ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
"19" травня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/41/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Шаратова Ю.А.

при секретарі судового засідання Кастровій М.С.

розглянувши справу за позовом: Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6, ) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Концерн «Військторгсервіс» (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 28-А, )

про усунення перешкод у користуванні майном

Представники:

Від позивача Оксенчук С.С. (в порядку самопредставництва, відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань);

Від відповідача ОСОБА_2 (ордер від 01.03.2021 серія ОД № 657378);

Від третьої особи не з`явився.

Суть спору:
Міністерство оборони України (далі Позивач, МОУ) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі Відповідач, ФОП ОСОБА_1 ) про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні торговельним місцем, шляхом звільнення торговельного місця № 4965, яке розміщене по вулиці Рожевій на території ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: Одеська область, Овідіопольський р-н, смт. Авангард, вул. Базова, 20.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Концерн «Військторгсервіс» та призначено підготовче засідання на 10.02.2021.

Протокольною ухвалою від 10.02.2021 визнано поважними причини пропуску строку та задоволено клопотання Концерну «Військторгсервіс» про залучення доказів від 09.02.2021 (вхід. від 10.02.2021 № 3746/21).

Протокольною ухвалою від 10.02.2021 відкладено підготовче засідання на 01.03.2021.

Ухвалою суду від 01.03.2021 відмовлено у задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 01.03.2021 (вх. № 5616/21 від 02.07.2020) в частині об`єднання справи № 916/41/21 зі справою № 916/34/21 в одне провадження.

Протокольною ухвалою від 01.03.2021 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 19.03.2021.

Підготовче засідання відкладалось протокольними ухвалами від 19.03.2021 на 30.03.2021, від 30.03.2021 на 08.04.2021.

Ухвалою суду від 08.04.2021 клопотання відповідача про витребування доказів від 30.03.2021 (вх. № 9783/21 від 08.04.2021) задоволено частково. Продовжено відповідачу строк на подання клопотання про витребування доказів до 08.04.2021. Витребувано у Миколаївської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» (вул. Новозаводська, буд. 1, м. Миколаїв, 54018) інформацію та документи щодо вручення поштового відправлення № 573 ОСОБА_1 , а саме: засвідчений витяг з книги (окремий аркуш) встановленого зразка з власноручно зазначеним прізвищем ОСОБА_1 та його підписом щодо отримання відправлення № 573. В задоволенні решти клопотання відмовлено.

Протокольною ухвалою від 08.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.05.2021.

Протокольною ухвалою від 11.05.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 19.05.2021.

Ухвалою суду від 19.05.2021 відмовлено у задоволенні заяви Відповідача про зупинення провадження у справі від 19.05.2021 (вх. № 13577/21 від 19.05.2021).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Позовні вимоги, із посиланням на статтю 15, частину першу статті 237, статті 321, 391, 396, 631, 763, 1000 Цивільного кодексу України, частини першу, другу статті 193, частину четверту статті 284, частину четверту статті 291 Господарського кодексу України, обґрунтовані вчиненням Відповідачем перешкод МОУ у користуванні торговельним місцем АДРЕСА_2 , внаслідок чого Позивач не може належним чином самостійно реалізувати належне йому право і не має можливості передати вказане торгівельне місце в оплатне користування іншій особі, що призводить до завдання збитків у вигляді упущеної вигоди.

МОУ вказує, що між ним та Концерном «Військторгсервіс» укладено Договір доручення від 14.06.2016 № 1. Відповідно до пункту 1.1 цього договору Концерн «Військторгсервіс» уповноважений діяти від імені МОУ, а саме: вчиняти дії пов`язані з укладанням, розірванням, припиненням договорів з фізичними та/або юридичними особами про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнера (загальна кількість 50 місць) на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вулиці Рожевій, у тому числі з правом звернення до суду з позовами з питань пов`язаних з виконанням цього договору.

На підставі Договору доручення від 14.06.2016 № 1, від імені МОУ, Концерном «Військторгсервіс» укладено з ФОП ОСОБА_1 . Договір про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів від 01.02.2017 № ВКС-1463. На підставі цього договору Відповідачу надано право платного користування місцем № 4965, на виділеній відкритій території, за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, територія ТОВ «Промтоварний ринок», згідно з планом розташування.

Позивач зазначає, що з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою від 06.03.2018 до Договору доручення від 14.06.2016 № 1, і збільшення вартості за користування торговельним місцем, він листом від 29.03.2018 № 406/39 повідомив Відповідача про зміну суттєвих умов та про необхідність врегулювання договірних відносин. Крім того, у цьому листі зазначалося, що у разі наявності у ФОП ОСОБА_1 бажання використовувати торгівельне місце, що перебуває у розпорядженні МОУ, він може звернутися до Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Одеське управління військової торгівлі» із заявою про намір укласти договір у новій редакції, за яким мінімальна вартість за користування торгівельним місцем становитиме 16 925,40 грн. (з ПДВ) в місяць. Однак, цього Відповідачем зроблено не було.

