ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"27" травня 2021 р. Справа № 903/952/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Грязнов В.В.

судді Василишин А.Р.

судді Бучинська Г.Б.

секретар судового засідання Дика А.І.,

представники учасників справи:

позивач- Багіров Р.А.;

відповідач 1- не з`явився;

відповідач 2- не з`явився;

апелянти- Пілецька Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг ОСОБА_1 (вх.№1421/21 від 01.04.2021), ОСОБА_2 (вх.№1422/21 від 01.04.2021), ОСОБА_3 (вх.№1423/21 від 01.04.2021) на рішення господарського суду Волинської області від 23.02.2021, повний текст якого складено 04.03.2021 у справі №903/952/20 (суддя Шум М.С.)

за позовом Сільськогосподарського приватного підприємства «Дружба»

с.Воютин Луцького р-ну Волинської обл.

до 1. Головного управління Держгеокадастру у Волинській області м.Луцьк

2. Воютинської сільської ради с.Воютин Луцького р-ну Волинської обл.

про визнання недійсним та скасування рішення; визнання укладеними додаткових угод,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року до господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Сільськогосподарського приватного підприємства «Дружба» (надалі в тексті Сільськогоспо-дарське підприємство) до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (надалі в тексті Головне управління) та Воютинської сільської ради (надалі в тексті Сільська рада) про визнання недійсним та скасування рішення Сільської ради №37/4 від 17.12.2019 в частині відмови у продовженні на наступний термін дії договорів оренди, укладених між СГПП «Дружба» та Воютинською сільською радою на земельні ділянки із кадастровими номерами :04:000:0136; :04:000:0137, :04:000:0138, :04:000: 0139, :04:000:0140, а також визнання укладеними додаткових угод до договорів оренди вказаних земельних ділянок.(т.1, арк.справи 1-13).

Рішенням господарського суду Волинської області від 23.02.2021 у справі №903/952/20 позов задоволено в повному обсязі. Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що Позивач до закінчення строку дії Договорів направив Воютинській сільській раді лист із повідомленням про намір укладення (продовження) договорів на новий строк, а до листа долучив проекти Додаткових угод, які були підписані зі сторони Позивача. Тобто, Позивач у порядку та строки, визначені Договором та ст.33 Закону України «Про оренду землі» повідомив Воютинську сільську раду про бажання (намір) укласти (продовжити) договір оренди на новий строк. Орендар належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення орендодавця не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору про намір його поновити, як це передбачено умовами договору оренди землі та додаткових угод про поновлення договору оренди землі та не суперечить вимогам ст.33 Закону України «Про оренду землі». Натомість, 18.12.2019 Позивачу від Воютинської сільської ради надійшов лист №515/1.9.1 про відмову у продовженні на наступний термін дії Договорів оренди на вищезазначені земельні ділянки згідно рішення сесії Сільської ради №37/4 від 17.12.2019 та надано витяг із рішення сесії. Суд першої інстанції дійшов висновку, що у зв`язку із продовженням користування Позивачем земельною ділянкою під час та після закінчення строку дії договору, здійсненням Позивачем орендних платежів за користування земельною ділянкою орендодавець порушив право Позивача на встановлений законом порядок розгляду питання щодо укладення додаткової угоди до договору на той самий строк і на тих самих умовах. Таким чином, Відповідачем-2 порушена процедура реалізації Позивачем права відповідно до ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі» на поновлення договору оренди землі та укладення додаткової угоди до договору на той самий строк і на тих самих умовах. Тому, Відповідач-2 безпідставно позбавив Позивача права скористатись правом на поновлення договору, шляхом укладення додаткової угоди до договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах.(т.1, арк.справи 150-158).

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 -мирович та ОСОБА_3 подали скарги до Північно-західного апеляційного господарсь-кого суду, у якіх просять скасувати рішення господарського суду Волинської області від 23.02. 2021 у даній справі та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. (т.1, арк. справи 167-180, 198-211, 230-243).

