівлі звернулись фізичні особи, які протягом 2019-2020р. отримали право власності на будівлі та споруди, розташовані на земельній ділянці, що перебуває у користуванні позивача за адресою: смт. Сарата, вул. Чкалова, 31 .

Окрім цього, 25.01.2019р. та 26.03.2019р. відповідачем прийнято рішення, якими земельні ділянки надані в оренду фізичним особам для розміщення та обслуговування власних будівель на спірній земельній ділянці з одночасним припиненням права постійного користування Саратського ринку райспоживспілки на частину земельної ділянки.

Також, до відповідача звернувся позивач із заявою №994-02-13 від 28.12.2020р. про надання згоди на встановлення (відновлення) земельної ділянки в натурі (на місцевості), що знаходиться в користуванні позивача відповідно до державного акту на право постійного користування землею, та надати дозвіл на розроблення проектної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості. Відповідач вважає, що вказаною заявою позивач підтвердив, що ним не замовлялась та не виготовлялась технічна документація на земельну ділянку, що в сукупності із вище зазначеними обставинами стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення від 30.12.2020р. №82-VIII.

Відповідачем також наведено попередній розрахунок витрат на правничу допомогу та заявлено вимогу про стягнення з позивача документально підтверджених витрат.

Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.02.2021р. підготовче засідання відкладено на 19.03.2021р.

16.03.2021р. до Господарського суду Одеської області від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (вх. №7154/21), в якій позивач вказує, що дійсно, у рішенні селищної ради вказано, що земельну ділянку закріплено за Саратським ринком, а не за Саратським ринком райспоживспілки, що є технічною опискою. При цьому, відповідачем не доведено існування іншої юридичної особи із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Позивач також звертає увагу на те, що передача земельної ділянки позивачу здійснена на підставі рішення селищної ради від 20.09.1996р., а не на підставі рішення виконкому цієї ж ради від 22.05.1997р. При цьому, рішення селищної ради від 20.09.1996р. прийнято у відповідності з п. 17 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів …». В свою чергу, рішення виконкому від 22.05.1997р. стосується виключно видачі державного акту на право постійного користування землею, а закріплення та передача земельної ділянки на такому праві відбулось на підставі рішення селищної ради від 20.09.1996р.

Позивач також спростовує твердження відповідача про неоформлення ним технічної документації на землю, та вказує, що 05.06.1997р. інженером МП «Азимут» у присутності директора Саратського ринку, інженера-землевпорядника селищної ради, голови правління РТП та голови селищної ради, складено акт про встановлення (відновлення) в натурі меж земельної ділянки , що знаходиться у користуванні Саратського ринку районної споживчої спілки. При цьому, складання цього акту є завершальною стадією виготовлення технічної документації.

Позивач також вказує, що органи місцевого самоврядування не наділені повноваженнями щодо встановлення фактів невідповідності актів виконавчих органів ради чинному законодавству, оскільки відповідно до положень ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законом України визнаються незаконними в судовому порядку. Тобто, рада відповідного рівню (районна, селищна, сільська чи міська) має право скасувати певний акт свого виконавчого органу з підстав його невідповідності чинному законодавству, за умови попереднього встановлення компетентним органом (судом) такої невідповідності, чого зроблено не було, тож підстави для скасування рішення селищної ради відсутні, а Саратська селищна рада, прийнявши оскаржуване рішення, фактично вийшла за межі повноважень, наданих їй статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Окрім цього, питання про визнання припиненим права постійного користування земельною ділянкою та визнання державного акту таким, що втратив чинність було предметом судового розгляду в Господарському суді Одеської область (справа №916/319/15-г) та в задоволені позову Саратського сільського споживчого товариства відмовлено повністю.

18.03.2021р. до суду від позивача надійшло клопотання про приєднання додаткових доказів до матеріалів справи (вх.№762/21), а саме рішення Дванадцятої сесії другого скликання Саратської селищної ради народних депутатів від 04.09.1997р., яким, розглянувши рішення виконавчого комітету №121, 133, 134, 135, 186 «Про видачу Державних актів на право постійного користування земельною ділянкою», керуючись ст.ст. 9, 19, 23 Земельного кодексу України, вирішено затвердити рішення виконавчого комітету №№ 121, 133, 134, 135, 186 «Про видачу державних актів на право постійного користування землею»: Саратському ринку - 1,23га, Саратському комбінату хлібопродуктів - 20,80 га, Саратській автостанції ОО-ПАС - 0,86 га, Ізмаїльським електричним мережам - 2,71 га, Районній дирекції кіномережі - 0,56 га.

