ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"31" травня 2021 р. Cправа № 902/388/21

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А., розглянувши без виклику сторін за наявними матеріалами в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (вул. 600-річчя, 13, м. Вінниця, 21021)

до: Приватного багатопрофільного науково-виробничого малого підприємства "Теплотехсервіс-МВ" (вул. Миколи Ващука, 1А, м. Вінниця, 21029)

про стягнення 3 666,76 грн заборгованості за теплову енергію,

В С Т А Н О В И В :

Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" подано позов про стягнення з Приватного багатопрофільного науково-виробничого малого підприємства "Теплотехсервіс-МВ" 3 666,76 грн заборгованості за теплову енергію.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за попереднім договором №402 на постачання та споживання теплової енергії від 27.09.2005 (укладення якого підтверджується фактом споживання теплової енергії та здійсненням часткових проплат) в частині повної та своєчасної оплати за спожиту теплову енергію, внаслідок чого Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" заявлено до стягнення з Приватного багатопрофільного науково-виробничого малого підприємства "Теплотехсервіс-МВ" 3666,76 грн за надані послуги з теплопостачання.

Ухвалою суду від 20.04.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/388/21 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Даною ухвалою встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій, в т.ч. для подання відповідачем відзиву на позовну заяву.

Ухвала про відкриття провадження у справі вручена позивачу, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим поштовим повідомленням, при цьому вказана ухвала, адресована відповідачу за адресою місцезнаходження, що міститься у ЄДРЮОФОП, повернута на адресу суду із відміткою відділення АТ "Укрпошта" - "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

В разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (абзац третій підпункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", яка стосується попередньої редакції ГПК України та на даний час є чинною).

Окрім того, ухвалу про відкриття провадження у справі №902/388/21 від 20.04.2021 офіційно оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, доступ до якого є безоплатним та цілодобовим.

За вказаних обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення сторін про судове провадження у справі.

Відзиву відповідача на позовну заяву до суду не надійшло.

За приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Розглядаючи дану справу, суд з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

27.09.2005 між Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (Постачальник, позивач) та Приватним багатопрофільним науково-виробничим малим підприємством "Теплотехсервіс-МВ" (Споживач, відповідач) укладено Попередній договір №402 на постачання та споживання теплової енергії (Попередній договір), згідно з п. 3 якого сторони зобов`язалися до 30.12.2005 укласти Договір про постачання та споживання теплової енергії.

Пунктом 6 Попереднього договору визначено, що з 01.09.2005, що позивач зобов`язується надавати послуги тепло-водопостачання, а відповідач зобов`язується оплачувати вартість цих послуг згідно виставлених рахунків протягом 10 діб з моменту їх отримання.

Як вказує позивач, відповідач не підписав надісланого йому проекту договору на постачання та споживання теплової енергії, разом з тим послугу отримував та здійснював розрахунки за теплову енергію. При цьому позивач звертає увагу, 27.07.2006 відповідачем підписана угода про зміну попереднього договору №402 на теплопостачання в частині зміни реквізитів для оплати і в подальшому відповідач здійснював оплату за надані послуги постачання теплової енергії за новими реквізитами.

Також позивач зазначає, що за період з листопада 2007 року по жовтень 2017 року відповідачу здійснено постачання теплової енергії на загальну суму 43005, 38 грн, в той же час за цей період відповідачем здійснено оплат на загальну суму 44005,64 грн, тому залишок заборгованості з урахуванням початкового сальдо по особовому рахунку відповідача в сумі 4971,02 грн станом на 01.04.2021 становить 3666,76 грн, яку заявлено до стягнення.

Так, до матеріалів позовної заяви на підтвердження заявленої до стягнення заборгованості, зокрема, надано дублікати актів здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) за період травня 2016 року - жовтня 2017 року, виписку з журналу нарахувань і оплати за період з листопада 2007 року по квітень 2021 року по особовому рахунку №402 (споживач: СД "Теплотехсервіс-МВ"), відомості про платежі по договору №402 (споживач: СД "Теплотехсервіс-МВ").

