ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року м. Черкаси справа № 925/182/21

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «САВИНЕЦЬКЕ»

до Приватного підприємства «АГРОПАКГРУП»

про стягнення 10 820, 63 грн,

без повідомлення (виклику) сторін,

ВСТАНОВИВ:

Приватне сільськогосподарське підприємство «САВИНЕЦЬКЕ» (вул. Вишнева, 45-А, с. Савинці, Тростянецький район, Вінницька область, 23643, ) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Приватного підприємства «АГРОПАКГРУП» (вул. Смілянська, 149, м. Черкаси, 18008, ) про стягнення 10 820,63 грн заборгованості за договором купівлі-продажу № 000041-12 від 05.12.2019, з яких 10 000,00 гривень основний борг, 321,40 гривень 3 % річних, 499,23 гривень інфляційних втрат, а також понесених судових витрат сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач не поставив оплачений ним товар та повністю не повернув позивачу сплачені кошти.

Одночасно з поданням позовної заяви позивач подав клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 24.02.2021 Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; задовольнив клопотання Приватного сільськогосподарського підприємства «САВИНЕЦЬКЕ» про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження; справу вирішив розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до частини 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення позивачу та відповідачу (а.с. 44, 45).

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, відзив на позов не надав.

12 квітня 2021 року від позивача надійшов лист, у якому він повідомив, що від відповідача на його адресу не надходив відзив на позовну заяву; позов підтримав у повному обсязі.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 13, статті 74 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено такі обставини.

05 грудня 2019 року між Приватним підприємством «АГРОПАКГРУП» (продавець за договором, відповідач у справі) та Приватним сільськогосподарським підприємством «САВИНЕЦЬКЕ» (покупець за договором, позивач у справі) було укладено договір купівлі-продажу № 000041-12 (далі Договір, а.с. 31.)

Договір підписаний представниками сторін, підписи посвідчені їх печатками.

Відповідно п. 1.1. Договору покупець зобов`язався оплатити вартість товару, згідно рахунка фактури, на підставі специфікації та умов даного Договору, а продавець зобов`язався передати у власність покупця товар (біг-беги поліпропіленові) в кількості та асортименті згідно накладних та рахунку фактури на протязі 3-х робочих днів з моменту отримання оплати на р/р.

Відповідно до п. 2.2. Договору розрахунки за придбаний товар здійснюються покупцем шляхом оплати його вартості у грошовій формі на розрахунковий рахунок продавця шляхом попереднього перерахування грошових коштів згідно виставлених рахунків.

Днем приймання-передачі товару вважається дата підпису покупцем товару супровідних документів.

Датою оплати товару вважається день зарахування коштів на банківський рахунок продавця.

Відповідно п. 3.1. Договору передача товару продавцем покупцю засвідчується накладними.

Відповідно до п. 4.1. Договору покупець зобов`язаний:

- на умовах і в порядку, передбаченому даним Договором, оплатити вартість товару;

- прийняти товар.

Відповідно до п. 4.2. Договору продавець зобов`язаний передати покупцю товар.

Відповідно до п. 6.1. Договору право власності на товар переходить до покупця з моменту його отримання від перевізника та підписання всіх супровідних документів.

Позивач зазначив, що оплатив товар 06 грудня 2019 року на суму 20 808,00 грн, відповідно до рахунку фактури № 0201970 від 05 грудня 2019 року, що підтверджується платіжним дорученням № 6109 від 06 грудня 2019 року (а.с. 33, 34).

Товар відповідно до умов Договору відповідач не поставив.

20 грудня 2019 рок на електронну пошту відповідача позивач направляв лист № 594 з вимогою повернути кошти за непоставлений товар від 20 грудня 2019 року (а.с. 37).

15 січня 2020 року на розрахунковий рахунок позивача від відповідача надійшли кошти в розмірі 10 808,00 грн за непоставлений товар, що було здійснено відповідачем 13 січня 2020 року (а.с. 35).

16 жовтня 2020 року на електронну пошту відповідача позивач направляв акт звірки станом на 16.10.2020 (а.с. 36). Відповідач акт звірки не повернув, 09 листопада 2020 року на направив гарантійний лист № 1 від 09.11.2020, в якому, посилаючись на акт звірки від 16.10.2020, гарантував повернення коштів відповідно до графіку: не пізніше 30 листопада 2020 року суму в розмірі 5 000,00 грн та не пізніше 29 грудня 2020 року 5 000,00 грн (а.с. 38).

У визначені домовленостями сторін строки відповідач кошти не повернув, чим порушив права позивача, внаслідок чого і виник спір.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав.

Предметом спору є вимога позивача про повернення коштів попередньої оплати у сумі 10 000,00 грн за непоставлений відповідачем товар за договором купівлі-продажу.

Із матеріалів справи вбачається та відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, що сторони уклали договір купівлі-продажу, позивач сплатив відповідачу за товар 20 808,00 грн, а останній товар не поставив, частково повернув кошти.

Спірні правовідносини сторін виникли з укладеного між ними Договору, який за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 ЦК України).

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відносини купівлі-продажу врегульовані Главою 54 ЦК України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Пунктом 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Приписами ч. 2 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.19 у справі № 912/2275/17.

Приписами ч. 4 ст. 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 202 ГК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд вважає обґрунтованим та доведеним право позивача на стягнення з відповідача 10 000,00 грн суми попередньої оплати. Позов в цій частині підлягає до задоволення.

За змістом ст. 599, 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо обґрунтованості позову в частині стягнення 3 % річних та втрат від інфляції.

Відповідно до розрахунку відповідач має сплатити втрати від інфляції за весь період прострочення 16.01.2020 10.02.2021 в сумі 321,40 грн та три проценти річних від простроченої суми за лютий 2020 року січень 2021 року в розмірі 499,23 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати і 3 % річних за своєю правовою природою не мають характеру штрафних санкцій, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Наведена правова викладена у постановах Верховного Суду від 05.07.2018 у справі № 905/978/17, від 11.05.2018 у справі № 922/3087/17, від 26.04.2018 у справі № 910/11857/17.

Здійснивши перевірку правильності нарахування інфляційних втрат, 3% річних за визначений позивачем період, суд встановив, що нарахування річних та інфляційних здійснено позивачем вірно, а тому, беручи до уваги, що відповідач не виконував належним чином зобов`язання, позов в цій частині належить задовольнити.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

У позовній заяві позивач заявив вимогу про відшкодування понесених судових витрат: сплаченого судового збору 2 270,00 грн.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України сплачена позивачем за подання позову сума судового збору підлягає відшкодуванню йому за рахунок відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного підприємства «АГРОПАКГРУП» (вул. Смілянська, 149, м. Черкаси, 18008, ) на користь Приватне сільськогосподарське підприємство «САВИНЕЦЬКЕ» (вул. Вишнева, 45-А, с. Савинці, Тростянецький район, Вінницька область, 23643, ) заборгованість за договором купівлі-продажу № 000041-12 від 05.12.2019:

10 000,00 гривень основний борг,

321,40 гривень 3 % річних,

499,23 гривень інфляційних втрат,

2 270,00 гривень на відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Чевгуз