Судове засідання, призначене на 19.03.2021р., не відбулось, у зв`язку із перебуванням судді Мостепаненко Ю.І. на лікарняному з 09.03.2021р.

У зв`язку із виходом судді Мостепаненко Ю.І. з лікарняного, ухвалою суду від 29.03.2021р. строк підготовчого провадження у справі №916/171/21 продовжено на 30 днів, підготовче засідання призначено на 19.04.2021р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.04.2021р. закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті в засіданні суду на 26.04.2021р.

22.04.2021р. до суду від позивача надійшло клопотання про приєднання додаткових доказів до матеріалів справи (вх. №11245/21).

В судовому засіданні 26.04.2021р. представником відповідача заявлено клопотання про долучення доказів, яке задоволено судом.

Протокольною ухвалою суду від 26.04.2021р. оголошено перерву в судовому засіданні до 26.05.2021р.

В судовому засіданні 26.05.2021р. в заключних словах:

представники позивача позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити;

представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували та просили суд в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні 26.05.2021р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників справи, суд встановив наступне.

30.01.1995р. головою правління райспоживспілки затверджено статут Саратського ринку, з п. 1 якого вбачається, що Саратський ринок є підвідомчим підприємством Саратської райспоживспілки, основою якого є кооперативна власність. Юридичною адресою підприємства є: 272400, Україна, с. Сарата Одеської області, вул. Чкалова, 31 (п. 5 статуту).

Статут зареєстровано Саратською районною радою народних депутатів 08.02.1995р. за №01561448 та цього ж дня видано свідоцтво про реєстрацію Саратського ринку райспоживспілки (Ринок РСС) за №01561448.

Листом від 18.07.1996р. №54 Ринок Саратської райспоживспілки Одеської області просив Саратську селищну раду народних депутатів вирішити питання про закріплення земельної ділянки, на якій розташовується ринок.

Рішенням Саратської селищної ради народних депутатів від 20.09.1996р. в результаті розгляду клопотання Саратського ринку відповідно до ст. 6, 23 Земельного кодексу України закріплено на праві постійного користування раніше відведену земельну ділянку площею 1,38 га за Саратським ринком, розташованим по вул. Чкалова , та зобов`язано керівництво Саратського ринку виготовити в Одеському філіалі інституту землеустрою УААН документи з відведення земельної ділянки з отриманням державного акта на право постійного користування.

Клопотанням №124 від 05.05.1997р. Саратське районне споживче товариство просило Саратську селищну раду видати державний акт на право постійного користування землею Саратському ринку площею 1,23 га в існуючих межах для несільськогосподарського використання.

Рішенням виконавчого комітету Саратської селищної ради народних депутатів від 22.05.1997р. №121 вирішено видати Саратському ринку райпотребсоюзу Державний акт на право постійного користування в смт. Сарата Одеської області площею 1,23 га, в т.ч. з господарським двором під спорудами для виробничих цілей.

05.06.1997р. Саратською селищною радою Саратського району Одеської області затверджено акт встановлення (відновлення) в натурі меж земельної ділянки, що знаходиться в користуванні Саратського ринку районної споживчої спілки.

Рішенням Дванадцятої сесії другого скликання Саратської селищної ради народних депутатів від 04.09.1997р., розглянувши рішення виконавчого комітету №121, 133, 134, 135, 186 «Про видачу Державних актів на право постійного користування земельною ділянкою», керуючись ст.ст. 9, 19, 23 Земельного кодексу України, вирішено затвердити рішення виконавчого комітету №№ 121, 133, 134, 135, 186 «Про видачу державних актів на право постійного користування землею»: Саратському ринку - 1,23га, Саратському комбінату хлібопродуктів - 20,80 га, Саратській автостанції ОО-ПАС - 0,86 га, Ізмаїльським електричним мережам - 2,71 га, Районній дирекції кіномережі - 0,56 га.

Згідно Державного акту на право постійного користування землею І-ОД №000023, виданого Саратському ринку райспоживспілки 23.05.1997р., відповідно до рішення виконавчого комітету Саратської селищної ради народних депутатів від 22.05.1997р. №121 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №19, Саратському ринку райспоживспілки на території Саратської селищної ради у постійне користування для розміщення торгівельних об`єктів надано 1,23 га землі у межах згідно з планом землекористування.

