ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2021м. ДніпроСправа № 904/674/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. зЗа участю секретаря судового засідання Головахи К.К., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТЕРА КЕМІКАЛ", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АСС", с. Широке, Криворізький р-н, Дніпропетровська область

про стягнення 403 704,77 грн. за договором поставки товару

Представники:

Від Позивача ОСОБА_1 - адвокат

Від Відповідача Олюха В.Г. - адвокат

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЬТЕРА КЕМІКАЛ" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АСС" заборгованість за договором поставки товару (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 23.04.2021) у сумі 403 704,77 грн., яка складається з суми основного боргу 357 349,18 грн., 20 190,39 грн. - пені, 21 117,60 грн. - інфляційних витрат, 5 047,60 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №027 від 12.02.2019 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Ухвалою суду від 08.02.2021 залишено позовну заяву без руху для усунення Позивачем недоліків.

11.02.2021 позивач надав заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 16.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 15.03.2021.

09.03.2021 відповідач проти задоволення позову заперечив та зазначив, що строк оплати не настав, оскільки позивачем поставлено товар без передоплати та останній з претензією щодо оплати заборгованості за поставлений товар не звертався.

Також відповідач вказує на те, що позивачем не враховано всі суми оплати по спірному договору за поставлений товар.

Ухвалою суду від 15.03.2021 підготовче засідання відкладено до 05.04.2021.

19.03.2021 позивач надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що посилання відповідача у відзиві на відсутність вимоги про сплату боргу не заслуговує уваги, оскільки в силу норм Цивільного кодексу України така вимога не вимагається взагалі. Однак відповідна вимога надіслана відповідачу (претензія № 15/1 від 15.01.2021), яку відповідач отримав, що підтверджується самим відповідачем у відзиві на позов.

Також позивачем надано заяву про зменшення суми боргу, згідно якої позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 533 501,70 грн., яка складається з суми основного боргу у розмірі 477 023,18 грн., пені - 32 455,65 грн., інфляційних втрат 24 022,87 грн.

01.04.2021 відповідач надав до суду заперечення в яких зазначив, що позивач виконав свій обов`язок, хоча передчасно, однак не у повному обсязі, оскільки не надав усіх необхідних документів на товар, у зв`язку з чим у відповідача обов`язок по оплаті не настав.

Ухвалою суду від 05.04.2021 розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТЕРА КЕМІКАЛ" про зменшення позовних вимог - відкладено до наступного судового засідання. Продовжено строк підготовчого засідання на 30 календарних днів до 15.05.2021. Підготовче засідання відкладено до 26.04.2021.

26.04.2021 позивачем надано заяву про зменшення суми позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 357 349,18 грн., пеню - 20 190,39 грн., інфляційні втрати - 21 117,60 грн. та 3% річних - 5 047,60 грн.

Ухвалою від 26.04.2021 прийнято до розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог від 26.04.2021 за Вх.№20763/21. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні по суті на 26.05.2021.

У судовому засіданні 26.05.2021 позивач в усній формі відмовився від стягнення суми 3% річних у розмірі 5 047,60 грн., що зафіксовано в протоколі судового засідання.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

На підставі викладеного суд приймає відмову позивача від стягнення 3% річних у сумі 5 047,60 грн.

Позивач підтримав зменшені позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позову заперечив.

Судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 26.05.2021 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд встановив.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ:

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин, пов`язаних з укладенням Договору поставки, умов та строку поставки товару, встановлення факту постави товару та встановлення факту невиконання відповідачем договору в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛЬТЕРА КЕМІКАЛ" (далі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АСС" (далі - покупець, відповідач) укладено договір поставки товару №027 (далі - договір).

У порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю визначений цим договором товар: Гіпохлорид Натрію марки А_ (далі - товар), а Покупець зобовязується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 1.2. договору найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, ціна за одиницю товару та загальна вартість товару, визначаються видатковою накладною.

Згідно п. 1.3. договору загальна сума договору визначається виходячи із вартості фактично поставленого товару, в строк дії цього договору, на підставі видаткових накладних.

Перехід права власності на товар, ризики випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) товару від постачальника до покупця відбувається в момент та в місці поставки. Моментом (датою) поставки товару за цим договором є дата та час підписання видаткової накладної представником покупця. Місце поставки є: склад покупця (п. 2.1. договору).

Згідно з п. 2.2. договору поставка товару за цим договором здійснюється протягом 5 календарних днів з дня направлення покупцем телефонним, факсимільним зв`язком чи електронною поштою замовлення.

Порядок доставки товару: доставка покупцю (п. 2.3. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору покупець оплачує поставлений постачальником товар за цінами, що визначені за одиницю товару у рахунку або специфікації до даного договору. Вартість товару, вказана у рахунках, є остаточною та не може бути зміненою протягом строку поставки.

Пунктом 4.2. договору встановлено, що розрахунки за товар здійснюються у безготівковому порядку, шляхом переказу покупцем передоплати у розмірі 100% вартості замовленого товару в національній валюті України на поточний рахунок постачальника, що визначений у цьому договорі.

У випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього договору (надалі іменується "порушення договору"), сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним законодавством України (п. 6.1. договору).

Пунктом 6.2. договору встановлено, що за порушення зобов`язань за цим договором сторона, що допустила порушення, сплачує іншій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми порушення за кожний день прострочення.

