ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" травня 2021 р. Справа № 910/15348/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Кропивної Л.В.
суддів: Зубець Л.П.
Дідиченко М.А.

представники сторін не викликались,
розглянувши апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1
на рішення господарського суду міста Києва від 14.12.2020 р. (повний текст складено 14.12.2020 р.)
у справі № 910/15348/20 (суддя - Трофименко Т.Ю.)
за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України
до Військової частини НОМЕР_1
про стягнення 101 324,00 грн.,-
В С Т А Н О В И В:
Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 101 324,00 грн., з яких: відшкодування у порядку регресу витрат позивача в розмірі 100 000,00 грн. та 1 324,00 грн. вартості послуг експерта, які виникли внаслідок виплати власнику пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді (далі - ДТП) автомобіля.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач отримав право вимоги до відповідача, як до власника транспортного засобу (далі - ТЗ), водій якого винний у скоєнні ДТП.
Рішенням господарського суду міста Києва від 14.12.2020 р. у справі № 910/15348/20 позов задоволено: стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь МТСБУ 101 324,00 грн. відшкодування та 2 102,00 грн. судового збору за подання позову.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є особою, відповідальною за шкоду, заподіяну власнику автомобіля "Volkswagen Caddy", у ДТП, що відбулась 01.12.2018 р.; до Моторного (транспортного) страхового бюро України як особи, що здійснила регламентну виплату, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.
Заперечення відповідача з приводу того, що позов заявлено не до належної особи, а особою, яка має відповідати перед позивачем, є ОСОБА_1 , який керуючи автомобілем, що належить відповідачу, не перебував із ним у трудових відносинах і проходив строкову військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 211 від 19.10.2017 р., судом першої інстанції відхилені за неспроможністю. При цьому суд, послався на правові висновки, викладені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 28.01.2015 р. у справі № 6-229цс14 та від 21.09.2016 р. у справі № 6-933цс16, за якими "під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника". Як встановив суд, у момент ДТП ОСОБА_1 керував ТЗ в ході виконання своїх службових обов`язків, доручених йому відповідачем, тож саме відповідач є особою, яка відповідає за завдані збитки.
Не погоджуючись з висновками суду, Військова частина НОМЕР_1 (відповідач у справі) звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Наводячи підстави скасування оскаржуваного рішення, апелянт зазначав, що судом першої інстанції не було враховано відсутності представників відповідача під час проведення автотоварознавчого дослідження, і те, що водій його ТЗ не перебував у трудових відносинах з відповідачем, а проходив строку військову службу, у зв`язку з чим позовні вимоги мають заявлятися безпосередньо до водія ТЗ.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 р., у складі колегії суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), Зубець Л.П., Дідиченко М.А., відкрито апеляційне провадження без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
11.05.2021 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу.
Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як підтверджується матеріалами справи, 01.12.2018 р. по а/д М-06 Київ-Чоп 73 км. + 400 м., перебуваючи за кермом автомобіля марки "ГАЗ 66", д.н.з. НОМЕР_2 , водій ОСОБА_1 не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його та постійно керувати ним, не впорався з керуванням, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки "Volkswagen Caddy", д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який здійснив зупинку. В результаті ДТП обидва ТЗ отримали механічні пошкодження
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.01.2019 р. у справі № 761/47384/18 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення і встановлено, що ДТП сталася внаслідок порушення водієм ТЗ "ГАЗ 66", д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , Правил дорожнього руху України.
На момент ДТП ТЗ "ГАЗ 66", д.н.з. НОМЕР_2 , не був застрахований відповідно до вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
03.12.2018 р. ТОВ "Старокостянтинівський кар`єр" як власник пошкодженого автомобіля "Volkswagen Caddy", д.н.з. НОМЕР_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 , звернувся до МТСБУ з повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування.
Актом виконаних робіт згідно листа № 3.1-05/54888/вих/7 від 12.12.2018 р. МТСБУ про надання доручення на виконання робіт по справі № 54888 позивач, як замовник, прийняв, а ДП "Експерт-Сервіс Авто" виконав та передав такі роботи: визначення розміру збитків, нанесених власнику ТЗ, та висновок № 521/18 про оцінку автомобіля "Volkswagen Caddy", д.н.з. НОМЕР_3 , від 14.01.2019 р. При цьому, у акті зазначено, що він є підставою для проведення розрахунку між замовником та виконавцем в сумі 1 324,00 грн.
14.01.2019 р. суб`єктом оціночної діяльності ДП "Експерт-Сервіс Авто" на замовлення позивача був складений висновок експертного дослідження за результатами проведення автотоварознавчого дослідження № 52118, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля "Volkswagen Caddy", д.н.з. НОМЕР_3 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 163 681,71 грн.
Відповідно до складеної позивачем довідки № 1 від 28.02.2019 р. про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та наказу № 2669 від 18.03.2019 р. прийнято рішення виплатити власнику ТЗ "Volkswagen Caddy", д.н.з. НОМЕР_3 , ТОВ "Старокостянтинівський кар`єр" на відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП, 100 000,00 грн.
19.03.2019 р. позивач перерахував на користь ТОВ "Старокостянтинівський кар`єр" страхове відшкодування у розмірі 100 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 936167 від 19.03.2019 р.