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 містять аналогічні доводи та вимоги. Обґрунтовуючи скарги апелянти зазначають, що господарський суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, постановивши рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважають, що суд прийняв судове рішення про їх права, інтереси та (або) обов`язки і не залу-чив до участі у справі, позаяк Воютинська сільська рада 21.10.2020 рішенням №42/3 затвердила поділ земельних ділянок: кадастровий №:04:000:0135 загальною площею 82,0644 га; кадастровий №:04:000:0136 загальною площею 24,3484 га; кадастровий №:04:000:0137 загальною площею 2,7113 га; кадастровий №:04:000:0138 загальною площею 33,6663 та; кадастровий №:04:000:0139 загальною площею 9,5907 га; кадастровий №:04:000:0140 загальною площею 55,6117 га. Крім того, 29.10.2020 Сільською радою надано дозвіл на виготовлення проектів землеустрою щодо відве-дення земельних ділянок у власність апелянтам для ведення особистого селянського госпо-дарства з подальшим поданням його на затвердження сільської ради. Вказані рішення прийнято на підставі ст.ст.12, 118, 186 ЗК України, тобто згідно порядку безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок. Скаржники наголошують, що рішення господарського суду Волинської області від 23.02.2021 у справі №903/952/20 порушує їх права на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Скаржників не було залучено до участі у справі і позбавлено можливості ефективно захистити своє порушене право та інтерес. На підставі рішення Скаржниками виготовлено технічну доку-ментацію, а саме проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою. А визнання укладеними додаткових угод до договору оренди земельної ділянки, згідно якої термін дії договору продовжено на новий строк (замість наявних 10 років оренди на 15 років оренди) аж до 25.12.2034 позбавляє їх права подати на затвердження вказаний проект землеустрою та порушує інтерес щодо завершення процедури приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Апелянти вважають, що суд першої інстанції не з`ясував закінчення терміну дії Договору від 25.12.2009, крім того, суд визнав укладеною додаткову угоду №02 до договору оренди землі від 25.12.2009 не на той самий строк і не на тих самих умовах. Цим самим висновки господарського суду Волинської області не відповідають обставинам справи, що викладені ним у рішенні. Скаржники наголошують на порушенні судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки існують зловживання процесуальними правами Позивачем СГПП «Дружба» з метою маніпуляцій автоматизованим розподілом справ між суддями шляхом неодноразового подання позовних заяв з тим самим предметом.

Ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.04.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №903/952/20 за скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на рішення господарського суду Волинської області від 23.02.2021 з урахуванням ухвали про виправлення описки від 10.03. 2021.(т.1, арк. справи 196, 208, 260).

13.05.2021 від Позивача надійшов відзив, у якому він заперечує проти задоволення апеляційних скарг та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.(т.2, арк.справи 5-10).

У судовому засіданніапеляційної інстанції 18.05.2021 протокольною ухвалою суд вирішив розглядати апеляційні скарги в межах одного апеляційного провадження, а також за клопотанням апелянтів відклав розгляд справи на 27.05.2021.(т.2, арк.справи 25)

У день судового засідання 27.05.2021 через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, у якій Скаржники додаткового підтримують свої апеляційні скарги та просять скасувати рішення суду першої інстанції.(т.2, арк.справи 30-35).

У судових засіданнях апеляційної інстанції 18 та 27 травня 2021 року апелянти та їх представник підтримали свої апеляційні скарги в повному обсязі. Наголошували, що їх право на отримання земельних ділянок порушене судовим рішенням, а тому таке рішення підлягає скасуванню. Представник Позивача заперечив проти задоволення апеляційних скарг, просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи не забезпечили явку своїх уповноважених представників у призначене на 27.05.2021 судове засідання.

Розглянувши матеріали апеляційних скарг, заслухавши пояснення представників, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю з наступних підстав.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України (надалі в тексті ГПК України), право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у госпо-дарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого само-врядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямо-ваних на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Законом встановлено, що у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності. Частина 2 статті 4 ГПК України містить перелік суб`єктів, право на звернення яких до господарського суду є обмеженим. Це означає, що право на звернення до господарського суду повинно бути прямо передбачене законодавчими актами України.

