РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.05.2021Справа № 910/4855/21
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Міністерства оборони України, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Промінь", м. Київ

про стягнення 47 095,63 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

26.03.2021 року Міністерство оборони України (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Промінь" (відповідач) суми пені в розмірі 7 692,91 грн та суми штрафу в розмірі 39 402,72 грн, у зв`язку з неналежним виконання відповідачем умов Договору про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету) №286/3/19/124 від 05.04.2019 року в частині невчасної поставки товарів.

Згідно з п. 2 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та запропоновано сторонам у встановлені судом строки подати відповідні заяви по суті.

Відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №809 отримав ухвалу суду від 31.03.2021 про відкриття провадження у справі 05.04.2021 року.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, з урахуванням викладених норм та дати отримання ухвали суду відповідачем, строк для подачі останнім відзиву на позовну заяву встановлено судом до 20.04.2021 року (включно).

16.06.2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому ним зазначено, що в задоволенні позовної заяви слід відмовити у зв`язку з існуванням обставин непереборної сили, встановлених Вінницькою торгово-промисловою палатою в сертифікаті №0500-20-1341, виданому відповідачу. Більше того, впроваджені на території України карантинні заходи спричинили неможливість більшості працівників відповідача дістатись робочих місць та виробництво було практично зупинено.

25.05.2021 року позивачем подано відзив на позову заяву, в якому зазначено, що сертифікат Торгово-промислової палати не є доказом відсутності вини відповідача, окрім того, сертифікат видано вже через чотири місяці як закінчився термін дії договору. Окрім того, форс-мажорні обставини не мають преюдиційний характер, а впроваджені карантинні заходи не мали впливу на роботу підприємства відповідача.

Відповідач правом на подачу до суду заперечень на відповідь на відзив не скористався.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.04.2019 між Міністерством оборони України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Промінь" (постачальник, відповідач) був укладений Договір №286/3/19/124 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) (надалі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується у 2019 році поставити замовнику футболки та сорочки (18330000-1) (фуфайка (з короткими рукавами) з трикотажного бавовняного кулірного полотна вид 2 та вид 3) (лот 5. Футболки (18331000-8) (фуфайка (з короткими рукавами) з трикотажного бавовняного кулірного полотна , вид 2 та вид 3): 1) фуфайка (з короткими рукавами) з трикотажного бавовняного кулірного полотна , вид 2; 2) фуфайка (з короткими рукавами) з трикотажного бавовняного кулірного полотна , вид 3 (далі - товар), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договору (п. 1.1 Договору).

Відповідно до специфікації (п. 1.2 Договору) загальна кількість товару 36000 шт, вартістю 2 944 080,00 грн (з ПДВ), строк (термін) постачання встановлено: 1) фуфайка (з короткими рукавами) з трикотажного бавовняного кулірного полотна , вид 2: 20000 шт - до 03.06.2019 (включно), 10000 шт - до 23.07.2019 (включно); 2) фуфайка (з короткими рукавами) з трикотажного бавовняного кулірного полотна, вид 3: 6000 шт - до 03.06.2019 (включно).

Згідно з п. 5.1. Договору товар постачається на умовах DDP - склад Замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню торговельних термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року згідно з положеннями договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами, тощо.

Пунктом 5.3. Договору передбачено, що датою поставки товару вважається дата вказана одержувачем замовника у акті приймання контролю якості товару.

Відповідно до п. 6.3.1. Договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені Договором.

Додатковою угодою №1 від 17.12.2019 року до Договору сторони продовжили строк дії Договору до 31.03.2020 року.

Додатковою угодою №2 від 19.02.2020 до Договору сторони погодили специфікацію на 2020 рік, відповідно до якої загальна кількість товару, що підлягає поставці відповідачем, складає 7200 шт, вартістю 562 896,00 грн (з ПДВ), строк (термін) постачання встановлено: 1) фуфайка (з короткими рукавами) з трикотажного бавовняного кулірного полотна , вид 2: 6000 шт - до 31.03.2020 (включно); 2) фуфайка (з короткими рукавами) з трикотажного бавовняного кулірного полотна , вид 3: 1200 шт - до 31.03.2020 (включно).

Відповідно до п. 7.3.4. Договору за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 10 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості договору.

17.04.2020 року відповідачем було посталено 6000 одиниць товару на загальну суму в розмірі 469 080,00 грн (з ПДВ) згідно видаткової накладної №26.