Цей договір вважається укладеним і набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін. Строк цього договорі починає свій перебіг з дати підписання та закінчується 31.12.2019. Закінчення цього строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (п.п. 9.1., 9.2., 9.3. договору).

Позивач умови договору виконав належним чином та здійснив поставку товару на загальну суму 1 237 142,28 грн., що підтверджується видатковими накладними наявними в матеріалах справи, які підписані представниками сторін без заперечень та скріплені печатками підприємств сторін.

Відповідач за поставлений товар розрахувався частково, в наслідок чого у нього виникла заборгованість у сумі 357 349,18 грн., що стало підставою для звернення позивача до суду для захисту свого порушеного права.

Вивчивши матеріали справи та надані сторонами документи, суд прийшов до висновку про задоволення позову на підставі наступного.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного з законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Оскільки позивачем, попри умов договору, товар поставлено відповідачу без передоплати, до даних правовідносин слід застосовувати приписи ст.530 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що коли строк виконання зобов`язання не встановлений, боржник повинен виконати таке зобов`язання у семиденний термін з дня пред`явлення вимоги кредитором. Чинне законодавство не визначає форми такої вимоги та порядку її пред`явлення.

Позивачем до матеріалів справи надано завірені копії видаткових накладних та рахунків на оплату товару, які згідно звичаїв ділового обороту є тим документом, який продавець надає покупцю для оплати товару, тобто є в розумінні ч.1 ст.530 ЦК України вимогою про оплату.

Судом встановлено, що разом з товаром Відповідачем отримані видаткові накладні, в яких визначено вартість отриманого товару, отже останній зобов`язаний оплатити товар після його прийняття.

Враховуючи, що наявність заборгованості підтверджується матеріалами справи та не спростована відповідачем належними та допустимими доказами, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 403 704,77 грн. підлягають задоволенню.

Крім основного боргу, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у сумі 20 190,39 грн. за період з 19.08.2020 по 04.02.2021 та 21 117,60 грн. інфляційних втрат за період з вересня 2020 року по січень 2021 року.

У випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього договору (надалі іменується "порушення договору"), сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним законодавством України (п. 6.1. договору).

Пунктом 6.2. договору встановлено, що за порушення зобов`язань за цим договором сторона, що допустила порушення, сплачує іншій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми порушення за кожний день прострочення.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Перевіривши розрахунок пені, судом встановлено, що її сума за період з 19.08.2020 по 04.02.2021 становить 20 201,60 грн., однак суд не може вийти за межі позовних вимог, тому до стягнення підлягає сума заявлена позивачем 20 190,39 грн.

Щодо нарахування інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" встановлено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, застосований позивачем розрахунок інфляційних втрат суперечить вищевикладеним приписам Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", оскільки нарахування ним здійснено за неповні місці.

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати, що підлягають стягненню за період з вересня 2020 року по січень 2021 року становлять 21 117,60 грн.

Заперечення відповідача щодо відсутності у нього обов`язку по сплаті за отриманий товар, безпідставності нарахування пені та інфляційних втрат, та посилання відповідача на те, що позивач не надав усіх необхідних документів для оплати по договору, суд не приймає з наступних підстав.

Як зазначалось вище, відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Судом встановлено, що разом з товаром Відповідачем отримані видаткові накладні, в яких визначено вартість отриманого товару.

При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Крім того, позиція відповідача спростовується ст. 666 ЦК України, якою визначено, що якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Відповідач стверджує, що позивачем надано не всі документи на поставлений товар, однак до кінця в доказів в підтвердження цього не надано.

Крім того, відсутність всіх документів на поставлений товар не доводить відсутність обов`язку розрахуватися за поставлений товар.

Також суд констатує, що сторони визнають, що товар є переданим, а отже товар повинен бути оплаченим.

Враховуючи, що поставка товару була здійснена позивачем без передоплати, в такому випадку слід керуватися ст. 692 ЦК України, яка передбачає, що покупець (відповідач у даному випадку) був зобов`язаний оплатити товар після його прийняття, чого, як встановили суди, зроблено не було; тобто, за встановлення судом першої інстанції факту належного отримання товару відповідачем, накладні, за якими відповідач отримав цей товар, є самостійними підставами виникнення обов`язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар.

Заперечення відповідача судом розцінюються, як ухиляння від належного виконання умов укладеного між сторонами договору в частині оплати товару.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача суму основного боргу у розмірі 357 349,18 грн., 20 190,39 грн. - пені та 21 117,60 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Судом встановлено, що сума судового збору, яку необхідно було сплатити при зверненні до суду з цим позовом (у зв`язку з уточненням позовних вимог) складає 5 979,86 грн., а позивачем сплачено 9 952,54 грн., отже сума переплати склала 3 972,68 грн.

Статтею 7 Закону України "Про судовий збір" унормовано підстави повернення судового збору, яким зокрема зазначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне роз`яснити, що позивач може звернутися до суду з клопотанням про повернення зайво сплаченої суми судового збору у розмірі 3 972,68 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТЕРА КЕМІКАЛ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АСС" про стягнення грн. за договором поставки товару задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АСС" (53070, Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Широке, вул.. Молодіжна, б. 1А, код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТЕРА КЕМІКАЛ" (49038, м. Дніпро, вул. Князя Я. Мудрого, б. 68, ) заборгованість у сумі 357 349,18 грн., 20 190,39 грн. - пені., 21 117,60 грн. - інфляційних втрат та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 5 979,86 грн., про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 31.05.2020

Суддя Н.Г. Назаренко