Стаття 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Вказана конституційна норма конкретизована у статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на оскарження судового рішення ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Таким чином, господарський процесуальний кодекс України повинен містити імпера-тивні норми про те, в яких випадках особа має право оскаржити рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку.

Частиною 1 статті 254 ГПК України передбачено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Разом з тим, судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або якщо суд вирішив питання про обов`язки цієї особи чи про її інтереси у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвентції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не береться до уваги. Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №97-ПН-07.

Розглядаючи дану скаргу, колегія суддів також приймає до уваги, що суд апеляційної інстанції, згідно з п.3 ч.1 ст.264 ГПК України закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Отже після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.

Таким чином, першочергово суду необхідно з`ясувати чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки скаржника, та лише після встановлення таких обставин, вирішити питання про залучення такої особи у якості третьої особи та про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Аналогічні правові висновки викладено Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 10.05.2018 у справі №910/22354/15, від 19.06.2018 у справі №910/18705/17, від 11.07.2018 у справі №911/2635/17, від 04.10.2018 у справі №5017/461/2012, від 29.11.2018 у справі №918/115/16, від 04.12.2018 у справі №906/1764/15, від 06.12.2018 у справі №910/22354/15, від 16.04.2019 у справі №12/91, від 11.04.2019 у справі №8/71-НМ, від 11.09.2019 у справі №4/2023-10, а також від 19.02.2020 у справі №62/112.

В даному випадку, звертаючись до суду із апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обґрунтовують наяв-ність порушених прав тим, що 29.10.2020 Воютинською сільською радою Луцького району Волинської області прийнято рішення про надання дозволу на виготовлення проектів земле-устрою щодо відведення земельних ділянок у власність апелянтам для ведення особистого селянського господарства з подальшим поданням проектів на затвердження Сільської ради. Вказані рішення прийнято на підставі ст.ст.12, 118, 186 ЗК України, тобто в межах порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Скаржниками виготовлено технічну документацію, а саме проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою. А визнання укладеними додаткових угод до договору оренди земельної ділянки, згідно якої термін дії договору продовжено на новий строк (замість наявних 10 років оренди на 15 років оренди) аж до 25.12.2034 позбавляє їх права подати на затвердження проекти землеустрою та порушує інтерес щодо завершення процедури приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Натомість, колегія суддів звертає увагу, що за приписами частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до статті 118 ЗК України громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, в тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності подає клопотання до відповідного органу вико-навчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. До клопотання додається розроблена відповідно до Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.(ч.7 ст.118 ЗК України).

Передача земельної ділянки здійснюється на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування або органу державної влади.

Отже, правовідносини щодо отримання у власність земельної ділянки виникають лише в момент прийняття органом відповідного рішення.

До цього моменту, починаючи з моменту звернення особи до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, тривають переддоговірні відносини: сторони ведуть переговори щодо можливості отримання такої земельної ділянки в майбутньому та визначення конкретної земельної ділянки на масиві земель державної або комунальної власності у встановленому законом порядку. Етапи цих переговорів такі:

Звертаючись до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зацікавлена особа звертається до власника земельної ділянки держави або терито-ріальної громади (в особі відповідного органу) з пропозицією щодо отримання земельної ділянки та про проведення переговорів з цього приводу.

У дозволі на виготовлення проєкту землеустрою визначається лише приблизна площа земельної ділянки та орієнтовне місцезнаходження (наприклад, земельний масив, у межах якого вона буде знаходитись).

Конкретизується ж земельна ділянка у проєкті землеустрою. Проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає інформацію щодо меж земельної ділянки та інформацію, важливу для визначення можливості використання земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема перелік обмежень у використанні земельних ділянок (меж охоронних зон (наприклад, біля ліній електропередач), зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель); матеріали погодження проєкту землеустрою тощо (стаття 50 Закону України «Про землеустрій»).