03.04.2020 року відповідачем було посталено 1200 одиниць товару на загальну суму в розмірі 93 816000 грн (з ПДВ) згідно видаткової накладної №16.

Позивачем була направлена на адресу відповідача претензія №286/8/3409 від 12.05.2020 про сплату штрафних санкцій за прострочку поставки товару.

Спір у справі виник у зв`язку твердженнями позивача про несвоєчасне здійснення відповідачем своїх зобов`язань з поставки товару згідно Договору, з огляду на що позивач вказує на наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми пені в розмірі 7 692,91 грн та суми штрафу в розмірі 39 402,72 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку.

Укладений сторонами Договір є за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. 165, 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. 11, 202, 662, 692, 712 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Положеннями ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 1.2. Договору, в редакції Додаткової угоди №2 від 19.02.2020 року постачальник зобов`язався поставити 7200 одиниць товару в строк до 31.03.2020 року включно.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем поставлено позивачу товар у такі строки:

- відповідно до Акту приймального контролю товару за якістю №1 від 14.04.2020, оголошення №1 від 17.04.2019, повідомлення-підтвердження №183 від 17.04.2020 року товар у кількості 6000 штук завезено позивачу 17.04.2020, тобто із запізненням на 16 діб;

- відповідно до Акту приймального контролю товару за якістю №2 від 01.04.2020, оголошення №2 та повідомлення-підтвердження №173 від 03.04.2020 року товар у кількості 1200 штук завезено позивачу 03.04.2020, тобто із запізненням на 2 доби;

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, відповідачем поставлено позивачу товар із порушенням строків визначених умовами Договору, що також на заперечує і сам відповідач.

Відповідач у встановлений Договором строк свого обов`язку з поставки товару не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

За порушення строків поставки товару позивачем було заявлено до стягнення з відповідача суми пені в розмірі 7 692,91 грн та суми штрафу в розмірі 39 402,72 грн.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

За приписами ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 7.3.4 Договору за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 10 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості договору.

Необхідно зазначити, що такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір передбачено ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позиція викладена в постанові Верховного суду від 8 грудня 2018 №908/639/18.

Правовий аналіз вказаного, що також викладено у рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013, дає підставу стверджувати, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань може бути застосовано як штраф так і пеня.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені (з врахуванням визначеного позивачем періоду нарахування) суд прийшов до висновку, що він є обґрунтованим та арифметично вірним.

В той же час, відповідач повідомив суд про звільнення його від відповідальності за порушення виконання зобов`язань.

Так, відповідачем до матеріалів справи надано сертифікат Вінницької Торгово-промислової палати №0500-20-1341 (№23/12/314 від 24.07.2020 року) яким засвідчено дію форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) в період з 18.03.2020 року по 28.04.2020 року.

Згідно з п. 8.1. сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладення Договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо).

Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідний документ - сертифікат, який видається Торгово-Промисловою палатою України та регіональними Торгово-Промисловими палатами. (п. 8.3. Договору).

Так, суд зазначає, що форс-мажор (переклад з французької мови - вища сила) - це непередбачувані обставини, які не залежать від волі сторін договору, за яких неможливо виконати покладені на них зобов`язання.

Компетентними органами щодо засвідчення обставин непереборної сили законодавством визначено Торгово-промислову палату України та 25 регіональних торгово-промислових палат: 24 обласних та міста Києва (далі - ТПП).

Згідно із ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" та п. 3.1 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (далі також - Регламент ТПП) форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Вказані норми містять відповідний перелік обставин непереборної сили, до яких включено карантин Законом № 530-IX від 17.03.2020, яким внесено зміни до Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні".

Згідно із п.3.3. Регламенту ТПП сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - Сертифікат) - документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

За результатами розгляду документів ТПП України/регіональна ТПП видає сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (п. 6.11. Регламенту ТПП).

Отже, у зв`язку з тим, що Вінницькою Торгово-промисловою палатою видано відповідачу сертифікат №0500-20-1341 (№23/12/314 від 24.07.2020 року) яким засвідчено дію форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) в період з 18.03.2020 року по 28.04.2020 року, відповідач звільняється від відповідальності, а саме стягнення штрафу та пені, за порушення строків виконання зобов`язань за умовами Договору.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту звільнення відповідача від відповідальності за невчасну поставку товарів, оцінивши подані докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в даній справі задоволенню не підлягають.

Судовий збір, у розмірі 2 270,00 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, залишається за позивачем.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Залишити за Міністерством оборони України судовий збір, сплачений до державного бюджету.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.М. Морозов