ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2021 р. Справа№ 927/184/13-г(927/757/20)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пантелієнка В.О.

суддів: Гарник Л.Л.

Верховця А.А.

секретар судового засідання Звершховська І.А.

за участю представників:

від позивача - Поліщук В.О. дов. №14-334 від 22.12.2020р.;

від відповідача - Кіфік О.М. дов. №01-07/1084 від 03.06.2020р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії (далі - АТ "НАК) "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Чернігівської області від 10.02.2021р.

(повний текст складено 10.02.2021р.)

у справі №927/184/13-г (927/757/20) (суддя Белов С.В.)

за позовом АТ "НАК "Нафтогаз України"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "НіжинТеплоМережі"

про стягнення 383227,21 грн.

в межах справи про банкрутство ТОВ "НіжинТеплоМережі"

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 10.02.2021р. по справі №927/184/13-г (927/757/20) позов задоволено частково; стягнуто з ТОВ "Ніжин Тепло Мережі" на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" 7955,12 грн. пені, 1559,82 грн. 3% річних, 285,45 грн. судового збору; в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з винесеним рішенням суду, АТ "НАК "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу на рішення господарського суду Чернігівської області від 10.02.2021р., в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 7 955,12 грн., 3% річних в розмірі 1 559,82 гри., збитки за березень 2019р. у сумі 128 981,49 грн. та збитки за квітень 2019р. у сумі 235 215,85 грн. та прийняти нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги АТ "НАК "Нафтогаз України" щодо стягнення пені в розмірі 7955,12 грн., 3% річних в розмірі 1 559,82 грн., збитки за березень 2019р. у сумі 128 981,49 грн. та збитки за квітень 2019р. у сумі 235 215,85 грн.; судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 8 408,53 грн. за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Чернігівської області від 10.02.2021р. по справі №927/184/13-г (927/757/20); розгляд апеляційної скарги АТ "НАК "Нафтогаз України" призначено на 26.04.2021р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2021р. у судовому засіданні по справі №927/184/13-г (927/757/20) було оголошено перерву до 24.05.2021р. згідно ст. 216 ГПК України.

19.05.2021р. до апеляційної інстанції від відповідача надійшли письмові пояснення та заперечення, згідно яких останній просить суд у задоволенні апеляційної скарги АТ "НАК "Нафтогаз України" по справі №927/184/13-г (927/757/20) відмовити повністю.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.6 ст.12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної ухвали, далі - Закон про банкрутство).

Частиною п`ятою статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

21.10.2019р. введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), який набрав чинності 21.04.2019р.

До господарського суду Чернігівської області звернулось Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НіжинТеплоМережі" про стягнення 383227,21 грн. заборгованості, у тому числі: 15910,24 грн. - пені, 3119,63 грн. - трьох процентів річних, 128981,49 грн. - збитків за березень 2019 року та 235215,85 грн. - збитків за квітень 2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору №5243/18-КП-39 постачання природного газу від 02 жовтня 2018 року.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 17.12.2020р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; справу №927/184/13-г (927/757/20) об`єднано зі справою №927/184/13-г про банкрутство ТОВ "Ніжин Тепло Мережі".

Ухвалою місцевого суду від 19.02.2013р. по справі №927/184/13-г було порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "Ніжин Тепло Мережі", визнано вимоги ФОП Коленченка О.О. до боржника у сумі 495000,00 грн., введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном та призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Дранченко Валентину Михайлівну.

Ухвалою місцевого суду від 10.08.2017р. у справі №927/184/13-г, зокрема, було призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Лященка Павла Володимировича.

На даний час розгляд справи №927/184/13-г про банкрутство ТОВ "Ніжин Тепло Мережі" триває.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Згідно частини другої Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ з дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (ВВР України, 1992, №31 із наступними змінами).

Частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу. Реалізація майна боржника здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу, крім майна боржника, оголошення про продаж якого опубліковане до дня введення в дію цього Кодексу. У разі не продажу такого майна його подальша реалізація здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу.

Відповідно до статті 1 КУзПБ, конкурсними кредиторами є кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточними кредиторами є кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Частиною 2 статті 7 КУзПБ передбачено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник. Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи (ч.3 ст. 7 КУзПБ).

Згідно ч. 8 ст. 45 КУзПБ до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються в межах справи про банкрутство шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом.

З матеріалів справи вбачається, що 02.10.2018р. між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та ТОВ "НіжинТеплоМережі" було укладено договір №5243/18-БО-39 про постачання природного газу.