Постановою правління Саратської Райспоживспілки №2 від 24.01.2005р. прийнято Статут «Ринку Саратської райспоживспілки» у новій редакції, змінено назву «Саратський ринок» на Дочірнє підприємство райспоживспілки «Ринок Саратської Райспоживспілки».

Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 №9287616 від 05.04.2005р. засвідчено реєстрацію Дочірнього підприємства «Ринок Саратської райспоживспілки», ідентифікаційний код юридичної особи - 01561448.

Згідно Статуту ДП «Ринок Саратської райспоживспілки», затвердженого в новій редакції постановою Правління Саратської районної спілки споживчих товариств №8 від 04.05.2018р., ДП «Ринок Саратської райспоживспілки» є власним підприємством Саратської районної спілки споживчих товариств, яка являється його засновником та власником всього його майна (п. 1.1. Статуту).

В 2015 році Саратське сільське споживче товариство звернулось до ДП «Ринок Саратської Райспоживспілки» із позовом про припинення права постійного користування земельною ділянкою та визнання державного акту таким, що втратив чинність.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 02.04.2015р. у справі №916/319/15-г в задоволенні позову Саратського сільського споживчого товариства відмовлено. Рішення набрало чинності 10.06.2015р.

25.01.2019р. за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на будівлю загальною площею 64,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ; за ОСОБА_3 12.08.2020р. зареєстровано право приватної спільної часткової власності на 3/10 частки нежитлової будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » загальною площею 139,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 ; за ОСОБА_4 12.08.2020р. зареєстровано право приватної власності на будівлю магазину загальною площею 48,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 ; за ОСОБА_5 13.08.2020р. зареєстровано право приватної спільної часткової власності на 1/5 частку нежитлової будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » загальною площею 139,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 ; за ОСОБА_6 12.08.2020р. зареєстровано право приватної власності на будівлю магазину площею 43 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 ; за ОСОБА_7 12.08.2020р. зареєстровано право приватної власності на будівлю магазину площею 47.2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_6 ; за ОСОБА_8 12.08.2020р. зареєстровано право приватної спільної часткової власності на 1/5 частку нежитлової будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » загальною площею 139,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 ; за ОСОБА_9 12.08.2020р. зареєстровано право приватної спільної часткової власності на 3/10 частки нежитлової будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » загальною площею 139,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 ; за ОСОБА_10 12.08.2020р. зареєстровано право приватної власності на будівлю магазину площею 58,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_7 ; за Владовою Н.О. 07.12.2009р. зареєстровано право власності на будівлю тарного складу площею 187,8 кв.м. за адресою: смт. Сарата, вул. Чкалова, буд. 31 ; за ОСОБА_12 19.03.2019р. зареєстровано право приватної власності на будівлі площею 44,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_8 .

25.01.2019р. Саратською селищною радою прийнято рішення № 897-VII «Про розгляд заяви фізичної особи - підприємця Владової Надії Олександрівни щодо надання в оренду земельної ділянки для розміщення, обслуговування та експлуатації тарного складу на території Саратської селищної ради (в межах населеного пункту) Саратського району Одеської області за адресою: АДРЕСА_9 », яким припинено право постійного користування Саратського ринку райспоживспілки на частину земельної ділянки площею 0.0217 га, яка знаходиться за адресою: вул. Чкалова, 31, смт. Сарата, Саратський район, Одеська область , що перебуває у користуванні Саратського ринку райспоживспілки згідно Державного акту на право постійного користування (серія та номер І-ОД № 000023) відповідно до рішення виконкому № 121, у зв`язку з набуттям права власності на майно (тарний склад) Владовою Н.О. , яке розміщено на вказаній площі та переведено дану земельну ділянку в землі запасу; надано дозвіл фізичній особі-підприємцю Владовій Н.О. на розробку проекту землеустрою щодо відведення в довгострокову оренду строком на 49 (сорок дев`ять) років земельної ділянки орієнтовною площею 0.0217 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі із земель запасу житлової та громадської забудови Саратської селищної ради (в межах населеного пункту), що розташована за адресою: АДРЕСА_9 ; рекомендовано Саратській РССТ переоформити право користування земельною ділянкою, що перебуває в постійному користуванні Саратського ринку райспоживспілки, у зв`язку зі зміною площі земельної ділянки.