Отже, дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити земельну ділянку як об`єкт цивільного обороту. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в майбутньому.

У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №380/624/16-ц (провадження №14-301цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Звернення заінтересованої особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування за затвердженням проєкту землеустрою є пропозицією цієї особи щодо визна-чення конкретного предмета земельної ділянки, конкретизованої у проєкті землеустрою.

Затвердження проєкту землеустрою щодо відведення ділянки засвідчує згоду власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування) із вибором земельної ділянки, конкретизованої у проєкті землеустрою.

Розглядаючи апеляційні скарги в контексті порушеного права чи інтересу апелянтів, колегія суддів зауважує, що Позивач до закінчення строку дії Договорів направив Воютинській сільській раді лист із повідомленням про намір укладення (продовження) договорів на новий строк, а до листа долучив проекти Додаткових угод, які були підписані зі сторони Позивача.

18.12.2019 Позивачем отримано від Сільської ради лист №515/1.9.1 від 18.12.2019 про те, що згідно рішення сесії сільської ради від 17.12.2019 за №37/4 СГПП «Дружба» відмовлено у продовженні на наступний термін дії Договорів оренди на вищезазначені земельні ділянки.

21.10.2020 Сільською радою прийнято рішення №42/3 про затвердження поділу земель-них ділянок: кадастровий №:04:000:0135 загальною площею 82,0644 га; кадаст-ровий №:04:000:0136 загальною площею 24,3484 га; кадастровий №: 04:000:0137 загальною площею 2,7113 га; кадастровий №:04:000:0138 загальною площею 33,6663 га; кадастровий №:04:000:0139 загальною площею 9,5907 га та кадастровий №:04:000:0140 загальною площею 55,6117 га.

Крім того, 29.10.2020 Сільська рада прийняла рішення про надання дозволу на виготов-лення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність апелянтам для ведення особистого селянського господарства з подальшим поданням його на затвердження сільської ради.

Колегія суддів звертає увагу, що предметом даного спору є підставність рішення органу місцевого самоврядування від 17.12.2019 за №37/4, однак по спливу 10 місяців 29.10.2020 апе-лянтам надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

Не оцінюючи підстави ухвалення судового рішення та враховуючи, що надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі набуття права власності чи користування на земельну ділянку, а рішення щодо надання такого дозволу прийнято майже через рік після прийняття оспорюваного рішення від 17.12.2019, колегія суддів наголошує, що у апелянтів не виникло жодних прав та інтересів на земельні ділянки, які орендар використовував до 17.12.2019 да договорами оренди чи їх частини.

Колегія суддів встановила, що жодне право чи інтерес ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рішенням господарського суду Волинської області від 23.02.2021 у справі №903/952/20 не порушено, рівно як не вказано ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині оскаржуваного рішення про права чи обов`язки апелянтів.

Таким чином, оскаржуване рішення господарського суду Волинської області від 23.02. 2021 у справі №903/952/20 не створило для ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 жодних прав чи обов`язків, а тому у них відсутнє право на оскарження такого судового рішення.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішува-лося, то апеляційне провадження належить закрити на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 ГПК України, оскільки у даному випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, а відтак відсутній і суб`єкт апеляційного оскарження.

З огляду на вищезазначені обставини, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження у справі №903/952/20, відкрите за скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення господарського суду Волинської області від 23.02.2021, підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 34, 86, 233, 234, 262, 264 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити апеляційне провадження у справі №903/952/20 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 (вх.№1421/21 від 01.04.2021), ОСОБА_2 (вх.№1422/21 від 01.04.2021), ОСОБА_3 (вх.№1423/21 від 01.04.2021) на рішення господарського суду Волинської області від 23.02.2021 у справі №903/952/20.

2. Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного

Суду у порядку та строк, передбачений ст.288 ГПК України.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.