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, в споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 6.1 договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов укладеного між сторонами договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 23257257,25 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Місцевим судом було правильно встановлено, що між сторонами у справі виникли правовідносини купівлі-продажу природного газу на підставі договору №5243/18-БО-39 від 02.10.2018р., за яким позивач набув прав та обов`язків постачальника, а відповідач - споживача.

Додатковими умовами №1 від 22.10.2018р., №2 від 27.10.2018р., №3 від 01.11.2018р. до договору №5243/18- БО-39 від 02.10.2018р. сторони погодили пункти 1.4, 2.1, 3.1, 3.8, 3.9, 5.1-5.3, 6.3, 12.1, які було доповнено та викладено в іншій редакції.

Згідно додаткової угоди №4 від 23.11.2018р. до договору №5243/18- БО-39 від 02.10.2018р. розділи 1-12 вказаного договору було викладено в новій редакції.

Додатковою угодою №5 від 13.03.2019р. до договору №5243/18- БО-39 від 02.10.2018р. сторонами було погоджено, що пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз. 2 підп.3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз. 5 підп.5 п.6.2, підп. 8 п.6.2, підп. 4 п.6.3, абз.3 підп. 2 п.6.4 договору застосовуються сторонами з 01.03.2019р., а пункти 3.2.1, 3.4.1, 3.8.1, абз1 підп. 3.9.2 п.3.9, абз.4 підп.5 п.6.2, абз.2 підп.2, п.6.4 договору втрачають чинність з 01.03.2019р.

Пунктами договору, що застосовуються з 01.03.2019р., передбачено, зокрема, наступне.

Пунктом 3.13. договору (в редакції додаткової угоди від 23.11.2018р. №4) передбачено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1. договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному п. 5.7. цього договору.

Відповідно до підп. 8 п. 6.2 договору (в редакції додаткової угоди від 23.11.2018р. №4), споживач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати постачальнику збитки, розраховані відповідно до п. 3.13. договору.

Відповідно до підп.4 п. 6.3. договору (в редакції додаткової угоди від 23.11.2018р. №4), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, що виникли через порушення споживачем умов п.2.1. цього договору у разі якщо відхилення фактично використаних споживачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

Додатковою угодою №6 від 20.03.2019р. до договору №5243/18-БО-39 від 02.10.2018р. сторони погодили викласти п.2.1 в новій редакції стосовно обсягу природного газу по місяцях з жовтня 2018 року по квітень 2019 року.

Додаткової угодою №7 від 29.03.2019р. до договору №5243/18-БО-39 від 02.10.2018р. сторонами було погоджено змінити по тексту договору слова ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у зв`язку з перейменуванням на АТ "НАК "Нафтогаз України" у відповідному відмінку.

Додатковою угодою №8 від 24.04.2019р. до договору №5243/18-БО-39 від 02.10.2018р. сторонами було погоджено викласти п.2.1 в новій редакції стосовно обсягу природного газу зазначеного у квітні 2019 року - 100,680 тис.м.куб. Сторони домовились, що загальний обсяг природного газу, який постачальник передає споживачу в період з 01.10.2018р. до 30.04.2019р. визначається з врахуванням зазначених змін.

Актом приймання-передачі від 31.03.2019р. сторонами було погоджено розмір фактично переданого природного газу у обсязі 484,595 тис. м. куб. за березень 2019 року, а актом приймання-передачі від 30.04.2019 року сторонами було погоджено розмір фактично переданого природного газу у обсязі 163,478 тис. м. куб. за квітень 2019 року.

Пунктом 8.2. Договору (з 01.12.2018р. - пунктом 7.2. договору в редакції додаткової угоди від 23.11.2018р. №4) визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. договору, він зобов`язується сплатити постачальнику, пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 11.1, з урахуванням змін внесених додатковою угодою №4, договір діє в частині постачання природного газу до 30.04.2019р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Позивач у позовній заяві зазначав, що на виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 23257257,25 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача трьох відсотків річних та пені, позивач посилався на те, що платежі відповідачем здійснювались з порушенням строку виконання зобов`язання.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

На підставі статей 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу статей 525, 526 ЦК України, статті 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Водночас, згідно вимог ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до абзацу 2 пункту 3.1. договору, з врахуванням додаткових угод, право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Пунктом 5.1. договору, з врахуванням додаткових угод, сторони передбачили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання.