Також, 25.01.2019 р. відповідачем прийнято рішення № 898-VII «Про розгляд заяви фізичної особи - підприємця Владової Надії Олександрівні щодо надання в оренду земельної ділянки для розміщення, обслуговування та експлуатації складу-магазину на території Саратської селищної ради (в межах населеного пункту) Саратського району Одеської області за адресою: АДРЕСА_10 », яким припинено право постійного користування Саратського ринку райспоживспілки на частину земельної ділянки площею 0,0060 га, яка знаходиться за адресою: вул. Чкалова, 31, смт. Сарата, Саратський район, Одеська область , що перебуває у користуванні Саратського ринку райспоживспілки згідно Державного акту на право постійного користування (серія та номер І-ОД № 000023) відповідно до рішення виконкому № 121, у зв`язку з набуттям права власності на майно (склад-магазин) Владовою Н.О. , яке розміщено на вказаній площі та переведено дану земельну ділянку в землі запасу; надано дозвіл фізичній особі-підприємцю Владовій Н.О. на розробку проекту землеустрою щодо відведення в довгострокову оренду строком на 49 (сорок дев`ять) років земельної ділянки орієнтовною площею 0.0060 га для обслуговування будівель торгівлі із земель запасу житлової та громадської забудови Саратської селищної ради (в межах населеного пункту), що розташована за адресою: АДРЕСА_10 ; рекомендовано Саратській РССТ переоформити право користування земельною ділянкою, що перебуває в постійному користуванні Саратського ринку райспоживспілки, у зв`язку зі зміною площі земельної ділянки.

В подальшому, рішенням Саратської селищної ради № 1277-VII «Про внесення змін до рішень Саратської селищної ради від 25 січня 2019 р. №897-УІІ та від 25 січня №898-УІІ», були внесені зміни до рішення №897-VII, а саме: слова «площею 0.0217 га» замінені словами «площею 0.0230 га», а слова «площею 0,0060 га» замінено словами «площею 0,0074га».

Крім того, рішенням Саратської селищної ради від 26.03.2019р. №934-VII припинено право постійного користування Саратського ринку райспоживспілки на частину земельної ділянки площею 0,0060 га, яка знаходиться за адресою: вул. Чкалова, 31, смт. Сарата, Саратський район, Одеська обл , що перебуває у користуванні Саратського ринку райспоживспілки згідно Державного акту на право постійного користування І-ОД №000023 у зв`язку із набуттям права власності на майно (склад) ОСОБА_12 , яке розміщене на вказаній площі, та переведено вказану земельну ділянку в землі запасу Саратської селищної ради; ОСОБА_12 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в довгострокову оренду строком на 49 років земельну ділянку орієнтовною площею 0,0060га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі із земель запасу житлової та громадської забудови Саратської селищної ради (в межах населеного пункту), що розташована за адресою: АДРЕСА_8 ; рекомендовано Саратській РССТ переоформити право користування земельною ділянкою, що перебуває в постійному користуванні Саратського ринку райспоживспілки у зв`язку зі зміною площі земельної ділянки.

В подальшому, 21.12.2020р. 28.12.2020р. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 звернулись до Саратської селищної ради із заявами про надання дозволу на виготовлення документації на земельні ділянки, розміщені під належними їм об`єктами нерухомості.

28.12.2020р. Дирекція ДП «Ринок Саратської Райспоживспілки» звернулась до Саратської селищної ради за наданням згоди на встановлення (відновлення) земельної ділянки в натурі (на місцевості), що знаходиться в користуванні підприємства відповідно до Державного акту на право постійного користування землею, та наданням дозволу на розроблення в натурі технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості.

