ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2021 р. Справа№ 910/20505/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Алданової С.О.

Зубець Л.П.

при секретарі Гуцал О.В.

за участю представників зазначених в протоколі від 19.05.2021р.

розглянувши у відкритому судовому

засіданні апеляційну

скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 р.

у справі № 910/20505/20 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "Омега-

Київ"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 43 582 334 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "Омега-Київ" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 43 532 334 грн. боргу за договором поставки № 53-129-01-20-02041 від 10.01.2020.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 53-129-01-20-02041 від 10.01.2020.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі №910/20505/20 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "Омега-Київ" в частині стягнення 42 032 334 грн. боргу задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "Омега-Київ" 42 032 334 (сорок два мільйони тридцять дві тисячі триста тридцять чотири) грн. боргу, 337 742 (триста тридцять сім тисяч сімсот сорок дві) грн. 50 коп. судового збору, 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. витрат на правову допомогу. У частині вимог про стягнення 1 500 000 грн. боргу провадження у справі № 910/20505/20 закрито. Судовий збір у розмірі 315 242,50 грн., сплачений Товариством з обмеженою відповідальністю "НВП "Омега-Київ" (01010, м. Київ, вул. І.Мазепи, 3, оф. 174, ідентифікаційний код 39035203) на підставі платіжного доручення № 364 від 15.12.2020, повернуто з Державного бюджету України платнику.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі №910/20505/20 повністю та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю. Також, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2021 року, апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. - головуюча суддя; судді - Алданова С.О., Зубець Л.П.

15.04.2021 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання до апеляційної скарги, в якому просить розстрочити або відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі №910/20505/20.

15.04.2021 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшли заперечення проти відкриття апеляційного провадження.

15.04.2021 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі №910/20505/20 посилаючись на те, що датою отримання копії судового рішення суду першої інстанції, що оскаржується, є 17.03.2021 (відповідно до відстеження поштового відправлення на сайті ПАТ „Укрпошти" за №932 зазначеного на конверті, яким направлено рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі №910/20505/20).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2021р. задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі №910/20505/20 та поновлено Державному підприємству "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 19.05.2021 р.

18.05.2019р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в зв`язку з тим що представник буде брати участь в інших судових засіданнях, а саме у справах № 910/548/21 та № 910/2123/21 у Господарському суді м. Києва.

Колегія суддів ухвалила відмовити позивачу у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на наступне.

У випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п`ятою статті 56 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов`язаних з ним трудовими відносинами. Водночас, неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Таким чином, у разі неможливості прийняти участь у судовому засіданні, відповідач мав можливість вжити інші заходи щодо забезпечення свого правового захисту в судовому засіданні, а саме: направити в судове засідання іншого представника.

Крім того, колегія суддів зазначає, що ухвала Північного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження про розгляд справи та призначення розгляду справи на 19.05.2021р. була прийнята 19.04.2020р., а відповідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала Господарського суду м. Києва про відкладення розгляду справи на 19.05.2021р. у справі № 910/548/21 була прийнята 26.04.2021р. та ухвала Господарського суду м. Києва про призначення судового засідання на 19.05.2021р. була прийнята 29.04.2021р., тобто представник відповідача був обізнаний про розгляд справи № 910/20505/20 у Північному апеляційному господарському суді раніше, та міг забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п`ятою статті 56 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов`язаних з ним трудовими відносинами.

Зважаючи на те, що неявка представників відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, враховуючи предмет спору, подані докази, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами без участі представника відповідача.

Представники позивача у поясненнях, наданих у судовому засіданні, проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 10.01.2020 між позивачем (постачальником) та відповідачем (покупцем) був укладений договір поставки № 53-129-01-20-02041 (надалі - Договір).

Пунктом 1.1 Договору передбачено, що постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у договорі поставити низьковольтну електроапаратуру виробництва "ПрАТ "Самбірський приладобудівний завод "Омега" для ВП "Хмельницька АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом", а покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію в порядку та на умовах договору.

Згідно умов п. 3.1 договору сума договору становить 44 032 602 грн.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.03.202, а в частині оплати за поставлену продукцію, до повного розрахунку (п. 10.1 договору).

Як вбачається з матеріалів справ, позивачем було виконане зобов`язання за договором та поставлено відповідачу товар на загальну вартість 44 032 602 грн. з урахуванням ПДВ.