Позивач вказує на те, що Листом від 04.06.2018 № 747/34 Відповідача було повідомлено про припинення МОУ Договору від 01.02.2017 № ВКС-1463 відповідно до п.7.3. А також, листом від 22.06.2018 № 06/1301 Відповідача було повторно повідомлено про припинення цього договору і запропоновано в разі наявності бажання продовжувати договірні відносини та звернутися до філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерн «Військторгсервіс».

У зв`язку із тим, що після вказаних звернень Відповідач не звільнив торгівельне місце та продовжував його використовувати, МОУ був поданий до Господарського суду Одеської області позов про зобов`язання ФОП ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні торгівельним місцем з підстав розірвання договору в односторонньому порядку.

МОУ звертає увагу, що рішенням Господарського суду Одеської області від 10.12.2018 у справі № 916/1684/18, залишеним без змін постановами Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.03.2019 та Верховного Суду від 05.07.2019, відмовлено в задоволенні його позову заявленого з вказаних підстав. Однак, встановлено певні преюдиційні обставини.

МОУ вказує, листом від 22.02.2019 № 228/13 Відповідача було повідомлено про закінчення 31.05.2019 терміну дії Договору від 01.02.2017 № ВКС-1463 та про не продовження з ним договірних відносин. Листом від 14.08.2019 № 03/1423/8 Відповідача було повідомлено про необхідність звільнення торгівельного місця та контейнерів від речей. Однак, відповіді від ФОП ОСОБА_1 не було отримано, а перешкоди для користування не усунуто.

Позивач зазначає, що 09.07.2019 та 01.07.2020 комісією у складі представників МОУ і Концерну «Військторгсервіс» проведено огляд 50 торгівельних місць по вул. Рожевій на території ТОВ «Промтоварний ринок», у тому числі торгівельного місця № 4965, під час якого встановлено, що на цьому торгівельному місці Відповідачем здійснюється підприємницька діяльність.

У Відповіді на відзив від 24.03.2021 (вхід. від 26.03.2021 № 8345/21) МОУ зазначає, що оскільки термін дії Договору про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів від 01.02.2017 № ВКС-1463 закінчився 31.05.2019, він є припиненим. А посилання Відповідача на положення частини четвертої статті 284 Господарського кодекс України та статті 764 Цивільного кодексу України, на думку Позивача, є безпідставними, оскільки умови цього договору не передбачають можливості автоматичного його продовження. Більш того, згідно із пунктом 6.1 Договору від 01.02.2017 № ВКС-1463 всі зміни та доповнення до цього договору повинні бути оформлені письмово в двосторонньому порядку. При цьому, відсутні докази укладення нового договору чи внесення змін про продовження терміну дії даного договору відповідно до його пункту 7.4.

МОУ наголошує, що з правого аналізу норм статті 764 Цивільного кодексу України і частини четвертої статті 284 Господарського кодексу України слідує, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий саме строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місця заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Отже, заперечення орендодавця щодо пролонгації можуть мати місце не лише після закінчення строку договору і протягом місяця після закінчення цього строку, але й на дату закінчення строку договору, тобто до 31.05.2019.

А відтак, на думку Позивача, у даному випадку, відповідною заявою-запереченням є отриманий Відповідачем лист від 22.02.2019 № 228/13 начальника філії «Одеського управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс», який діяв від імені МОУ, про неналежне виконання умов договору та про відмову від продовження договору після закінчення строку його дії. Тобто, до моменту закінчення дії договору Відповідачу було достеменно відомо про відсутність наміру у МОУ продовжувати з ним Договір від 01.02.2017 № ВКС-1463.

Крім того, Позивач звертає увагу, що за його зверненням у газеті «Одеські весті» випуск 44 (5068) від 09.06.2018 розміщено оголошення наступного змісту: «За ініціативою Міністерства оборони України (МОУ) з 06.08.2018 припиняється дія договорів про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій, а саме: припиняється дія Договорів № ВКС-1463 і № ВКС-1420, укладених Міністерством з ФОП ОСОБА_1 на користування торгівельними місцями № 4973 та № 4965, на підставі повідомлень від 04.06.2018».

У Поясненнях від 11.05.2021 (вхід. від 11.05.2021 № 12721/21) Позивач додатково, із посиланням на висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28.05.2019 у справі № 911/2980/18, від 03.03.2020 у справі № 916/1657/18, від 27.05.2020 у справі № 916/1686/18, зазначає, що норми частини четвертої статті 284, частини другої статті 291 Господарського кодексу України, статті 784 Цивільного кодексу України, які регулюють продовження дії договору оренди, мають диспозитивний характер, оскільки не вимагають, щоб відповідна вимога про припинення чи зміну договору оренди називалася виключно заявою. Така заява може бути направлена однією зі сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у цьому випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та факт її отримання іншою стороною. Отже, якщо протягом місяця після закінчення строку дії договору орендодавець висловив заперечення щодо поновлення договору на новий строк, такий договір припиняється.