Рішенням Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області №82 VIII від 30.12.2020р. з посиланням на п. 15 ч. 1 ст. 26, ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 12 Земельного кодексу України від 25.10.2001р. №2768-ІІІ, враховуючи те, що виконавчий комітет Саратської селищної ради народних депутатів своє рішення від 22.05.1997р. №121 «О выдаче государственного акта на право пользования землей Саратскому рынку» прийняв з перевищенням повноважень (відповідно до ст. 9 Земельного кодексу України від 08.12.1990р. №561-ХІІ, що діяв на час прийняття рішення, повноваження з передачі земельних ділянок в користування належать до повноважень сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів, відповідно до п. 17 ч. 2 ст.19 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» питання регулювання земельних відносин відповідно до законодавства вирішується виключно на пленарних засіданнях Ради народних депутатів), також враховуючи те, що ДП «Ринок Саратської райспоживспілки» (Саратський ринок райспоживспілки) відповідно до ст. 92 Земельного кодексу України від 25.10.2001р. №2768-ІІІ не має права користуватися земельною ділянкою комунальної власності на праві постійного користування земельною ділянкою, вирішено скасувати рішення виконавчого комітету Саратської селищної ради народних депутатів від 22.05.1997р. №121, вирішено вважати Акт про право постійного користування землею серії І-ОД №000023 від 23.05.1997р. таким, що не має юридичної сили та вилучити у ДП «Ринок Саратської райспожспілки» земельну ділянку площею 1,23 га на території Саратської селищної ради ( смт. Сарата, вул. Чкалова) .

Прийняте відповідачем рішення від 30.12.2020р. позивач вважає безпідставним, прийнятим з порушенням конституційного принципу неможливості зворотної дії законів та інших нормативно-правових актів в часі, таким, що порушує його права як землекористувача, які останній набув на підставі та в порядку, встановленому законодавством, що стало підставою для звернення до суду із позовом про визнання рішення Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області №82 VIII від 30.12.2020р. протиправним та його скасування.

Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до наступних висновків.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вищевказаних норм, правом на пред`явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вважаючи своє суб`єктивне матеріальне право користування земельною ділянкою порушеним, позивач звернувся до суду за його захистом шляхом визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування.

Так, рішенням Саратської селищної ради народних депутатів від 20.09.1996р., відповідно до ст. 6, 23 Земельного кодексу України, закріплено на праві постійного користування раніше відведену земельну ділянку площею 1,38 га за Саратським ринком, розташованим по вул. Чкалова та зобов`язано керівництво Саратського ринку виготовити в Одеському філіалі інституту землеустрою УААН документи з відведення земельної ділянки з отриманням державного акта на право постійного користування.

В подальшому, рішенням виконавчого комітету Саратської селищної ради народних депутатів від 22.05.1997р. №121 вирішено видати Саратському ринку райпотребсоюзу Державний акт на право постійного користування в смт. Сарата Одеської області площею 1,23 га, в т.ч. з господарським двором під спорудами для виробничих цілей.

Судом встановлено, що вказане рішення було виконано шляхом видачі 23.05.1997р. Саратському ринку райспоживспілки Державного акту на право постійного користування землею серії І-ОД №000023, яким засвідчується надання ринку на території Саратської селищної ради 1,23 га землі для розміщення торгівельних об`єктів у межах згідно з планом землекористування.

При цьому, надаючи оцінку доводам відповідача в частині зазначення в рішенні Саратської селищної ради від 20.09.1996р. про закріплення земельної ділянки на праві постійного землекористування за Саратським ринком, а не за Саратським ринком райспоживспілки, тоді як згідно свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності від 08.02.1995р. позивач мав першу назву - Саратський ринок райспоживспілки, тому, на думку відповідача, рішення від 20.09.1996р. взагалі не стосується Саратського ринку райспоживспілки, суд зазначає наступне.

Дійсно, у вказаних вище рішеннях та державному акті містяться відмінні назви: Саратський ринок, Саратський ринок райспоживспілки та Саратський ринок райпотребсоюзу. Разом з тим, з наявних в матеріалах справи копій статуту Саратського ринку, затвердженого 30.01.1995р., зареєстрованого Саратською районною радою народних депутатів 02.05.1995р. за №01561448, свідоцтва №01561448 про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності від 08.02.1995р., свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 №287616, виданого 05.04.2005р., статуту ДП «Ринок Саратської райспоживспілки», затвердженого постановою Правління Саратської районної спілки споживчих товариств №8 від 04.05.2018р., вбачається, що вказані документи стосуються однієї і тієї самої юридичної особи за ідентифікаційним номером: 01561448.

Таким чином, судом не встановлено, а відповідачем не доведено, що вказані найменування належать відмінним одна від одної юридичним особам.

Рішенням Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 30.12.2020р. скасовано рішення виконавчого комітету Саратської селищної ради народних депутатів від 22.05.1997р. №121, вирішено вважати Акт про право постійного користування землею серії І-ОД №000023 від 23.05.1997р. таким, що не має юридичної сили, та вилучити у ДП «Ринок Саратської райспожспілки» земельну ділянку площею 1,23 га на території Саратської селищної ради ( смт. Сарата, вул. Чкалова) .