Факт поставки товару за договором підтверджується: видатковими накладними №№ 8, 9 від 10.02.2020, 10, 11 від 27.02.2020, товарно-транспортними накладними №№ 01/02, 02/02 від 10.02.2020, 03/02, 04/02 від 27.02.2020, актами приймання-передачі ТМЦ №№ 291 від 17.02.2020, 292 від 18.02.2020, 305 від 05.03.2020, 307 від 10.03.2020.

Отримавши товар за договором відповідача перед позивачем, згідно умов договору та відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, виникли зобов`язання по оплаті грошових коштів за отриманий Товар на загальну суму 44 032 602 грн. з урахуванням ПДВ.

Відповідно до умов п. 4.2 договору оплата продукції проводиться покупцем шляхом перерахування коштів протягом 150-ти робочих днів з моменту підписання сторонами акту (актів) приймання-передачі продукції.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 662 Цивільного кодексу України зазначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За статтею 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що відповідачем оплачено одержаний товар у розмірі 500 268 на підставі платіжного доручення № 1010 від 18.05.2020.

В матеріалах справи наявна довідка взаємних розрахунків на 18.01.2021, що підтверджує факт сплати відповідачем на користь позивача 1 500 000 грн. боргу 24.12.2020, тобто після звернення позивача до суду з даним позовом, та не заперечується сторонами.

Колегія суддів погоджується з місцевим судом щодо закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення 1 500 000 грн. боргу відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки зазначена сума боргу сплачена відповідачем після звернення позивача до суду з даним позовом.

На момент розгляду справи відповідачем не надано суду доказів належної оплати за весь отриманий товар.

Таким чином, станом на час розгляду справи відповідач має заборгованість перед позивачем за спірним договором у розмірі 42 032 334 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення умов договору відмовився замінювати товар та повертати кошти.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 42 032 334 грн. за неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором № 53-129-01-20-02041 від 10.01.2020.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.02.2021 відповідач подав суду заяву про визнання позову, в якій визнав позов в частині стягнення 42 032 334 грн. боргу за договором. Просив повернути позивачу 50% сплаченого ним судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті. Зменшити витрати позивача на професійну правничу допомогу, а також відстрочити або розстрочити виконання рішення суду.

Згідно вимог ч. 1 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, 50% сплаченого позивачем судового збору у розмірі 315 242,50 грн. стосовно до вимог ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", підлягає поверненню платнику.

Решту судового збору у розмірі 337 742,50 грн., суд стосовно до вимог ст. 129 ГПК України підлягає стягненню з відповідача.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000,00 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи ст. 28 Правил адвокатської етики (затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017) необхідно дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Суд, здійснюючи розподіл судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) вказує наступне.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У матеріалах справи міститься копія договору про надання правової допомоги № 201001 від 01.10.2020, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 15.12.2020, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ № 2189, платіжне доручення № 391 від 30.12.2020.

Розподіляючи витрати за послуги адвоката суд вказує, що наявні в матеріалах справи договір, платіжне доручення, а також встановлені в договорі ставки розрахунків наданих адвокатських послуг не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у такому розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Також, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу.

Вказані вище обставини свідчать про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката у цьому випадку підлягає частковому задоволенню в розмір 15 000,00 грн.

Щодо заяви про розстрочення або відстрочення виконання рішення суду строком на одинадцять місяців, колегія суддів вважає, що місцевим судом правомірно відмовлено, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 6 статті 238 ГПК України суд у разі необхідності, у резолютивній частині рішення вказує про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Згідно з ст. 239 ГПК України суд який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, слід враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведена відповідачем підстава для відстрочення виконання судового рішення (тяжке фінансове становище) не є тими виключними обставинами, які давали б можливість для розстрочення виконання судового рішення та враховує, що таке відстрочення може погіршити фінансове становище позивача.

Судом враховано, що відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України відсутність коштів у боржника не вважається випадком, який звільняє останнього від відповідальності за порушення ним зобов`язання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного про відмову в задоволенні заяви про розстрочення або відстрочення виконання рішення суду строком на одинадцять місяців, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимим доказами наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у ч.1 ст. 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Обов`язок доказування тих або інших обставин справи визначається предметом спору.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд апеляційної інстанції, серед іншого, враховує, що у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду у справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом".

Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 25.02.2021 р. у справі № 910/20505/20 - без змін.

2. Поновити дію рішення Господарського суду м. Києва від 25.02.2021 р. у справі № 910/20505/20.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом".

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 27.05.2021р.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді С.О. Алданова

Л.П. Зубець