Позивач наголошує, на доведеності обставини направлення листа від 22.02.2019 № 228/13 про відмову від продовження Договору від 01.02.2017 № ВКС-1463 після закінчення строку його дії, і отримання його Відповідачем. При цьому посилається на: опис вкладення до цінного листа з номером поштового відправлення 573, адресованого ФОП ОСОБА_1 , надісланого засобами АТ «Укрпошта» 26.02.2019; накладну на приймання 26.02.2019 поштового відправлення № 573; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 573, з відмітками, здійсненими в об`єкті поштового зв`язку місця призначення.

При цьому, МОУ зазначає, що оригінал рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 573, адресованого ФОП ОСОБА_1 , надісланого засобами АТ «Укрпошта» 26.02.2019, був повернений відправникові об`єктом поштового зв`язку місця призначення (Миколаїв-30) з відмітками про його вручення, та знаходиться на даний час у третьої особи - Концерну «Військторгсервіс».

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні.

У Відзиві від 18.03.2021 (вхід. від 19.03.2021 № 7629/21), Запереченнях на відповідь на відзив від 30.03.2021 (вхід. від 03.04.2021 № 9782/21), Поясненнях від 11.05.2021 (вхід. від 11.05.2021 № 12636/21) ФОП ОСОБА_1 , із посиланням на статтю 764 Цивільного кодексу України, частину четверту статті 284 Господарського кодексу України, зазначає, що користується торгівельним місцем № 4965 на підставі поновленого Договору про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів від 01.02.2017 № ВКС-1463.

Відповідач зазначає, що пунктом 7.1 цього Договору передбачено його дію з 01.02.2017 по 31.05.2019, тобто договір було укладено на строк 2 роки і 4 місяці. Після 31.05.2019 ФОП ОСОБА_1 продовжував користуватися торгівельним місцем, і у період з 01.06.2019 по 30.06.2019 на адресу Відповідача не надходило жодних заперечень МОУ проти продовження такого користування. А відтак, за твердженням Відповідача, договір є поновленим на новий строк тривалістю у 2 роки і 4 місяці, з 01.06.2019 по 30.09.2021.

ФОП ОСОБА_1 наголошує, що не отримував лист від 22.02.2019 № 228/13, а Позивачем не доведено обставину направлення цього листа.

При цьому, Відповідач, із посиланням на частини третю, четверту, восьму, дев`яту статті 80 Господарського процесуального кодексу України, просить не приймати до уваги докази подані третьою особою з порушенням процесуального строку та за відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, а саме: Реєстр на відправлення поштової кореспонденції лист вих. № 228/1-228/26 від 22.02.2019; Опис вкладення до цінного листа щодо відправлення 573; Поштову накладну щодо відправлення 573; Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 573; експрес-накладну ТОВ «Нова пошта» № 89881; скріншот з сайту ТОВ «Нова пошта».

Зокрема, Відповідач зазначає, що Концерном «Військторгсервіс» до Клопотання про залучення доказів від 09.02.2021 додана накладна та опис вкладення у цінний лист що відправлення № 209 на адресу фізичної особи підприємця ОСОБА_3 , а не ФОП ОСОБА_1 . При цьому, такі докази відсутні у Відповідача, а їх обсяг (6 сторінок) не є надмірним, їх подано до суду не в електронній формі і вони не є публічно доступними.

Крім того, Відповідач зазначає, що ані Позивачем ані третьою особою не надано розрахункового документа (касового чеку, квитанції тощо), який би підтверджував дійсне направлення на його адресу листа від 22.02.2019 № 228/13.

Також, Відповідач у Поясненнях від 11.05.2021, із посиланням на частину шосту статті 91 Господарського процесуального кодексу України, просить суд не брати до уваги копію листа від 22.02.2019 № 228/13, оскільки він ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, яка за його твердженням виготовлена з незасвідченої копії.

Третя особа Концерн «Військторгсервіс» явку свого повноважного представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, телефонограмою від 12.05.2021. /т. ІІ а.с. 80/.

У Поясненнях по справі від 22.01.2021 (вхід. від 28.01.2021 № 2479/21 третя особа фактично підтримує позицію МОУ, викладену у позовній заяві, і просить позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши представників Позивача та Відповідача, суд

в с т а н о в и в :

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.03.2019 у справі № 916/1684/18 за позовом Міністерства оборони України до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за участю третьої особи Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс», про зобов`язання відповідача та будь-яких інших третіх осіб усунути перешкоди у користуванні торговельним місцем, шляхом звільнення торговельного місця, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 05.07.2019 встановлені наступні обставини.