Надаючи оцінку правомірності дій відповідача при прийнятті вказаного рішення, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини 1 статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення у межах Конституції і законів держави.

Згідно зі статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні».

У частині 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначається, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (стаття 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

За змістом пунктів 30, 31 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить, зокрема прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна, прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Наведені норми законодавства свідчать про те, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив повноваження самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Слід зазначити, що акт органу місцевого самоврядування чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин

Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні.

Нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов`язки тільки у того суб`єкта (чи визначеного ними певного кола суб`єктів), якому вони адресовані.

У пункті 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009р. №7-рп/2009 у справі №1-9/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), Конституційний Суд України дійшов висновку, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Відповідно до частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з частиною 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Отже, підставами для визнання акта органу місцевого самоврядування недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Судом встановлено, що рішення виконавчого комітету Саратської селищної ради народних депутатів від 22.05.1997р. №121 про видачу Саратському ринку райпотребсоюзу державного акта на право постійного користування в смт. Сарата Одеської області площею 1,23 га, яке було скасоване відповідачем шляхом прийняття оскаржуваного рішення Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 30.12.2020р., є ненормативним правовим актом органу місцевого самоврядування (актом індивідуальної дії), яке стосується позивача та на підставі якого у останнього виникли права і обов`язки, пов`язані з користуванням переданою йому земельною ділянкою. При цьому, вказане рішення було виконане фактом видання 23.05.1997р. Саратському ринку райспоживспілки Державного акту на право постійного користування землею серії І-ОД №000023.

Таким чином, рішення виконавчого комітету Саратської селищної ради народних депутатів від 22.05.1997р. №121 вичерпало свою дію фактом його виконання, тому не може бути скасоване чи змінене органом місцевого самоврядування після його виконання, що виключає можливість його скасування органом місцевого самоврядування, зокрема шляхом прийняття оскаржуваного рішення від 30.12.2020р.

Окрім цього, надаючи оцінку мотивам прийняття відповідачем вказаного рішення, серед яких, зокрема, визначено те, що виконавчий комітет Саратської селищної ради народних депутатів своє рішення від 22.05.1997р. №121 «О выдаче государственного акта на право пользования землей Саратскому рынку» прийняв з перевищенням повноважень (відповідно до ст. 9 Земельного кодексу України від 08.12.1990р. №561-ХІІ, що діяв на час прийняття рішення, повноваження з передачі земельних ділянок в користування належать до повноважень сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів, відповідно до п. 17 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» питання регулювання земельних відносин відповідно до законодавства вирішується виключно на пленарних засіданнях Ради народних депутатів), також враховуючи те, що ДП «Ринок Саратської райспоживспілки» (Саратський ринок райспоживспілки) відповідно до ст. 92 Земельного кодексу України від 25.10.2001р. №2768-ІІІ не має права користуватися земельною ділянкою комунальної власності на праві постійного користування, суд виходить з наступного.

За приписами частини першої статті 92 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного судового рішення), право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без установлення строку.

Стаття 22 Земельного кодексу Української РСР від 18 грудня 1990 року № 561-XII (чинного на час видачі державного акта) встановлювала, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 вказав, що стаття 92 ЗК України не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте в установлених законодавством випадках. Раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними та підлягають заміні у разі добровільного звернення осіб (Постанова Кабінету Міністрів від 2 квітня 2002 року № 449 (чинна до 23 липня 2013 року).

Таким чином, право постійного користування земельною ділянкою, набуте особою у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не підлягає обов`язковій заміні.

Відповідно до статті 141 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного судового рішення) підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії.

Право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 цього Кодексу, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 Земельного кодексу України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.

Вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суд враховує, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 Земельного кодексу України.

У випадках, визначених цими нормами, припинення права власності на землю чи права землекористування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсними.

Таким чином, прийняття органом місцевого самоврядування рішення про скасування власного рішення та вилучення земельної ділянки не є підставою припинення права користування земельною ділянкою, визначеною ст. 141 Земельного Кодексу України, та прямо порушує права позивача як землекористувача.

Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених законом.

Судом також встановлено, що на наданій в користування позивачу земельній ділянці фізичними особами зареєстровано право власності на ряд об`єктів нерухомості, що стало підставою для їх звернення до Саратської селищної ради за наданням дозволу на виготовлення технічної документації на земельні ділянки, розташовані під належними їм спорудами та необхідні для обслуговування цих споруд.