Позивачем на підставі виставленого рахунка-фактури № 43/19 від 25.02.2019 р. оплачено вартість оціночних послуг аваркома (експерта) у розмірі 1 324,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 936781 від 03.04.2019 р.
17.08.2020 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою № 3.1-05/8609 від 19.03.2019 р. про компенсацію витрат позивача у розмірі 100 000,00 грн., яка відповідачем у добровільному порядку задоволена не була.
У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з даним регресним позовом до власника ТЗ, який спричинив ДТП.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням ТЗ, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє ТЗ, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Під володільцем джерела підвищеної небезпеки слід розуміти юридичну особу або громадянина, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного відання або з інших підстав (договір оренди, довіреність тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин із володільцем цього джерела.
Зазначений висновок ґрунтується на приписах частини 1 статті 1172 ЦК України, якою передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Покладання відповідальності на особу, яка заподіяла шкоду внаслідок користування джерелом підвищеної небезпеки підприємства, з яким перебувала у трудових відносинах на підставі трудового договору (договору підряду), можливе лише в тому разі, якщо буде доведено, що ця особа заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини 3 та 4 статті 1187 ЦК України).
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини 1 статті 1188 ЦК України).
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних ТЗ на території України.
Пунктом 21.3 статті 23 Закону передбачено, що при використанні ТЗ в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат).
Згідно з вимогами пункту 21.1. статті 23 Закону, з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація ТЗ (за винятком ТЗ, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу ТЗ) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами застрахована не була.
Відповідно до статті 6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого ТЗ, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до пункту 39.1 статті 39 Закону МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ.
Положеннями п.п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону визначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння ТЗ, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної ТЗ, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому ТЗ.
Згідно з приписами статті 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням ТЗ відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом ТЗ урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією ТЗ з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача ТЗ, який керував ТЗ момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо ТЗ необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію ТЗ до стоянки та плата за послуги стоянки.
Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його (п. 36.2 ст. 36 Закону).
Пунктом 38.2.1 статті 38 Закону визначено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія ТЗ, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Власники ТЗ в розумінні пункту 1.6. статті 1 Закону юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних ТЗ на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують ТЗ на інших законних підставах.
Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач є юридичною особою, що здійснює експлуатацію належного їй джерела підвищеної небезпеки - ТЗ "ГАЗ 66", д.н.з. НОМЕР_5 .
На момент ДТП (01.12.2018 р.) ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 211 від 19.10.2017 р.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 76 від 10.04.2019 р. солдата ОСОБА_1 , водія автомобільного відділення взводу забезпечення 1 спеціального батальйону, звільнено з військової служби з 11.04.2019 р.
Колегія суддів вважає вірними мотиви, з яких суд першої інстанції відхилив доводи відповідача з приводу того, що вимога позивача має бути направлена до водія ТЗ, оскільки той не перебував у трудових відносинах з Військовою частиною № НОМЕР_1 , а проходив строкову військову службу, адже на час скоєння ДТП (01.12.2018 р.) ОСОБА_1 керував ТЗ "ГАЗ 66", д.н.з. НОМЕР_5 і мав при собі дорожній лист, оформлений Військовою частиною № НОМЕР_1 , тож керування ТЗ за межами території військової частини було здійснене Сороковим С.І. за дорученням вказаної Військової частини № НОМЕР_1 , що підтверджується відповідачем у додатках до листа № 2168 від 04.08.2020 р.
Подібний за змістом висновок викладено у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 28.01.2015 р. у справі № 6-229цс14 та від 21.09.2016 р. у справі № 6-933цс16.
Таким чином відповідач є особою, яка відповідальна за шкоду, заподіяну власнику автомобіля "Volkswagen Caddy", д.н.з. НОМЕР_3 , у ДТП, що відбулась 01.12.2018 р.
Доводи апелянта з приводу відсутності його представників під час проведення автотоварознавчого дослідження не впливають на вирішення спору, адже відповідно до пункту 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних ТЗ виклик заінтересованих осіб для проведення огляду ТЗ не є обов`язковим.
Враховуючи відсутність доказів добровільного відшкодування заподіяної шкоди на користь позивача, позовні вимоги МТСБУ про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат в сумі 100 000,00 грн. є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягали задоволенню.
Заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з оплатою позивачем послуг експерта у розмірі 1 324,00 грн., відповідають положенням п. 40.3 ст. 40 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Викладені в апеляційній скарзі доводи фактично свідчать про незгоду апелянта з висновками суду, проте по суті їх не спростовують; підстав для скасування чи зміни рішення не містять, а тому визнаються судом апеляційної інстанції неспроможними.
Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення по справі, судом установлені вірно. Порушень норм матеріального та процесуального права не установлено.
За таких обставин справи апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення - слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 ГПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення господарського суду міста Києва від 14.12.2020 р. у справі № 910/15348/20 залишити без задоволення.
Рішення господарського суду міста Києва від 14.12.2020 р. у справі № 910/15348/20 залишити без змін.
Матеріали справи № 910/15348/20 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 31.05.2021 р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Л.П. Зубець

М.А. Дідиченко