ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2021 р. Справа№ 910/7338/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.02.2021

у справі №910/7338/19 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

до ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

Публічне акціонерне товариство «ДЕЛЬТА БАНК»

про відшкодування збитків, завданих господарському товариству його посадовою особою

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/7338/19 за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд, позивач) до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1., відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК» (далі - ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», третя особа) про відшкодування збитків, завданих господарському товариству його посадовою особою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2019 у справі №910/7338/19 відмовлено у задоволенні заяви Фонду про забезпечення позову у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2019 провадження у справі №910/7338/19 зупинено до перегляду Великою Палатою Верховного Суду рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2018 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2019 у подібних правовідносинах у справі № 910/11027/18.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2019, залишеною без змін постановою Верховного суду від 23.03.2020, скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.10.2019 у справі №910/7338/19 та ухвалено нове рішення, яким задоволено заяву Фонду про забезпечення позову.

05.02.2021 Фонд звернувся до Господарського суду міста Києва зі скаргою на дії Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ВПВР ДДВС МЮУ) Нідченка Дмитра Євгеновича під час виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 у справі №910/7338/19, в якій просив:

- визнати неправомірними дії Головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Нідченка Д.Є. щодо винесення повідомлення від 14.12.2020 про повернення постанови Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 у справі №910/7338/19 стягувачу без прийняття до виконання;

- визнати неправомірним повідомлення від 14.12.2020, винесене Головним державним виконавцем ВПВР ДДВС МЮУ Нідченком Д.Є. про повернення постанови Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 у справі №910/7338/19 стягувачу без прийняття до виконання;

- зобов`язати Головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Нідченка Д.Є. прийняти до виконання постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 у справі №910/7338/19, винісши постанову про відкриття виконавчого провадження, та розпочати примусове виконання судового рішення на підставі вказаного виконавчого документа;

- зобов`язати Головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Нідченка Д.Є. повідомити Господарський суд міста Києва та Фонд про виконання судового рішення, постановленого за результатами розгляду скарги, у строк, визначений статтею 345 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Скарга позивача обґрунтована прийняттям Головним державним виконавцем ВПВР ДДВС МЮУ Нідченком Д.Є. рішення у формі повідомлення від 14.12.2020 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що виконавчим документом - постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 у справі №910/7338/19 не визначено, в якій частині необхідно виконати судове рішення щодо боржника, однак, на переконання скаржника, такі дії (рішення) державного виконавця суперечать ст.ст. 15, 18, 26, 31 вказаного Закону, зокрема, щодо вчинення усіх можливих заходів для виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2021 у справі №910/7338/19 скаргу Фонду на дії Головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Нідченка Д.Є. з виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 у справі №910/7338/19 задоволено частково, визнано неправомірним повідомлення Головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Нідченка Д.Є. від 14.12.2020 про повернення постанови Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 у справі №910/7338/19 стягувачу без прийняття до виконання; зобов`язано Головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Нідченка Д.Є. прийняти до виконання постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 у справі №910/7338/19; зобов`язано Головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Нідченка Д.Є. повідомити Господарський суд міста Києва та Фонд про виконання судового рішення, постановленого за результатами розгляду скарги, у строк, визначений статтею 345 ГПК України.

Задовольняючи частково скаргу, суд виходив з того, що висновки вказаного державного виконавця про те, що в судовому рішенні не визначено, в якій частині необхідно виконати судове рішення щодо боржника, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки постанова апеляційного суду у справі №910/7338/19 прийнята щодо єдиного боржника у провадженні, яким є ОСОБА_1.; всупереч статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», яка наділяє державного виконавця правом отримати усю необхідну інформацію від компетентних органів, установ, організацій, посадових осіб, звернутися до суду з роз`ясненням рішення суду, головний державний виконавець ВПВР ДДВС МЮУ Нідченко Д.Є. у спірних правовідносинах таким правом не скористався, що призвело до необґрунтованої відмови у відкритті виконавчого провадження та до порушення прав стягувача на ефективний захист шляхом примусового виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

При цьому, враховуючи, що вимога скаржника про визнання неправомірними дій Головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Нідченка Д.Є. щодо винесення повідомлення від 14.12.2020 про повернення постанови Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 №910/7338/19 стягувачу без прийняття до виконання та вимога про визнання неправомірним вказаного повідомлення за своїм змістом є тотожними, суд дійшов висновку про необхідність задоволення лише вимоги про визнання неправомірним даного повідомлення.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, без належного дослідження та надання правової оцінки дійсним обставинам справи, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт наголошував на правомірності дій державного виконавця щодо винесення повідомлення від 14.12.2020 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання з огляду на те, що такі дії вчинені у спосіб та в порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012.