Окрім цього, рішеннями Саратської селищної ради від 25 січня 2019 р. №897-УІІ та від 25 січня №898-УІІ» із внесеними змінами рішенням № 1277-VII, та рішенням від 26.03.2019р. №934-VII припинено право постійного користування Саратського ринку райспоживспілки на частину земельної ділянки площею 0,0060 га, 0.0230 га та 0,0074га у зв`язку із наданням фізичним особам - власникам нерухомого майна дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в довгострокову оренду строком на 49 років земельних ділянок для будівництва та обслуговування будівель торгівлі із земель запасу житлової та громадської забудови Саратської селищної ради (в межах населеного пункту).

Дійсно, відповідно до п. "е" ч.1 ст. 141 Земельного кодексу України, однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. При цьому, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 120 цього Кодексу, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

За висновками, викладеними у пунктах 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019р. у справі № 921/158/18, згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття.

Судом встановлено, що рішеннями Саратської селищної ради від 25.01.2019 р. №897-УІІ та від 25.01.2019р. №898-УІІ» із внесеними змінами рішенням № 1277-VII, та рішенням від 26.03.2019р. №934-VII надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в довгострокову оренду фізичним особам ОСОБА_13 та ОСОБА_12 частини земельної ділянки загальною площею 0,0364 га (0,0060 га + 0,0230 га + 0,0074га) із складу земельної ділянки, що перебуває у користуванні позивача. Відомостей щодо площі земельних ділянок, на яких розміщено належні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 об`єкти нерухомості матеріали справи не містять.

Суд доходить висновку, що набуття фізичними особами прав на нерухоме майно, розташоване на земельній ділянці, постійним землекористувачем якої є позивач, жодним чином не може бути підставою для припинення прав останнього на земельну ділянку в цілому, оскільки власники споруди мають право набувати прав на земельну ділянку, на якій така споруда розташована та в межах, необхідних для обслуговування цієї споруди. Отже, позиція відповідача щодо припинення права користування позивача на всю земельну ділянку загальною площею 1,23 га у межах згідно з планом землекористування, є безпідставною та порушує інтереси позивача.

При цьому, суд вважає недоцільним надавати оцінку доводам відповідача на перевищення повноважень виконавчим комітетом Саратської селищної ради народних депутатів при прийнятті рішення від 22.05.1997р. №121, оскільки вказане рішення не є предметом оскарження у справі, що розглядається.

З огляду на встановлені обставини, суд доходить висновку про відсутність повноважень у селищної ради на скасування прийнятого раніше виконавчим комітетом рішення індивідуального характеру, яке фактично є виконаним. При цьому, рада, приймаючи рішення про скасування рішення виконавчого комітету від 22.05.1997р. №121 та вилучення з постійного користування позивача земельної ділянки, яке є безстроковим та набуте в порядку, визначеному законодавством, без належних на те законодавчо встановлених підстав порушила та припинила право постійного користування земельною ділянкою ДП «Ринок Саратської Райспоживспілки», що є підставою для визнання рішення Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області №82-VІІІ від 30.12.2020р.

При цьому, суд зауважує, що при наданні оцінки доводам всіх учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Вирішуючи питання щодо доцільності надання правової оцінки іншим доводам сторін, суд виходить з того, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 ГПК України, у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно з ч. 3,4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст.73 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст. 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі повного, всебічного та безпосереднього дослідження наявних в матеріалах справи доказів, встановлених між сторонами правовідносин, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та наявності правових підстав для їх задоволення.

З огляду на ухвалення рішення про задоволення позовних вимог, керуючись ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 30.12.2020р. №82-VIIІ «Про скасування рішення виконавчого комітету Саратської селищної ради народних депутатів від 22.05.1997р. №121 «Про видачу державного акту на право користування землею Саратському ринку».

3. Стягнути з Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області (68200, Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Сарата, вул. Чкалова, 15, код ЄДРПОУ - 04379189) на користь Дочірнього підприємства «Ринок Саратської Райспоживспілки» (68200, Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Сарата, вул. Чкалова, 31, код ЄДРПОУ - 01561448) 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. - судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 02.06.2021 р.

Суддя Ю.І. Мостепаненко

Повний текст складено 02 червня 2021 р.

Суддя Ю.І. Мостепаненко