РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.04.2021Справа № 910/6407/18

За позовом Фізичної особи-підприємця Полонського Дмитра Вікторовича

до Державного підприємства "Державний проектний інститут "Діпроверф"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд державного майна України

про стягнення 193 975,89 грн.

В межах справи № 910/3704/13

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Факро Орбіта"

до Державного підприємства "Державний проектний інститут "Діпроверф"

про банкрутство

Суддя Чеберяк П.П. (головуючий) Суддя Івченко А.М.

Суддя Омельченко Л.В.

Представники сторін:

Від позивача не з`явилися

Від відповідача Седлер І.О. - представник

Від третьої особи не з`явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Полонський Дмитро Вікторович звернувся до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення 180 000,00 грн. коштів, сплачених за договором № 0104/2013 від 01.04.2013 року про надання консультаційних послуг та резервування нежилого приміщення, 13975,89 грн. відсотків за користування чужими коштами, посилаючись на неналежне виконання Державним підприємством "Державний проектний інститут "ДІПРОВЕРФ" зобов`язань за договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.06.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 закрито провадження у справі № 910/6407/18.

Постановою Північного апеляційного господарського суду міста Києва від 26.12.2018 ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 скасовано, матеріали справи повернуто для розгляду по суті в межах справи про банкрутство № 910/3704/13.

Постановою Верховного суду від 21.11.2018 у справі № 910/3704/13 касаційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України задоволено частково. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2018 та ухвалу Господарського суду м. Києва від 25.06.2018 в частині закриття провадження у справі № 910/3704/13 скасовано. Справу № 910/3704/13 направлено на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2018 справу № 910/3704/13 передано для розгляду судді Літвіновій М.Є.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2018 справу № 910/3704/13 передано уповноваженій особі для здійснення автоматичного розподілу судової справи між суддями з метою визначення складу колегії суддів.

Згідно Витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 20.12.2018 визначено наступний склад колегії: Літвінова М.Є. (головуючий суддя), Мудрий С.М. та Шкурдова Л.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2018 заяву у справі № 910/3704/13 прийнято до провадження визначеним складом суду (Літвінова М.Є. (головуючий суддя), Мудрий С.М. та Шкурдова Л.М.), призначено розгляд заяви у судовому засіданні.

Протоколом передачі судової справи № 910/6407/18 раніше визначеному складу суду від 10.01.2019 справу передано на розгляд судді Літвіновій М.Є., суддям Шкурдовій Л.М., Мудрому С.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 у справі № 910/3704/13 задоволено заяву Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про залишення заяви №2432-03/873 від 17.01.2018 про закриття провадження у справі без розгляду, відмовлено Міністерству економічного розвитку і торгівлі України в задоволенні заяви № 2431-03/1173 від 21.06.2018 про закриття провадження у справі.

Матеріали справи № 910/3704/13 передано судді Яковенко А.В. для подальшого розгляду.

Постановою Верховного Суду від 09.04.2019 у справі № 910/6407/18 касаційні скарги Державного підприємства "Діпроверф" та Міністерства економічного розвитку і торгівлі України залишено без задоволення, а Постанову Північного апеляційного господарського суду міста Києва від 26.12.2018 у справі № 910/6407/18 залишено без змін.

Матеріали справи № 910/6407/18 повернуто до Господарського суду міста Києва для розгляду в межах справи про банкрутство № 910/3704/13.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 задоволено самовідвід суддів Літвінової М.Є., Шкурдової Л.М., Мудрого С.М.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи № 910/6407/18 від 27.06.2019 визначено колегію суддів у складі: Чеберяк П.П. (головуючий), Івченко А.М., Омельченко Л.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2019 прийнято справу № 910/6407/18 за позовом Фізичної особи-підприємця Полонського Дмитра Вікторовича до Державного підприємства "Державний проектний інститут "Діпроверф", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство економічного розвитку і торгівлі України про стягнення 193 975,89 грн. до розгляду в межах справи № 910/3704/13 про банкрутство Державного підприємства "Державний проектний інститут "Діпроверф", підготовче засідання призначено на 11.09.2019.