21.02.2000 між Міністерством оборони України, Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок» укладено договір № 181/9-83р, відповідно до умов п.п.1.1, 1.2 якого Міністерство дає згоду на вилучення земельної ділянки площею 4,33га (з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком площею 1,2 га, вартість понесених затрат по його обладнанню становить 264661 (двісті шістдесят чотири тисячі шістсот шістдесят одна) гривня, що розташована на території військового містечка № НОМЕР_2 Одеського гарнізону, військова частина НОМЕР_3 , та передає вказану земельну ділянку (з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком площею 1,2 га) Авангардівській селищній раді Овідіопольського району Одеської області. Рада приймає земельну ділянку площею 4,33 га (з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком площею 1,2 га), що розташована на території військового містечка № НОМЕР_2 , Одеського гарнізону, військова частина НОМЕР_3 , для передачі у встановленому законодавством порядку у постійне користування ринку.

В пункті 2.1 договору від 21.02.2000 сторони встановили, представники сторін після підписання даного договору здійснюють прийом-передачу земельної ділянки площею 4,33 га (з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком площею 1,2 га), що розташована на території військового містечка № НОМЕР_2 , Одеського гарнізону, військова частина НОМЕР_3 , про що складається відповідний акт (додаток № 2).

Відповідно до пункту 3.1 договору від 21.02.2000 Міністерство має право протягом 99 років з дня підписання даного договору безкоштовного користування на власний розсуд 50 місцями під 20-футові контейнери, що розміщені на території ринку по вулиці Рожевій та розташованих на даних місцях вказаних контейнерів, а ринок визнає вказане право та зобов`язується безкоштовно здійснювати охорону, загальне освітлення, прибирання території, забезпечувати вільний доступ до вказаних контейнерів.

25.04.2000 Міністерством оборони України, Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області та ТОВ «Промтоварний ринок» підписано акт прийому-передачі земельної ділянки з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком, розташованої на території військової частини НОМЕР_3 в Одеському гарнізоні на сьомому кілометрі Овідіопольської дороги.

14.06.2016 між Міністерством оборони України та Концерном «Військторгсервіс» укладено договір доручення № 1, відповідно до умов пункту 1.1 якого Міністерство доручає, а Концерн приймає на себе доручення та зобов`язується вчиняти від імені Міністерства юридичні дії, пов`язані з укладанням та розірванням договорів з фізичними та/або юридичними особами про надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів (загальна кількість 50 місць) на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій, отриманням і обліком грошових коштів, стягненням штрафних санкцій та представництвом інтересів сторін у судах та інших юрисдикційних органах з питань, пов`язаних з виконанням цього договору. Схема розташування 20-футових контейнерів на земельній ділянці на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вулиці Рожевій наведена у додатку № 1 до цього договору.

Пунктом 2.1 Договору доручення від 14.06.2016 № 1 передбачено, що мінімальний розмір плати за надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ «Промтоварний ринок» згідно з цим договором встановлюється Міністерством та Концерном в розмірі не нижче ніж 2 679,30 гривень з ПДВ за одне місце щомісячно з урахуванням Звіту про експертну оцінку від 26.04.2016 (додаток № 2 до договору).

Відповідно до пункту 5.1 Договору доручення від 14.06.2016 № 1 він набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.05.2019. Договір вважається автоматично продовженим на таких саме умовах, якщо жодна зі сторін не повідомить іншу про відмову від подальшої дії договору у письмовій формі не пізніше ніж за один календарний місяць до закінчення терміну його дії.

06.03.2018 між Міністерством оборони України та Концерном «Військторгсервіс» укладено Додаткову угоду № 1 до Договору Доручення № 1 від 14.06.2016, якою викладено у новій редакції пункт 1.1, 2.1, 2.8 та 2.9 договору.

Відповідно до пункту 2.1. Договору доручення № 1 від 14.06.2016 (в редакції додаткової угоди № 1 від 06.03.2018) мінімальний розмір плати за надання права платного користування одним місцем для встановлення 20-футових контейнерів згідно з цим договором, з урахуванням Звіту про оцінку майна від 12.01.2018 (Додаток 5 до договору), станом на 31.12.2017 складає 16 925,40 грн (з ПДВ). Розмір плати за перший місяць за надання права платного користування одним місцем для встановлення 20-футового контейнеру на території ТОВ «Промтоварний ринок» чи після перегляду мінімального розміру плати за одне місце відповідно до пункту 2.8. цього договору визначається як добуток місячної ринкової вартості права користування земельною ділянкою під 20-футовим контейнером, визначеної за результатами проведення відповідним суб`єктом оціночної діяльності, та щомісячних індексів інфляції (що перевищують 100%) за період з дати проведення оцінки до дати укладення договору (укладення додаткової угоди, застосування підвищеного розміру плати) та є підставою для внесення змін до укладених фізичними та/або юридичними особами договорів про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ «Промтоварний ринок». В подальшому щомісячно розмір плати за надання права платного користування місцями індексується у поточному місяці (у випадку перевищення 100%) на величину індексу інфляції за попередній місяць. У випадку, якщо за результатами перегляду мінімального розміру розмір плати за перший місяць буде меншим ніж розмір плати за попередній місяць, плата встановлюється у розмірі попереднього місяця.