Також апелянт вказував на те, що державний виконавець був позбавлений можливості надати свої пояснення та доводи щодо скарги Фонду суду першої інстанції, оскільки ухвалу останнього про призначення даної скарги до розгляду на 17.02.2021 о 14.20 було отримано Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 17.02.2021 в кінці робочого дня.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 поновлено Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 17.02.2021 у справі №910/7338/19, відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, розгляд апеляційної скарги призначено на 26.05.2021, встановлено Фонду, ОСОБА_1 та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.

У судове засідання 26.05.2021 відповідач та третя особа, явку своїх уповноважених представників не забезпечили, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду, у зв`язку з чим, колегія суддів, порадившись, ухвалила здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності учасників справи.

Частиною 2 ст. 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що відповідач та третя особа не повідомили суд про поважність причин нез`явлення до суду апеляційної інстанції, з огляду на встановлені статтею 273 ГПК України строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за їх відсутності.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи поданої апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні скарги Фонду.

Представник позивача вимоги апеляційної скарги не визнав, доводи, на яких вона ґрунтується вважає безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з чим просив суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

26.05.2021 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників апелянта та позивача, дослідивши докази, що є у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина 1 статті 326 ГПК України).

Частиною 1 статті 327 ГПК України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Стаття 55 Конституції України вказує, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон України «Про виконавче провадження») однією із засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини 1 статті 74 цього Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Сторони виконавчого провадження наділені правом у відповідності до статті 339 ГПК України звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Як було зазначено вище, Фонд звернувся до Господарського суду міста Києва зі скаргою на дії Головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Нідченка Д.Є. щодо винесення повідомлення від 14.12.2020 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування скарги позивач посилався на безпідставне повернення без виконання стягувачу постанови Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 у справі №910/7338/19, оскільки зі змісту останньої, з урахуванням ухвали Північного апеляційного господарського суду від 06.04.2020 про виправлення описок, яка є невід`ємною частиною вказаної постанови, вбачається, що така прийнята щодо єдиного боржника у провадженні, яким є ОСОБА_1., а у разі відсутності певних відомостей або якщо зміст такого судового рішення є незрозумілим для державного виконавця, дані обставини не є підставою для повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, оскільки всупереч статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», яка наділяє державного виконавця правом отримати усю необхідну інформацію від компетентних органів, установ, організацій, посадових осіб, звернутися до суду з роз`ясненням рішення суду, державний виконавець у спірних правовідносинах таким правом не скористався, що призвело до необґрунтованої відмови у відкритті виконавчого провадження та порушення прав стягувача на ефективний захист шляхом примусового виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Розглянувши доводи скарги Фонду, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції щодо наявності підстав для її часткового задоволення, виходячи з наступного.

Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII є спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Згідно зі статтею 1 цього ж Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами оскарження ухвали, з метою виконання вимог постанови апеляційного господарського суду від 10.12.2019 про забезпечення позову у справі №910/7338/19, 06.02.2020 Фонд звернувся до ВПВР ДДВС МЮУ із заявою про примусове виконання, за результатами розгляду якої державним виконавцем ВПВР ДДВС МЮ України Назаровцем Андрієм Тарасовичем прийнято рішення у формі повідомлення від 27.02.2020 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме:

- не визначено сторін виконавчого провадження (боржника, стягувача);

- виконавчим документом визначено декілька заходів примусового характеру, визначених статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження»;

- резолютивною частиною рішення передбачається здійснення виконавчих дій невизначеному колу осіб.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду про виправлення описок від 06.04.2020 у справі № 910/7338/19 виправлено допущені у резолютивній частині постанови Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 у справі №910/7338/19 описки, а саме:

- п. 12 резолютивної частини слід читати «Примірник постанови про забезпечення позову у справі № 910/7338/19 негайно надіслати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (Заявнику), всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких можна ідентифікувати»;

- в резолютивній частині постанови Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 у справі №910/7338/19 зазначено стягувача, боржника та дату народження боржника.

У зв`язку з виправленням описок у постанові Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 у справі №910/7338/19, яка є виконавчим документом, Фонд звернувся повторно до ВПВР ДДВС МЮУ із заявою від 24.11.2020 №46-14616/20 про примусове виконання постанови.

Однак, за результатами розгляду заяви позивача головним державним виконавцем ВПВР ДДВС МЮ України Нідченком Д.Є. прийнято рішення у формі повідомлення від 14.12.2020 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що виконавчим документом не визначено, в якій частині необхідно виконати судове рішення щодо боржника.