02.09.2019 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо позовної заяви.

05.09.2019 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив відповідача на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.09.2019 закрито підготовче провадження та призначено позов Полонського Дмитра Вікторовича до Державного підприємства "Державний проектний інститут "Діпроверф" про стягнення 193 975,89 грн. в межах справи №910/3704/13 до судового розгляду по суті 23.10.2019.

23.10.2019 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про заміну сторони.

У судовому засіданні 23.10.2019 було оголошено перерву до 04.12.2019.

Також ухвалою Господарського суду м. Києва від 23.10.2019 задоволено клопотання Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про заміну сторони правонаступником.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.12.2019 розгляд справи відкладено на 15.01.2020.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.01.2020 задоволено клопотання відповідача та відкладено розгляд справи на 11.03.2020.

11.03.2020 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про заміну сторони правонаступником.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.03.2020 задоволено клопотання Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про заміну третьої особи правонаступником.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.03.2020 розгляд справи відкладено на 15.04.2020.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.04.2020 розгляд справи відкладено на 20.01.2021.

Судове засідання 20.01.2021 не відбулось.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.03.2021 розгляд справи призначено на 28.04.2021.

14.04.2021 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою від 28.04.2021 відмовлено в задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 28.04.2021 представник відповідача щодо задоволення позову заперечив.

Представник позивача у судове засідання не з`явився.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.04.2013 між Позивачем (Замовник) та відокремленим підрозділом державного підприємства «Державний проектний інститут «Діпроверф» «Орендний відділ» в особі Яроша І. Г. (Виконавець) було укладено Договір № 0104/2013 про надання консультаційних послуг та резервування нежилого приміщення (далі - Договір).

Згідно з пунктом 2.1. Договору замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати консультаційні послуги щодо: підготовки пакету документів для подання до уповноваженого органу Фонду державного майна України з метою укладання Замовником договору оренди зарезервованого нежилого приміщення; роз`яснення чинного законодавства у сфері оренди державного майна; роз`яснення порядку проведення оцінки державного майна, що підлягає оренді.

Відповідно до пункту 3.1 Договору сторони домовились, що місячна плата за консультаційні послуги, послуги резервування нежилого приміщення загальною площею 669,88 кв.м., комплекс робіт щодо обслуговування, утримання зарезервованого нежилого приміщення складає 20 000,00 грн. з ПДВ.

Пунктом 3.2. договору сторони погодили, що щомісячно до 25-го числа Замовник здійснює оплату за надані послуги на розрахунковий рахунок Виконавця. Оплата здійснюється на підставі рахунку-фактури протягом 3-ох банківських днів з дня його отримання.

Згідно п. 8.1. Договору даний договір діє з 01.04.2013 по 31.07.2013, а в частині розрахунків діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по даному Договору.

Додатковою угодою № 1 від 30.07.2013 строк дії договору подовжено до 31.08.2013, додатковою угодою № 2 від 31.08.2013 строк дії договору подовжено до 31.12.2013.

Відповідно до наданих до позовної заяви документів судом встановлено, що позивачем згідно платіжних доручень на суму 20 000,00 грн. кожне, а саме: № 1 від 31.05.2013, №2 від 07.06.2013, № 3 від 20.06.2013, №9 від 30.08.2013, № 18 від 22.10.2013, №20 від 09.12.2013, №21 від 09.12.2013, № 22 від 09.12.2013 було сплачено кошти на загальну суму 160 000,00 грн. за надані послуги за 8 місяців (з квітня 2013 по листопад 2013 включно), що підтверджено відповідними банківськими виписками, доданими позивачем до позовної заяви.

Таким чином, доводи позивача щодо оплати ним за надані послуги 180 000,00 грн. спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Будь-яких претензій сторін щодо ненадання послуг чи їх не виконання матеріали справи не містять.