Вказані пункти договору узгоджується з вимогами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України, відповідно до яких покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З матеріалів справи вбачається, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 договору. У підтвердження несвоєчасної оплати за переданий газ, позивачем до позовної заяви було додано виписки по особовому рахунку.

Позивач у позовній заяві зазначав, що заборгованість у відповідача перед позивачем виникла у періоди з 27.12.2018р. по 27.12.2018р., 26.01.2019р. по 31.01.2019р., 26.02.2019р. по 27.02.2019р., 26.03.2019р. по 28.03.2019р., 28.05.2019р. по 29.07.2019р., що не спростовано відповідачем. Більш того, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що ТОВ "НіжинТеплоМережі" повністю погасило основний борг перед АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" станом на 30.07.2019р.

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до місцевого суду з позовом, зокрема, про стягнення з ТОВ "НіжинТеплоМережі" 15910,24 грн. пені та 3119,63 грн. трьох процентів річних, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням боржником своїх договірних зобов`язань в частині здійснення повного та своєчасного розрахунку за отриманий природний газ за договором №5243/18-БО-39 про постачання природного газу.

Перелік правових наслідків порушення зобов`язання наведений у статті 611 ЦК України, який не є вичерпним, оскільки інші наслідки можуть бути встановлені договором або законом.

До правових наслідків порушення зобов`язання, зокрема, віднесено сплату неустойки, нарахування якої передбачено в пункті 8.2 укладеного між сторонами договору. Окрім того, стаття 625 ЦК України визначає спеціальні правові наслідки прострочення виконання грошових зобов`язань, які полягають у сплаті суми заборгованості з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та процентів річних.

Заборгованість відповідача за укладеним з позивачем договором №5243/18-БО-39 від 02.10.2018р. виникла після порушення справи про банкрутство ТОВ "НіжинТеплоМережі" у процедурі розпорядження майном, а відтак є поточною кредиторською заборгованістю.

Положеннями частин першої, другої статті 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який був чинний у період, за який виникла заборгованість, передбачено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Абзацами 3 і 4 частини 3 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

Окремо в частині п`ятій цієї статті застережено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється, зокрема, на вимоги поточних кредиторів.

Положення ст. 41 КУзПБ щодо мораторію на задоволення вимог кредиторів є тотожними з вказаними вище нормами ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Таким чином, встановлена вищенаведеними нормами заборона щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій стосується грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) на які поширюється мораторій (термін виконання яких настав до дня введення мораторію, співпадає з днем порушення судом справи про банкрутство боржника). Мораторій вводиться господарським судом одночасно з порушенням справи про банкрутство і стосується тих вимог, які мали місце на дату прийняття відповідного рішення судом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018р. у справі №5023/10655/11, викладено правову позицію, згідно з якою мораторій поширює свою дію на конкурсну заборгованість та не поширює на поточну. Поточні ж вимоги кредиторів боржника знаходяться у вільному правовому режимі до визнання боржника банкрутом.

Подібну правову позицію викладено у постанові Великої Плати Верховного Суду від 16.09.2020р. у справі № 826/3106/18 (провадження № 11-1272апп19), згідно з якою боржник, стосовно якого порушено провадження про визнання банкрутом і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, звільняється від відповідальності лише за невиконання зобов`язань, щодо яких запроваджено мораторій. За поточними зобов`язаннями боржник відповідає на загальних підставах до прийняття господарським судом постанови про визнання його банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у даній справі від 03.11.2020р. застосування до боржника нарахування пені та 3% річних є правомірним.

Оскільки місцевим судом було правильно встановлено наявність прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань, тому законно підлягає нарахуванню пеня у розмірі 15910,24 грн. та три проценти річних у сумі 3119,63 грн. за періоди з 27.12.2018р. по 29.07.2019р.

Відповідно до норм статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частина 3 статті 551 ЦК України дозволяє зменшити розмір неустойки за рішенням суду за наявності кількох умов: якщо розмір неустойки значно перевищує розмір заподіяних невиконанням зобов`язання збитків; за наявності інших обставин, що мають істотне значення. При чому законодавцем не визначено переліку таких обставин. Це питання вирішується на підставі аналізу конкретної ситуації. Зокрема, істотне значення можуть мати обставини, які стосуються ступеня виконання зобов`язання, причин невиконання або неналежного виконання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків, тощо.

Правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 3 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

За частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

За змістом укладеного між сторонами договору та положень статті 611 та частини третьої статті 692, статті 625 ЦК України, що регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних, як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постанові від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19).

З огляду на викладене, враховуючи наявні у справі матеріали, наведені доводи сторін, а також той факт, що у матеріалах справи відсутні докази настання для позивача негативних наслідків, враховуючи поведінку кожної із сторін під час виконання умов договору та перебування підприємства-відповідача в процедурі банкрутства, що само по собі доводить факт знаходження підприємства-відповідача у скрутному становищі, судом першої інстанції законно і обгрунтовано було зменшено розмір пені на 50% до 7955,12 грн., а також трьох відсотків річних на 50% до 1559,82 грн.

Також, позивач просив місцевий суд стягнути з відповідача 128981,49 грн. збитків за березень 2019 року та 235215,85 грн. збитків за квітень 2019 року, відповідно до п.3.13 договору (в редакції додаткової угоди №4 від 23.11.2018р.), яким передбачено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п.2.1. цього договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному п. 5.7. цього договору.

Місцевим судом правильно встановлено, що ТОВ "НіжинТеплоМережі" є виконавцем послуг з вироблення, транспортування, постачання теплової енергії для централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності для споживачів міста Чернігова та Чернігівської області.

Матеріалами справи підтверджується, що 02.10.2018р. АТ "НАК "Нафтогаз України" (код ЕІС-56Х502) було укладено з ТОВ "НіжинТеплоМережі" (за одним ЕІС кодом - 56ХQ0000WKUIK00N) три договори постачання природного газу: №5243/18-БО-39 (для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними організаціями); №5244/18-ТЕ-39 (для виробництва теплової енергії для надання населенню послуг з опалення та постачання гарячої води); №5242/18-КП-39 (для виробництва теплової енергії суб`єктам господарювання, які не є бюджетними установами). Дані договори укладені одночасно, розмежування по категоріям та визначення планового об`єму споживання природного газу по категоріям здійснено для обох сторін для формування та коригування тарифу як на природній газ, так і на теплову енергію, оскільки вартість природного газу і як наслідок - вартість теплової енергії для кожної категорії споживачів - різна. Відповідно до положень пункту 10 розділу II Правил постачання природного газу (в редакції від 20.04.2019р.) затверджених Постановою Національної комісії регулювання енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015р., інформаційна платформа оператора ГТС ідентифікує відповідача, ТОВ "НіжинТеплоМережі", як споживача природного газу саме за єдиним ЕІС-кодом, а тому алокація фактичних обсягів спожитого природного газу здійснюється в цілому по споживачу, а не по окремо укладеним договорам між постачальником та споживачем. Дана обставина зумовлена тим, що підприємство виробляє, транспортує та постачає теплову енергію єдиною централізованою системою опалення до всіх категорій споживачів, що отримують теплопостачання від окремої котельні (теплопункту) - одночасно, відокремити облік по категоріям технічно не можливо.

Судом першої інстанції було правильно враховано, що АТ "НАК "Нафтогаз України", як газопостачальна організація, при постачанні природного газу ТОВ "НіжинТеплоМережі", як споживачу, не має технічної можливості розмежувати кількість поставленого газу за кожним з окремо укладених договорів (№5243/18-БО-39, №5244/18-ТЕ-39, №5242/18-КП-39). Так само і у ТОВ "НіжинТеплоМережі" відсутня можливість визначити який саме об`єм тепла було поставлено ним для кожної окремої категорії кінцевих споживачів. Дана обставина зумовлена єдиною мережею газопостачання та єдиним засобом обліку природного газу на вводі в котельню (теплопункт) та теплової енергії на виході з котельні (теплопункту).

Транспортування природного газу ТОВ "НіжинТеплоМережі" здійснює Газопостачальне підприємство Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" на підставі заяви-приєднання №09420WKUIKET016 до Типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. №2498. Газопостачальне підприємство Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" та ТОВ "НіжинТеплоМережі" в березні 2019 року погодили об`єм природного газу в розмірі 2165397 м.куб, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу № ЧН00002465 за березень 2019 року; в квітні 2019 року погодили об`єм природного газу в розмірі 483915 м.куб, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу № ЧН00004165 за квітень 2019 року.

Як вбачається зі змісту актів, приймання-передача природного газу здійснюється по кожному об`єкту (котельні) ТОВ "НіжинТеплоМережі" окремо єдиним показником об`єму газу, не розподіляючи по категоріям споживачів.