Пунктом 2.8 Договору доручення №1 (в редакції додаткової угоди № 1 від 06.03.2018) передбачено, що Міністерство (орган військового управління, на який покладено завдання з функціонального управління Концерном) станом на 31 грудня календарного року (в разі необхідності в будь-який час протягом дії договору), організовує проведення відповідним суб`єктом оціночної діяльності оцінки права користування 50 місцями для встановлення 20-футових контейнерів з рецензуванням Звіту про оцінку майна відповідно до вимог статті 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Рецензований Звіт про оцінку майна використовується сторонами для встановлення мінімального розміру плати та внесення відповідних змін до укладених з фізичними та/або юридичними особами договорів про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ «Промтоварний ринок». Підвищення розміру плати за надання права платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнеру на території ТОВ «Промтоварний ринок» Концерн здійснює шляхом внесення відповідних змін до укладених з фізичними та/або юридичними особами договорів про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ «Промтоварний ринок» та застосовується з дати проведення оцінки, за виключенням 2018 року, в якому підвищений розмір плати застосовується з дати підписання договорів (у редакції додатку 6 до цього договору), укладених між концерном і фізичними та/або юридичними особами, а також актів приймання-передачі права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій, але не пізніше трьох місяців з дати укладення сторонами додаткової угоди № 1 до цього договору.

Між Міністерством оборони України в особі якого діє Концерн «Військторгсервіс» (сторона-1) на підставі договору-доручення №1 від 14.06.2016 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (сторона-2) були укладені договори про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів № ВКС-1420 від 01.12.2016, № ВКС-1463 від 01.02.2017 за умовами п.1.1. яких передбачено надання стороною-1 стороні-2 права платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнеру (майна) на спеціально визначеній для цієї мети відкритій території, а сторона-2 зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги по розміщенню майна згідно з умовами цих договорів.

Згідно із пунктами 1.2, 1.2 Договору про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів від 01.02.2017 № ВКС-1463 (далі Договір від 01.02.2017 № ВКС-1463) Сторона1 (Позивач) надає Стороні2 (Відповідачу) право платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнеру на спеціально визначеній для цієї мети відритій території, а ФОП ОСОБА_1 зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги по розміщенню майна згідно з умовами цього договору. Для встановлення майна Міністерство оборони України виділяє відкриту територію, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський р-н, смт. Авангард, територія ТОВ «Промтоварний ринок», вул. Рожева, торгове місце № 4965, згідно з планом розташування, який є невід`ємною частиною договору (додаток №1).

Пунктами 3.2, 3.3 Договору від 01.02.2017 № ВКС-1463 передбачено, що загальна вартість наданих послуг по розміщенню одного 20-футового контейнеру на виділеній території за цим договором в місяць складає з урахуванням ПДВ 2 680,00 грн. Вартість послуг по цьому договору може бути переглянута у випадках передбачених законодавством України. У разі зміни розміру оплати Сторона1 повинна попередити про це Сторону2 в десятиденний строк до початку місяця, в якому змінюється розмір оплати. Зміна розміру оплати оформлюється додатковою угодою сторін.

Пунктом 7.1 Договору від 01.02.2017 № ВКС-1463 встановлено, що він набуває чинності з 01.02.2017 і діє до 31.05.2019 включно.

Відповідно до пунктів 7.2, 7.3 Договору від 01.02.2017 № ВКС-1463 він розривається в односторонньому порядку при заборгованості по оплаті більше ніж два місяці. Дія договору припиняється у випадках: закінчення терміну, на який він був укладений; за ініціативою однієї із сторін. Сторона, яка виступає з ініціативою про припинення дії договору, повинна письмово повідомити про це іншу сторону за два місяці.

Пунктом 7.4 Договору від 01.02.2017 № ВКС-1463 передбачено, що Сторона2, за умови належного виконання умов договору, має переважне право на укладення нового договору чи внесення змін про продовження терміну дії даного договору згідно вимог законодавства України.

Також, постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.03.2019 у справі № 916/1684/18 встановлено, що 29.03.2018 Філія «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс» надіслала ФОП ОСОБА_1 листи за вих. № 406/45 та № 406/39, в яких повідомила про укладення 06.03.2018 між Міністерством оборони України та Концерном «Військторгсервіс» Додаткової угоди до Договору доручення №1 та визначення мінімального розміру плати за надання права платного користування одним місцем за встановлення 20-ти футового контейнеру складає 16 925,40грн. та просила протягом 15 днів після отримання повідомлень з`явитися до Філії, з метою врегулювання питання щодо подальших договірних відносин, які передбачають право платного користування торговельними місяцями № 4973 та № 4965. Вищевказані листи не були отримані ФОП ОСОБА_1 та повернулись на адресу філії «ОУВТ» Концерну «Військторгсервіс».