Крім того, в підтвердження виконання взятих на себе зобов`язань в частині резервування нежилого приміщення, відповідачем долучено до матеріалів справи витяг з обліку резервування нежитлових приміщень, обраних для оформлення договорів оренди ДП «ДПІ «Діпроверф», м. Київ, вул. Преображенська (Клименка), 25, від 20.11.2019.

В свою чергу, підставою для звернення до суду з даним позовом є той факт, що, за переконанням позивача, відповідно до Договору, послуги повинні були надаватися для подальшого укладення договору оренди зарезервованого нежилого приміщення із уповноваженим органом Фонду державного майна України.

Зокрема, позивач вказує, що за договором про надання консультаційних послуг та резервування нежилого приміщення відповідач взяв на себе зобов`язання зробити пакет необхідних документів для Фонду державного майна України; укласти з позивачем Договір оренди зарезервованого приміщення; гарантувати укладення договору оренди зарезервованого приміщення з позивачем в майбутньому з регіональним відділенням Фонду державного майна України.

Саме порушення цих зобов`язань відповідачем, на думку позивача, тягне за собою стягнення оплачених сум за надані за Договором послуги в повному обсязі, а також стягнення з відповідача пені, як фінансової санкції за невиконання господарського зобов`язання в розмірі 13 975,00 грн.

При цьому, позивач посилається на лист Регіонального відділення Фонду державного майна України, яким останнє відмовило позивачу в укладенні договору оренди та повернуло пакет документів, а також вказує про те, що договір оренди зарезервованого нежилого приміщення позивачем так і не був укладений.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 3 статті 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов`язані в будь-якому разі узгоджувати предмет, ціну і строк дії договору.

Предмет договору погоджений сторонами у п. 2.1 Договору.

При цьому, умови даного договору не містять зобов`язань відповідача укласти з позивачем договір оренди зарезервованого приміщення.

Таким чином, твердження позивача, що вказаний договір укладався з метою подальшого укладення договору оренди нежилих приміщень по вул. Клименка, 25 є надуманим та не відповідає дійсності.

Частиною 7 статті 180 Господарського кодексу України вказано, що строк дії господарського договору - це час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Отже, в даному випадку має місце припинення зобов`язання за договором, строк дії якого скінчився, у зв`язку з його виконанням 09.12.2013 (дата останнього платіжного доручення), а відтак, вказаний договір з 10.12.2013 не породжує будь-яких правових наслідків.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендодавцем зарезервованого державного майна підприємства може бути лише Фонд держмайна України чи його регіональні відділення.

Надання згоди підприємству-балансоутримувачу на укладення такого договору оренди згідно з вимогами статті 9 вказаного Закону органом уповноваженим управляти державним майном (Міністерством промислової політики України) підтверджено листами № 6 від 22.01.2014 та № 1/2 від 03.02.2014.

Водночас Фонд держмайна України згоди на укладення договору оренди не надавав. Крім того, Фонд не уповноважений наділяти відповідача правами на укладення договору оренди зарезервованого приміщення або надавати будь-які гарантії стосовно укладення договору оренди нежилого приміщення державної форми власності.

Отже, відмова Регіонального відділення Фонду державного майна України від укладення договору оренди з позивачем не свідчить про порушення відповідачем умов договору № 0104/2013 від 01.04.2013 тим більше, вказаний договір не є попереднім договором оренди в розумінні статті 635 Цивільного кодексу України та не містить зобов`язань стосовно укладення договору оренди.

У відзиві на позовну заяву відповідача, а також у поясненнях на вказану заяву третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, викладено заяви про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 Цивільного кодексу України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16 зазначено, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статей 15, 16, 20 Цивільного кодексу України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18) зазначено, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 06.10.2020 у справі № 924/1275/19 зазначив, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, позовна давність до спірних правовідносин не може бути застосована.

Згідно ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, як: не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З огляду на встановлені обставини та наведені норми суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Копію рішення направити учасникам провадження у справі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 02.06.2021.

Суддя П.П. Чеберяк (головуючий)

Суддя А.М. Івченко

Суддя Л.В. Омельченко