Так, за приписами п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», на яку посилався у вказаному повідомленні державний виконавець, у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Аналогічна за змістом норма викладена також у ч. 5 ст. 327 ГПК України.

При цьому, як зазначив у вказаному повідомленні державний виконавець, відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Разом з тим, відповідно до пункту 1 розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (зі змінами), реалізація учасниками виконавчого провадження своїх повноважень, а також залучення інших осіб до участі у проведенні виконавчих дій та реалізації ними своїх повноважень здійснюються відповідно до розділу III Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є, зокрема сторони.

Як вбачається зі змісту частин першої-другої статті 15 цього Закону, сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та повного тексту виконавчого документа у справі №910/7338/19 (постанова Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 №910/7338/19), предметом судового розгляду була заява про забезпечення позову Фонду до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих господарському товариству його посадовою особою.

Враховуючи, що наслідком такого розгляду стало прийняття апеляційним господарським судом постанови про задоволення вказаної заяви позивача, судове рішення від 10.12.2019 у справі №910/7338/19, в розумінні статті 144 ГПК України (частина перша) та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» (частини перша-друга), є виконавчим документом, який виданий на користь та в інтересах юридичної особи позивача - Фонду, який є особою (стороною) стягувача, а відповідно єдиним боржником - відповідач у даній справі, яким є фізична особа, ОСОБА_1 .

З огляду на те, що постанова апеляційного суду у справі №910/7338/19 прийнята щодо єдиного боржника у провадженні, яким є ОСОБА_1 , колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про безпідставність та необґрунтованість викладених у повідомленні від 14.12.2020 висновків державного виконавця про те, що в судовому рішенні не визначено, в якій частині необхідно виконати судове рішення щодо боржника.

Місцевий господарський суд правомірно погодився з твердженням скаржника про те, що державний виконавець зазначені обставини не врахував, що призвело до невірного застосування відповідних положень Закону України «Про виконавче провадження» (статті 4, 15), наслідком чого стало неправомірне надсилання повідомлення від 14.12.2020 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання у справі №910/7338/19.

За приписами частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Крім того, виконавець під час здійснення виконавчого провадження наділений комплексом прав, визначених, зокрема пунктами 3, 6, 8, 10, 14, 22 ч. 3 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», а саме:

- з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

- накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

- здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням;

- звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;

- викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

- здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

З правового аналізу зазначених положень Закону вбачається, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до його обов`язків, визначених частинами першою, другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» щодо вжиття передбачених цим Законом заходів, неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.02.2019 у справі № 21/96(10), від 02.12.2020 у справі № 911/4670/13, від 21.01.2021 у справі № 925/366/18.

Крім того, право на звернення із заявою про роз`яснення судового рішення передбачено приписами ст. 245 ГПК України, відповідно до ч. 1 якої за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Отже, якщо у державного виконавця виникають труднощі з примусовим виконанням судового рішення, останній наділений правами щодо отримання роз`яснень/уточнень рішень та/або виконавчих документів, визначеними статтею 31 зазначеного Закону, відповідно до якої у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець має право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення відповідного рішення.

Таким чином, у разі відсутності, на думку державного виконавця, у виконавчому документі - постанові Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 у справі №910/7338/19, з урахуванням ухвали від 06.04.2020 про виправлення описок, яка є невід`ємною частиною цієї постанови, певних відомостей або у випадку, якщо зміст такого судового рішення є незрозумілим для державного виконавця, суд першої інстанції правильно зазначив про те, що дані обставини не є підставою для повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, оскільки всупереч статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», яка наділяє державного виконавця, зокрема, правом звернутися до суду з роз`ясненням рішення суду, державний виконавець у спірних правовідносинах таким правом не скористався, що призвело до необґрунтованої відмови у відкритті виконавчого провадження та порушення прав стягувача на ефективний захист шляхом примусового виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.07.2020 у справі №761/20750/13-ц, від 02.12.2019 у справі №469/1357/16-ц.