З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ним, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 цього ж Кодексу встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 3 статті 635 Цивільного кодексу України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Враховуючи приписи зазначеної норми, позаяк у строк до 30.12.2005 договору про постачання та споживання теплової енергії між позивачем та відповідачем не укладено (оскільки доказів протилежного матеріали справи не містять) попередній договір є припиненим.

Разом з тим відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.04.2020 у справі №910/7968/19, про те, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, необхідним є доведення за допомогою належних, допустимих факту надання та споживання таких послуг, їх обсягу, вартості, а також настання у відповідача строку виконання грошового зобов`язання з оплати таких послуг.

Щодо посилання позивача, що 27.07.2006 відповідачем підписана угода про зміну попереднього договору №402 на теплопостачання в частині зміни реквізитів для оплати і в подальшому відповідач здійснював оплату за надані послуги постачання теплової енергії за новими реквізитами, суд вважає за необхідне зазначити, що за змістом такої угоди внесено зміни до пункту №6.3 договору на постачання теплової енергії №402 від 27.09.2005, однак додана до матеріалів справи копія попереднього договору №402 на теплопостачання пункту №6.3 не містить, а реквізити для перерахування коштів у попередньому договорі зазначено у п. №7, тому неможливо достеменно стверджувати, що вказана угода стосується саме попереднього договору.

Положеннями ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно сплачувати теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

За умовами ч. 6 ст. 25 Закону України "Про теплопостачання" у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Пунктом 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198, визначено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показань вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Пункт 40 Правил користування тепловою енергією передбачає, що споживач зобов`язаний дотримуватися вимог договору, а саме вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію.

Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Разом із тим частинами 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХIV (із змінами і доповненнями) встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Так, на підтвердження заявленої заборгованості позивачем надано акти здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) за період травня 2016 року - жовтня 2017 року в дублікатах, які не містять підпису зі сторони Замовника (Споживача, відповідача), доказів, що такі акти направлялися відповідачу матеріали справи не містять.

Окрім того, виписка з журналу нарахувань і оплати за період з листопада 2007 року по квітень 2021 року по особовому рахунку №402 (споживач: СД "Теплотехсервіс-МВ") є документом, складеним позивачем в односторонньому порядку, містить інформацію про ряд нарахувань, що передували періоду, за який заявлено заборгованість, однак за відсутності у матеріалах справи належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, які підтверджують наявність заборгованості, в т.ч. на початок заявленого періоду (початкове сальдо) така виписка не надає можливості встановити дійсну наявність заборгованості та не може вважатися належним та допустимим доказом у справі.

Також, Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" надано відомості про платежі по договору №402 (споживач: СД "Теплотехсервіс-МВ") за підписом начальника служби збуту підприємства позивача, що є документом, сформованим позивачем в односторонньому порядку та не дає змоги встановити підставу таких платежів.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В силу приписів ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, господарські суди зобов`язані надати оцінку кожному належному, допустимому, достовірному, вірогідному доказу, які містяться в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Виходячи із оцінки наявних у справі доказів на предмет їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності, а також із дослідження кожного із них окремо та у сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного, об`єктивного з`ясування обставин справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, позаяк позивачем не доведено факту наявності заявленої до стягнення заборгованості.

В силу приписів ст. 129 ГПК України, враховуючи відмову в задоволенні позову, витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви в сумі 2270 грн залишити за позивачем.

3. Згідно з приписами ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. Відповідно до положень ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, а також на адресу електронної пошти позивача: ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Повне рішення складено 31 травня 2021 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2,3 - позивачу - вул. 600-річчя, 13, м. Вінниця, 21021; ІНФОРМАЦІЯ_1;

4 - відповідачу - вул. Миколи Ващука, 1А, м. Вінниця, 21029.