04.06.2018 філія «ОУВТ» Концерну «Військторгсервіс» надіслала ОСОБА_1 листи № 747/35, № 747/34, в яких повідомила відповідача про припинення дії договорів в порядку, передбаченому пунктом 7.3, за ініціативою Міністерства оборони України. У вказаних листах також зазначено про те, що у разі наявності у ФОП ОСОБА_1 бажання надалі користуватися торговельним місцем та за умови, що вказане місце буде вільне, останній може звернутися до філії «ОУВТ» Концерну «Військторгсервіс» у термін до 06.08.2018 з заявою про намір укласти договір у новій редакції, за яким мінімальна вартість користування торговельним місцем становитиме 16925,40грн. (з ПДВ) за місяць.

09.06.2018 у газеті «Одеські вісті» випуск №44 (5068) розміщено оголошення наступного змісту: «За ініціативою Міністерства оборони України з 06.08.2018р. припиняється дія договорів про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій, а саме: припиняються дії договорів № ВКС-1463 від 01.02.2017р. та № ВКС-1420 від 01.12.16р., укладених Міністерством оборони України та ФОП ОСОБА_1 на користування торговельними місцями №№4973 та 4965, на підставі повідомлень від 04.06.2018р.».

Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.12.2018 у справі № 916/1684/18, залишеним без змін постановами Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.03.2019 та Верховного Суду від 05.07.2019, відмовлено в задоволенні позову МОУ до ФОП ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні торгівельним місцем, заявленого з підстав його не звільнення після дострокового розірвання договору в односторонньому порядку.

Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частинами першою, другою статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (частина перша статті 759 Цивільного кодексу України).

Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права (частина перша статті 761 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною другою статті 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Частиною четвертою статті 284 Господарського кодексу України передбачено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Статтею 764 Цивільного кодексу України передбачено, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Суд враховує висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16.05.2019 у справі № 910/6590/18 і від 27.05.2020 у справі № 916/1686/18, згідно із якими, зазначені норми частини четвертої статті 284 Господарського кодексу України та статті 764 Цивільного кодексу України є імперативними в силу закону. А тому відхиляє довід МОУ про неможливість застосування цих норм через те, що умови Договору від 01.02.2017 № ВКС-1463 не передбачають можливості його автоматичного продовження. При цьому, для застосування цих імперативних норм права не є необхідним укладення нового договору чи внесення змін про продовження терміну дії існуючого.

Отже для встановлення обставини припинення чи поновлення дії Договору від 01.02.2017 № ВКС-1463 необхідним є з`ясування наявності чи відсутності двох фактів: 1) продовження наймачем користування майном після закінчення строку договору; 2) відсутності чи наявності заперечень наймодавця протягом місяця.

Обставина продовження користування ФОП ОСОБА_1 торгівельним місцем № 4965 після закінчення строку Договору від 01.02.2017 № ВКС-1463, тобто після 31.05.2019, не заперечується сторонами. Сама ця обставина є однією з підстав звернення МОУ із позовом.

Суд враховує висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 916/1686/18, про те, що норми, які регулюють продовження дії договору оренди, не вимагають, щоб відповідна вимога про припинення чи зміну договору оренди називалася виключно заявою. Така заява може бути направлена однією зі сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у цьому випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та факт її отримання іншою стороною.

Також, суд враховує висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19 (провадження № 12-18гс20).

Велика Палата Верховного Суду у цій постанові наголосила на тому, що пунктом 6 статті 3 Цивільного кодексу України закріплений принцип справедливості, добросовісності та розумності. Зазначений принцип включає, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість та добросовісно вести переговори.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що правове регулювання процедури припинення орендних правовідносин, наведене у статті 764 ЦК України та частині другій статті 17 Закону № 2269-XII, спрямовано на досягнення справедливого балансу між правом орендодавця як власника майна володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд і правом орендаря очікувати на стабільність та незмінність його майнового становища. У контексті наведених вище норм настання наслідків у вигляді припинення чи продовження договору є пов`язаним з дотриманням сторонами орендних правовідносин добросовісної та послідовної поведінки, обумовленої змістом укладеного договору, положеннями господарського законодавства, а також усталеними звичаями ділового обороту та документообігу.

Відповідно до частини першої статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Отже, негативні наслідки неодержання підприємцем звернення до нього, якщо таке звернення здійснене добросовісно і розумно, покладаються на підприємця.

Наявність відповідної заяви орендодавця та належних доказів її надсилання орендарю за наданими орендарем реквізитами відповідно до встановлених судами обставин справи свідчить про добросовісність звернення позивача до відповідача, вчинення позивачем залежних від його волі необхідних дій у спірних правовідносинах на відміну від відповідача, а відтак і про припинення договірних відносин між сторонами відповідно до приписів чинного законодавства.

Судом під час розгляду цієї справи, № 916/41/21, встановлено, що 22.02.2019 Філією «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс» було складено лист за вихідним № 228/13 на адресу ФОП ОСОБА_1 , із зазначенням адреси: АДРЕСА_1 . У вказаному листі Відповідача повідомлено, що з 31.05.2019 закінчується термін дії Договору від 01.02.2017 № ВКС-1463, після закінчення терміну дії якого Міністерство оборони України не має наміру продовжувати з ФОП ОСОБА_1 договірні відносини пов`язані з наданням права платного користування торгівельним місцем. /т. І а.с. 31-32/.

Концерном «Військторгсервіс» у якості доказів на підтвердження надіслання листа від 22.02.2019 № 228/13 на адресу ФОП ОСОБА_1 разом із Клопотанням про залучення доказів від 09.02.2021 (вхід. від 10.02.2021 № 3746/21) надано копїї та пред`явлено в судовому засіданні оригінали наступних документів: опис вкладення до цінного листа з номером поштового відправлення 573, адресованого ФОП ОСОБА_1 , надісланого засобами АТ «Укрпошта» 26.02.2019; накладну на приймання 26.02.2019 поштового відправлення № 573; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 573, з відмітками, здійсненими в відділенні поштового зв`язку місця призначення.

Суд не приймає довід Відповідача, із посиланням на частини третю, четверту, восьму статті 80 Господарського процесуального кодексу України, про неможливість взяття до уваги цих доказів через подання їх третьою особою з порушення процесуального строку, адже протокольною ухвалою від 10.02.2021 було визнано поважними причини пропуску строку та задоволено Клопотання Концерну «Військторгсервіс» про залучення доказів від 09.02.2021 (вхід. від 10.02.2021 № 3746/21). Тобто процесуальний строк для подання цих доказів був поновлений судом відповідно до частини п`ятої статті 80, частин першої, четвертої, шостої статті 119 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини дев`ятої статті 80 Господарського процесуального кодексу України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Судом встановлено, що Концерном «Військторгсервіс» до Клопотання про залучення доказів від 09.02.2021 на підтвердження надсилання його копії разом з додатками іншим учасникам справи додана накладна та опис вкладення у цінний лист щодо відправлення № 209 на адресу фізичної особи підприємця ОСОБА_3 , а не ФОП ОСОБА_1 . Вказаний недолік не був усунений ані третьою особою ані Позивачем до моменту ухвалення рішення суду у цій справі.

А відтак, з огляду на наведене, відсутність цих доказів у Відповідача, ненадмірний їх обсяг, подання їх у паперовій формі та відсутність їх у публічному обсязі, суд не бере їх до уваги відповідно до норм частини дев`ятої статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Проте, норми частини дев`ятої статті 80 Господарського процесуального кодексу України не можуть бути застосовані щодо копії накладної про вручення відправлення «Укрпошта Експрес» № 573 ОСОБА_1 , наданої не стороною, а Миколаївською дирекцією АТ «Укрпошта» із супровідним листом (вхід. від 11.05.2021 № 12582/21) на виконання ухвали Господарського суду Одеської області від 08.04.2021 у справі № 916/41/21, постановленої у зв`язку із частковим задоволенням клопотання Відповідача про витребування доказів від 30.03.2021 (вх. № 9783/21 від 08.04.2021). /т. ІІ а.с. 62-63/.

Відповідно до вказаної копії накладної про вручення відправлення «Укрпошта Експрес» № 573 ОСОБА_1 було одержано особисто кореспонденцію з проставленням підпису і дати. Приналежність підпису у цій накладній саме ОСОБА_1 не спростована Відповідачем. Недолік у зазначенні дати «04.03.2018» спростовується даними самої накладної, складеної друкованим способом, згідно із якими, датою операції «Вручення» є саме 04.03.2019.

Щодо доводу Відповідача про його сумнів відповідності поданої копії листа від 22.02.2019 № 228/13 оригіналові, висловленому у Поясненнях від 11.05.2021 поданих у судовому засіданні під час розгляду справи по суті, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини шостої статті 91 Господарського процесуального кодексу України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Отже наслідки, передбачені частиною шостою статті 91 Господарського процесуального кодексу України, можуть бути застосовані лише у випадку неподання оригіналу письмового доказу після його витребування судом за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи. У даному випадку Відповідачем не заявлялося клопотання про витребування оригіналу листа від 22.02.2019 № 228/13, а судом не було постановлено відповідної ухвали. А відтак, у суду відсутні підстави для неприйняття вказаного доказу.

Окремо слід зазначити про необґрунтованість висловленого Відповідачем сумніву у відповідності поданої копії оригіналу щодо змісту листа без вказівки на конкретні обставини, які б свідчили, що зміст наявної копії суперечить іншим доказам або викликає сумнів щодо її достовірності чи повноти.

У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17 та від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.

Згідно із частинами першою, третьою статті 74, частиною другою статті 76 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із частинами першою, другою статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем не спростовано довід Позивача про надіслання третьою особою та отримання ОСОБА_1 відправлення «Укрпошта Експрес» № 573 з листом від 22.02.2019 № 228/13 про повідомлення про закінчення 31.05.2019 терміну дії Договору від 01.02.2017 № ВКС-1463 та відсутність наміру у МОУ продовжувати з ним договірні відносини пов`язані з наданням права платного користування торгівельним місцем. Зокрема, Відповідачем не надано суду кореспонденцію, що була отримана ним від Концерну «Військторгсервіс» за вказаною накладною.

З огляду на наведене, суд вважає наданий Позивачем лист від 22.02.2019 № 228/13 у сукупності з копією накладної про вручення відправлення «Укрпошта Експрес» № 573 ОСОБА_1 04.03.2019, тобто строк необхідний для пересилання та вручення поштових відправлень між обласними центрами України, вірогідними, тобто такими, що підтверджують обставину наявності заяви представника наймодавця про припинення договору у зв`язку із закінченням строку його дії і заперечень проти продовження договірних відносин з наймачем відповідно до частини четвертої статті 284 Господарського кодексу України, статті 764 Цивільного кодексу України, якою обґрунтовано позовні вимоги. При цьому, Відповідачем не надано жодних доказів на спростування цих обставин.

Отже, Позивач виконав свій обов`язок щодо доведення інформації про припинення дії договору до ФОП ОСОБА_1 .

Суд не приймає довід Відповідача про те, що заперечення орендодавця щодо пролонгації договору можуть мати місце лише після закінчення строку договору і протягом місяця після закінчення цього строку, а саме, у даному випадку, з 01.06.2019 по 31.06.2019.

При цьому суд враховує висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 916/1666/18, згідно із яким сторони не обмежені в праві заявити про припинення або зміну договору як протягом одного місяця після закінчення договору, так і в будь-який час протягом всього строку дії такого договору.

Окремо слід зазначити про те, що як випливає зі змісту рішення Господарського суду Одеської області від 10.12.2018 і постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.03.2019 у справі № 916/1684/18, представник ФОП ОСОБА_1 був присутній під час розгляду справи, а відтак, станом на 31.05.2019, дату закінчення строку дії Договору від 01.02.2017 № ВКС-1463, Відповідач був обізнаний про позицію МОУ, викладену в позовній заяві та відтворену у судових рішеннях, про відсутність наміру продовжувати з ним цей договір у зв`язку із невнесенням змін щодо встановлення мінімальної вартості за користування торгівельним місцем у розмірі 16 925,40 грн. (з ПДВ) в місяць. Тобто, станом на 31.05.2019 ФОП ОСОБА_1 було достеменно відомо про наявність заперечень МОУ продовжувати з ним договірні відносини на умовах Договору від 01.02.2017 № ВКС-1463.

З огляду на наведене та встановлені обставини повідомлення ФОП ОСОБА_1 листом від 22.02.2019 № 228/13 про відсутність намірів у МОУ продовжувати відносини за Договором від 01.02.2017 № ВКС-1463, суд дійшов висновку про припинення цього договору з 01.06.2019 внаслідок закінчення терміну, на який він був укладений.

Частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту цивільних прав та інтересів наведені в частині другій статті 16 Цивільного кодексу України, при цьому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Суд наголошує на тому, що Позивачем обрано неправильний спосіб захисту, а саме, пред`явлення негаторного позову на підставі статті 391 Цивільного кодексу України.

Адже звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Предмет негаторного позову становитиме вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом (наведену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 29.08.2019 у справі № 910/551/18, від 17.04.2018 у справі № 924/623/16, від 20.10.2020 № 910/13356/17).

У даному випадку, з матеріалів справи вбачається та не спростовується Позивачем, МОУ не є влодіючим власником, адже торгівельне місце займає інша особа. Неволодіючий власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна з чужого незаконного володіння відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України, тобто звернутися з віндикаційним, а не негаторним позовом.

А відтак, не підлягає задоволенню з підстав обрання неправильного (неефективного) способу захисту позовна вимога про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні торговельним місцем, шляхом звільнення торговельного місця № 4965, яке розміщене по вулиці Рожевій на території ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: Одеська область, Овідіопольський р-н, смт. Авангард, вул. Базова, 20.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

При розподілі господарських витрат суд виходить з положень пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, згідно із якими судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А відтак, сума судового збору покладається на Позивача.

Керуючись, частиною першою, пунктами 1, 4 частини другої статті 11, частинами першою, другою статті 14, частиною першою статті 15, частинами першою, другою статті 16, статтею 387, частиною першою статті 509, статтями 525, 526, 629, частиною першою статті 759, частиною першою статті 761, статтею 764 Цивільного кодексу України, частиною першою статті 42, статтею 193, частиною четвертою статті 284, частиною другою статті 291 Господарського кодексу України, статтями 2, 5, 13, 73, 74, 75, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги через господарський суд Одеської області відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI Перехідні положення ГПК України, в строк встановлений частиною першою статті 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 31 травня 2021 р.

Суддя Ю.А. Шаратов