Відповідач після отримання показників від всіх споживачів теплової енергії повідомляє АТ "НАК "Нафтогаз України" про фактичне використання об`ємів природного газу кожною категорією споживачів. Тобто, відбувається розмежування об`ємів природного газу по категоріям споживачів (дана інформація відображена в інформації по обсягу газу для виробництва теплової енергії, отриманої населенням, бюджетними організаціями та іншими споживачами по підприємству ТОВ "НіжинТеплоМережі" за березень 2019 року №01-07/270 від 03.02.2021р. та за квітень 2019 року №01-07/271 від 03.02.2021р.).

Для визначення кількості спожитого газу кожною окремою категорією, береться до уваги обсяг наданого споживачам тепла і виводиться процент, який припадає на кожну категорію споживачів. Після визначення проценту співвідношення виробленої - корисної теплової енергії по кожній категорії споживачів, ТОВ "НіжинТеплоМережі" визначає об`єм спожитого газу для вироблення теплової енергії окремо для бюджетних організацій, окремо для населення, окремо для бюджетних організацій, окремо для інших споживачів. Після цього ТОВ "НіжинТеплоМережі" доводить фактичне використання АТ "НАК "Нафтогаз України".

При розрахунку розміру відхилення фактичного обсягу спожитого природного газу від замовленого споживачем, позивачем має враховуватись загальний обсяг спожитого природного газу за ЕІС-кодом по споживачу (в загальному за договорами № 5242/18-КП-39, № 5243/18-БО-39, 5244/18-ТЕ-39).

Судом було встановлено, що згідно договору № 5242/18-КП-39 з урахуванням додаткових угод №№4, 6, 8 сторонами було погоджено скориговані обсяги природного газу за період з жовтня 2018 року до квітня 2019 року; згідно договору № 5243/18-БО-39 з урахуванням додаткових угод №№4, 6, 8 сторонами було погоджено скориговані обсяги природного газу за період з жовтня 2018 року до квітня 2019 року; згідно договору №5244/18-ТЕ-39 з урахуванням додаткових угод №№4, 6, 8 сторонами погоджено скориговані обсяги природного газу за період з жовтня 2018 року до квітня 2019 року.

Зокрема, в березні 2019 року позивачем та відповідачем були погоджені скориговані обсяги природного газу разом по договорах № 5242/18-КП-39, № 5243/18-БО-39, 5244/18-ТЕ-39, які становлять 2200,000 тис.м.куб. В квітні 2019 року позивачем та відповідачем були погоджені скориговані обсяги природного газу разом по договорах № 5242/18-КП-39, № 5243/18-БО-39, 5244/18-ТЕ-39, які становлять 480,000 тис.м.куб.

З довідки про використання природного газу за березень-квітень 2019 року по підприємству ТОВ "НіжинТеплоМережі" №01-07/272 від 03.02.2021р. вбачається, що у березні 2019 року відповідачем по договорах № 5242/18-КП-39, № 5243/18-БО-39, 5244/18-ТЕ-39 фактично було спожито 2165,397 тис.м.куб; в квітні 2019 року відповідачем по договорах № 5242/18-КП-39, № 5243/18-БО-39, 5244/18-ТЕ-39 фактично було спожито 483,915 тис.м.куб.

Перевіривши арифметичні розрахунки, місцевий суд правильно встановив, що відхилення від відкоригованого загального обсягу газу в березні склало - 1,57%, в квітні - 0,816%, що є менше ніж 5%.

Оскільки відповідачем, у березні та квітні 2019 року, відхилення обсягів споживання природного газу по споживачу не вийшло за межі 5%, тому місцевий суд законно визнав заявлену вимогу позивача в частині стягнення збитків необґрунтованою.

Аналогічних висновків про неправомірність нарахування збитків та проведення розрахунку постачальником AT "HAK "Нафтогаз України" розміру відхилення фактичного обсягу спожитого природного газу від підтвердженого (замовленого) споживачем за окремими договорами, а не за обсяг спожитого природного газу за ЕІС-кодом споживача, дійшла у своєму рішенні Національна комісія регулювання енергетики та комунальних послуг №1526 від 17.07.2020р.

Суд першої інстанції законно і обгрунтовано відмовив позивачу в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 128981,49 грн. збитків за березень 2019 року та 235215,85 грн. збитків за квітень 2019 року.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 240, 270, 275, 276, 282, 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Чернігівської області від 10.02.2021р. по справі №927/184/13-г (927/757/20) - без змін.

Справу №927/184/13-г (927/757/20) повернути до господарського суду Чернігівської області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складений та підписаний 27.05.2021р.

Головуючий суддя В.О. Пантелієнко

Судді Л.Л. Гарник

А.А. Верховець