З огляду на вищевикладене, місцевим господарським судом правильно встановлено, що повідомлення Головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Нідченка Д.Є. від 14.12.2020 про повернення постанови Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2020 у справі №910/7338/19 стягувачу без прийняття до виконання винесене протиправно, передчасно та за відсутності доказів, які б підтверджували факт реальної неможливості виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Приписами статті 343 ГПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до п. 6 розділу I Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (зі змінами), під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Водночас, господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов`язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов`язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Згідно зі ст. 345 ГПК України про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення скарги Фонду на дії Головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Нідченка Д.Є. з виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 у справі №910/7338/19, а саме, визнання неправомірним повідомлення від 14.12.2020 про повернення постанови Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 у справі №910/7338/19, зобов`язання вказаного державного виконавця прийняти до виконання постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 у справі №910/7338/19 та повідомити Господарський суд міста Києва та Фонд про виконання судового рішення, постановленого за результатами розгляду скарги, у строк, визначений статтею 345 ГПК України.

Разом з тим, колегія суддів враховує доводи апелянта щодо неналежного повідомлення судом першої інстанції про розгляд даної скарги Фонду державного виконавця, що позбавило останнього надати суду відповідні пояснення та заперечення проти її задоволення.

Так, згідно з ч. 2 ст. 340 ГПК України про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 342 ГПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, скарга Фонду надійшла до Господарського суду міста Києва та за результатами повторного автоматизованого розподілу справи була передана на розгляд судді Лиськову М.О. 05.02.2021, тобто, враховуючи, що наступний за днем надходження скарги був вихідним днем, на виконання вимог ч. 2 ст. 340 ГПК України суд повинен був повідомити відповідний орган державної виконавчої служби про надходження скарги не пізніше 08.02.2021.

Разом з тим, в порушення вимог вказаної норми, ухвала Господарського суду міста Києва про призначення скарги до розгляду на 17.02.2021 постановлена 09.02.2021, направлена Головному державному виконавцеві ВПВР ДДВС МЮУ Нідченку Д.Є. 15.02.2021 та отримана останнім 17.02.2021 о 23.50, що підтверджується даними з офіційного сайту АТ «Укрпошта» за результатами пошуку інформації про поштове відправлення за трек-номером 781, вказаним на конверті, в якому надійшла йому копія даної ухвали (копія конверту додана до апеляційної скарги).

При цьому, наявна в матеріалах оскарження ухвали роздруківка з офіційного сайту АТ «Укрпошта» за результатами пошуку інформації про поштове відправлення за трек-номером 773 (а.с. 170), в якій кульковою ручкою дописано про те, що така стосується направлення ухвали суду Головному державному виконавцеві ВПВР ДДВС МЮУ Нідченку Д.Є., не може бути прийнята судом до уваги в якості доказу отримання 16.02.2021 державним виконавцем ухвали суду про призначення скарги до розгляду, оскільки така стосується направлення копії даної ухвали на адресу Фонду, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 171).

Інших доказів повідомлення державного виконавця/органу державної виконавчої служби про надходження та призначення до розгляду скарги Фонду матеріали оскарження ухвали не містять.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не було здійснено усіх необхідних заходів щодо належного повідомлення державного виконавця про надходження до суду скарги Фонду, а також про час і місце судового розгляду даної скарги, у зв`язку з чим державний виконавець вважається таким, що не був повідомленим про її розгляд та призначене судове засідання належним чином, а відтак, доводи апелянта в цій частині є обґрунтованими.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За приписами ч. ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

У відповідності до п. 4 ч. 1, ч. 2, п. 3 ч. 3 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З огляду на те, що в порушення вимог процесуального права судом першої інстанції не було здійснено належного повідомлення державного виконавця про надходження до суду та призначення до розгляду скарги Фонду, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підлягає задоволенню частково, а ухвала Господарського суду міста Києва від 17.02.2021 у справі №910/7338/19 - скасуванню з ухваленням рішення про часткове задоволення скарги Фонду.

Враховуючи, що спір у даному провадженні за скаргою Фонду виник у зв`язку з неправомірними діями Головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Нідченка Д.Є., у відповідності до ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на Міністерство юстиції України.

Керуючись ст.ст. 253-255, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.02.2021 у справі №910/7338/19 задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.02.2021 у справі №910/7338/19 скасувати.

3. Скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на дії Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Дмитра Євгеновича з виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 у справі №910/7338/19 задовольнити частково.

4. Визнати неправомірним повідомлення Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Дмитра Євгеновича від 14.12.2020 про повернення постанови Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 у справі №910/7338/19 стягувачу без прийняття до виконання.

5. Зобов`язати Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Дмитра Євгеновича прийняти до виконання постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 у справі №910/7338/19.

6. Зобов`язати Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Дмитра Євгеновича повідомити Господарський суд міста Києва та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про виконання судового рішення, постановленого за результатами розгляду скарги, у строк, визначений статтею 345 Господарського процесуального кодексу України.

7. Матеріали оскарження ухвали у справі №910/7338/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до ст.ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 27.05.2021.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова