ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2021 р. Справа №921/595/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Б.Д. Плотніцького,

суддів Г.Т. Кордюк,

Н.М. Кравчук,

секретар судового засідання Карнидал Л.Ю.,

за участю представників:

від позивача (за первісним позовом): не з`явився;

від відповідача (за первізним позовом): не з`явився;

від третьої особи: Мукан І.Я.;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Лемеги Олега Васильовича б/н від 12.02.2021 (вх. № 01-05/606/21)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.01.2021 (повний текст складено 25.01.2021) та на додаткове рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.02.2021

у справі № 921/595/20 (суддя І.М. Гирила)

за позовом: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Карпенка 12", вул. Карпенка, 12 кв. 75, м. Тернопіль, 46018

до відповідача Фізичної особи-підприємця Лемеги Олега Васильовича, АДРЕСА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне підприємство "Дружба сервіс - житло 1", вул. Карпенка, 12, м. Тернопіль, 46018

про стягнення 23 154 грн 63 коп.

за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця Лемеги Олега Васильовича, АДРЕСА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Приватне підприємство "Дружба сервіс - житло 1", вул. Карпенка, 12, м. Тернопіль, 46018

до відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Карпенка 12", вул. Карпенка, 12 кв. 75, м. Тернопіль, 46018

про скасування п. 5 рішення загальних зборів ОСББ "Карпенка 12" від 22.10.2017 № 6,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 11.01.2021 у справі №921/595/20 первісний позов задоволено частково, стягнуто з ФОП Лемеги О.В. на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Карпенка 12" 19 888 грн 39 коп. - внесків на управління та обслуговування будинку і прибудинкової території, 742 грн 08 коп. 3% річних, 871 грн 58 коп. - інфляційних втрат, 1 857 грн 26 коп - витрат на професійну правничу допомогу адвоката та 25 грн 26 коп. - витрат пов`язаних з наданням доказів, в задоволенні решти первісного позову відмовлено. Також даним рішенням відмовлено в задоволенні зустрічного позову.

Додатковим рішенням Господарського суду Тернопільської області від 08.02.2021 заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Карпенка 12" б/н від 27.01.2021 (вх. №761) про ухвалення додаткового рішення у справі №921/595/20 - задоволено частково. Стягнуто з ФОП Лемеги О.В. на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Карпенка 12" 1 951 грн 98 коп. в повернення сплаченого судового збору. В задоволенні решти частини заяви - відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, ФОП Лемега О.В. оскаржив основне та додаткове рішення суду в апеляційному порядку. Апеляційна скарга надійшла на адресу Західного апеляційного господарського суду 15.02.2021. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийнято нове, яким відмовити в задоволенні первісних позовних вимог та задоволити зустрічні позовні вимоги.

Апелянт вказує, зокрема, на порушення процедури повідомлення про проведення загальних зборів ОСББ та їх рішення. Зокрема, звертає увагу суду, що станом на 01.01.2017 власником нежитлового приміщення № 59 по вул. Карпенка, 12 у м. Тернополі була Тернопільська міська рада. 01.03.2012 між Тернопільською міською радою та ПП "Дружба сервіс-житло 1" укладено договір позички № 22-Ж, за умовами якого останнє взяло на себе зобов`язання по сплаті житлово-комунальних послуг. 03.01.2017 між ОСББ "Карпенка 12" та ПП "Дружба сервіс-житло 1" укладено договір № 118 про надання послуг з утримання житлового будинку та прибудинкової території, який останнім виконується належним чином. Стверджує, що з 22.10.2017 на адресу нежитлового приміщення жодних повідомлень про проведення зборів ОСББ та про їх рішення не надходило. Таким чином, вважає, що ОСББ порушено норми ст. 382 ЦК України та вимоги власного статуту.

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Карпенка 12" зазначило у відзиві, що відповідно до Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" участь в загальних зборах ОСББ приймають співвласники - власники житлових (нежитлових) приміщень. Станом на 22.10.2017 власником нежитлового приміщення була Тернопільська міська рада. Остання про збори 22.10.2017 була повідомлена належним чином. Ні законом, ні Статутом ОСББ "Карпенка 12" не передбачено обов`язку запрошувати на збори представників, які не є власниками нежитлових/житлових приміщень. ФОП Лемега О.В. нарахування внесків здійснювалось починаючи з 16.02.2018, - дня коли він набув право власності на приміщення. Про встановлений розмір внесків останній був проінформований листами, які додані до матеріалів справи. Відтак заперечив доводи апеляційної скарги, просив рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

23.04.2021 року на адресу суду надійшло клопотання за підписом Лемеги Олега Васильовича про призначення судово економічної експертизи.

В обгрунтування поданого клопотання представник Приватного підприємства "Дружба сервіс - житло 1" вказав, що для правильного вирішення спору потрібно встановити, чи є економічно обгрунтованими тарифи, визначені рішенням загальних зборів. А також чи необхідні такі кошти для обслуговування будинку №12 по вул. Карпенка в м. Тернополі.

Відповідно до ч.1 ст.99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абз.2 п.2 Постанови пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" №4 від 23.03.2012, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Призначення експертизи є правом, а не обов`язком суду, вона здійснюється у разі встановлення судом недостатності доказів, наявних у матеріалах справи для можливості прийняття рішення за результатами розгляду (постанова КГС ВС по справі №902/235/19 від 03.12.2019).

Розглянувши дане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні даного клопотання, оскільки запропоновані питання та обставини, на які вказує представник, не мають жодного значення для вирішення даного спору.

Представник приватного підприємства "Дружба сервіс - житло 1" в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове, яким позов задоволити.

Представники відповідача та позивача не забезпечили явку представника в судове засідання, хоча належним чином були повідомлені про час та дату судового засідання.

Апеляційний господарський суд, розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, дійшов висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих і нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" № 2866-III від 29.11.2001, з наступними змінами (надалі - Закон №2866-ІІІ).

Відповідно до ст. 1 Закону №2866-ІІІ об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (надалі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Ст. 4 Закону №2866-ІІІ визначено, що об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

05.05.2016, згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за ініціативою співвласників багатоквартирного будинку №12 по вулиці Карпенка в м. Тернополі, було створено та зареєстровано Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Карпенка 12" (надалі - ОСББ), ідентифікаційний код 40464465.

Ч. 1 ст. 1 Закону №2866-ІІІ та п. 5. ч. 1 ст. 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" № 417-VIII від 14.05.2015, з наступними змінами (надалі - Закон № 417-VIII), предметом регулювання якого є, зокрема, відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку, визначено, що власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку є співвласником багатоквартирного будинку.

Згідно з ст. 14 Закону №2866-ІІІ співвласник має право брати участь в управлінні об`єднанням у порядку, визначеному цим Законом і статутом об`єднання.

Відповідно до ст. 10 Закону №2866-ІІІ вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Загальні збори скликаються і проводяться в порядку, передбаченому цим Законом для установчих зборів, правлінням об`єднання або ініціативною групою з не менш як трьох співвласників. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. До виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься, зокрема, визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників.

Ч. 12 вказаної статті визначено, що кожний співвласник (його представник) під час голосування має кількість голосів, пропорційну до частки загальної площі квартири або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Якщо одна особа є власником квартир (квартири) та/або нежитлових приміщень, загальна площа яких становить більш як 50 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, кожний співвласник має один голос незалежно від кількості та площі квартир або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності.

Відповідно до ч. 13 цієї ж статті статутом об`єднання може бути встановлено інший порядок визначення кількості голосів, що належать кожному співвласнику на загальних зборах.

Ч. ч. 14-16 ст. 10 Закону визначено наступні положення щодо порядку голосування та прийняття рішень на загальних зборах співвласників:

- рішення про визначення переліку та розмірів внесків і платежів співвласників, порядок управління та користування спільним майном, передачу у користування фізичним та юридичним особам спільного майна, а також про реконструкцію та капітальний ремонт багатоквартирного будинку або зведення господарських споруд вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менш як дві третини загальної кількості усіх співвласників, а в разі якщо статутом не передбачено прийняття таких рішень, - більшістю голосів. З інших питань рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більше половини загальної кількості співвласників;

- якщо в результаті проведення загальних зборів для прийняття рішення не набрано кількості голосів "за" або "проти", встановленої частиною чотирнадцятою цієї статті, проводиться письмове опитування серед співвласників, які не голосували на загальних зборах. Письмове опитування співвласників проводиться протягом 15 календарних днів з дати проведення загальних зборів. Якщо протягом цього строку необхідну кількість голосів "за" не набрано, рішення вважаються неприйнятими;

- рішення приймається шляхом поіменного голосування. Під час підрахунку голосів враховуються і голоси, подані співвласниками під час проведення загальних зборів, і голоси, подані під час письмового опитування. Рішення оформляється особистим підписом кожного, хто проголосував, із зазначенням результату голосування ("за" чи "проти").

П.п. 5-8 Статуту ОСББ встановлено, що загальні збори скликаються і проводяться правлінням об`єднання або ініціативною групою з не менш як трьох співвласників. Правління (ініціативна група) не менш ніж за 14 днів до дати проведення загальних зборів вручає кожному співвласнику під розписку або направляє рекомендованим листом на адресу квартири або нежитлового приміщення, що належить співвласнику в будинку письмове повідомлення про проведення загальних зборів. У повідомленні про проведення загальних зборів зазначається, з чиєї ініціативи скликаються збори, місце і час проведення, проект порядку денного. У загальних зборах мають право брати участь усі співвласники. Інтереси співвласника, який особисто не бере участі у зборах, може на підставі договору або закону представляти його представник, який у такому разі має право голосувати від імені такого співвласника. Кожний співвласник (його представник) під час голосування має один голос незалежно від площі квартири або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Рішення на загальних зборах приймається шляхом відкритого поіменного голосування. Рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосували співвласники (їхні представники), які разом мають більше половини від загальної кількості голосів співвласників; рішення про визначення користування спільним майном прро передачу у користування фізичним та юридичним особам спільного майна, а також про реконструкцію та капітальний ремонт будинку або зведення господарських споруд вважаються прийнятими, якщо за відповідне рішення проголосували співвласники (їх представники), які разом мають не менш як дві третини від загальної кількості голосів співвласників; з інших питань рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більше половини загальної кількості співвласників. Рішення загальних зборів викладається письмово та засвідчується особистим підписом кожного, хто голосував, із зазначенням результату його голосування ("за" чи "проти"). Загальні збори можуть встановлювати інший порядок голосування на зборах та прийняття рішень на них.

ОСОБА_1 , згідно з відомостями, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка № 200264494), з 16.02.2018 на праві власності належить нежитлове приміщення загальною площею 112,5 кв.м за адресою: вул. Карпенка, буд. 12, приміщення 59, м. Тернопіль, де створено ОСББ "Карпена 12".

Отже, ОСОБА_1 є співвласником багатоквартирного житлового будинку за АДРЕСА_1 з 16.02.2018.

Предметом зустрічного позову у даній справі є рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку, яке оформлене протоколом №6 від 22.10.2017, а саме п. 5 останнього, яким з 01.01.2018 затверджено розмір внесків на управління та обслуговування будинку і прибудинкової території - 3,70 грн з кв.м.; для квартири 117 - 2,00 грн; для нежитлового приміщення - 6,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги за зустрічним позовом та апеляційну скаргу, ФОП Лемега О.В. вказує, зокрема, на порушення процедури повідомлення про проведення загальних зборів ОСББ та їх рішення. Зокрема, звертає увагу суду, що станом на 01.01.2017 власником нежитлового приміщення № 59 по вул. Карпенка, 12 у м. Тернополі була Тернопільська міська рада. 01.03.2012 між Тернопільською міською радою та ПП "Дружба сервіс-житло 1" укладено договір позички № 22-Ж, за умовами якого останнє взяло на себе зобов`язання по сплаті житлово-комунальних послуг. 03.01.2017 між ОСББ "Карпенка 12" та ПП "Дружба сервіс-житло 1" укладено договір № 118 про надання послуг з утримання житлового будинку та прибудинкової території, який останнім виконується належним чином. Стверджує, що з 22.10.2017 на адресу нежитлового приміщення жодних повідомлень про проведення зборів ОСББ та про їх рішення не надходило. Таким чином, вважає, що ОСББ порушено норми ст. 382 ЦК України та вимоги власного статуту.

Як вірно встановив суд першої інстанції, станом на день проведення зборів ОСББ власником нежитлового приміщення № 59 по вул. Карпенка, 12 у м. Тернополі була Тернопільська міська рада. Наявний в матеріалах справи лист за вих. № 60 від 05.10.2017 свідчить про те, що міська рада була повідомлена про час, дату та місце проведення загальних зборів співвласників ОСББ Карпенка 12", про що свідчить відповідна відмітка на даному листі. Щодо інформації Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради, наведеної у листі за № 436/9-у від 09.10.2020, про не надходження у період з 01.10.2017 по 12.02.2018 повідомлень від ОСББ "Карпенка 12" про час та місце проведення загальних зборів ОСББ, слід зазначити, що управління не було, в розумінні наведених вище норм закону, власником/співвласником нежитлового приміщення по вул. Карпенка 12 у м. Тернополі, було/є виконавчим органом Тернопільської міської ради, нею утворене, їй підзвітне і підконтрольне, підпорядковане виконавчому комітету та міському голові, основним завданням управління було/є: управління майном, що належить до комунальної власності Тернопільської міської територіальної громади.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірних висновків, що в силу приписів наведеного вище спеціального закону та Статуту, ОСББ про час, дату та місце проведення загальних зборів ОСББ було повідомлено належну особу (Тернопільську міську раду) та належним чином (під розписку), зокрема з огляду і на те, що нежитлове приміщення № 59 по вул. Карпенка, 12 у Тернополі на той час перебувало у тимчасовому користуванні Приватного підприємства "Дружба житло-сервіс 1".

Окрім того, слід зазначити, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин щодо не повідомлення власників квартир у багатоквартирному будинку по вул. Карпенка, 12 у м. Тернополі про проведення загальних зборів.

Поряд з цим, як вже встановлено судом вище, ОСОБА_1 власник нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку за адресою Карпенка, 12 у м. Тернополі став лише 16.02.2018, а тому, в силу приписів наведеного вище законодавства, права на участь у зборах 22.10.2017 не мав.

За змістом ст. ст. 4, 5 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У Рішенні Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права. Під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення. Після з`ясування фактичних обставин суд може зробити висновок про відповідність заявленої матеріально-правової вимоги способам захисту права і про порушення охоронюваного законом інтересу позивача. У разі встановлення, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права, суд приймає рішення про відмову у позові. Підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Так, право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, закріплено ст. 15 ЦК України.

Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений ст. 16 ЦК України. Відповідно до приписів вказаної статті кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або Законом.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 20 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Отже, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Таким чином, право на судовий захист виникає виключно у разі невизнання або оспорювання прав і законних інтересів.

При цьому в даному випадку суд має встановити які права або інтереси позивача були порушені відповідачем за зустрічним позовом у зв`язку з прийняттям п. 5 оскаржуваного рішення.

Ч. 2 ст. 4 Закону №2866-ІІІ встановлено, що об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 85 ЦК України непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками.

Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад (ч. 1 ст. 98, ч. 1 ст. 99 ЦК України).

Отже, зазначений Закон визначає ОСББ як юридичну особу, створену власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20.09.2018 у справі № 813/6286/15 (провадження № 14-576апп18), від 06.02.2019 у справі № 462/2646/17 (провадження № 12-1272апп18), від 02.10.2019 у справі № 501/1571/16-ц (провадження № 14-472цс19) дійшла до висновку, що спір, який стосується захисту права власника майна багатоквартирного будинку, порушеного, на його думку, створенням юридичної особи, є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, відтак повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Як вже зазначалось вище, у зустрічній позовній заяві позивач посилається, зокрема, на те, що було порушено процедуру повідомлення про проведення загальних зборів ОСББ та їх рішення інших осіб, оскільки за період з 01.10.2017 по 12.02.2018 на адресу Управління обліку та контролю за використанням комунального майна, з 22.10.2017 на адресу нежитлового приміщення жодних повідомлень про проведення загальних зборів ОСББ та про їх рішення не надходило.

В той же час, беручи до уваги дані заперечення, судом враховуються роз`яснення, які містяться в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду корпоративних спорів" №13 від 24.10.2008, відповідно до яких акціонери (учасники) господарського товариства не вправі звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших акціонерів (учасників) господарського товариства та самого товариства поза відносинами представництва, а також обґрунтовувати свої вимоги порушенням прав інших акціонерів (учасників) товариства.

Тобто, фактично, вказуючи на порушення ОСББ процедури повідомлення про проведення загальних зборів та їх рішення, ФОП Лемега у зустрічній позовній заяві обґрунтовує порушення прав інших осіб, а не особистих прав.

Таким чином, позивачем за зустрічним позовом не доведено, що під час процедури повідомлення співвласників багатоквартирного будинку по вул. Карпенка, 12 у м. Тернополі про проведення загальних зборів ОСББ та прийняте за їх наслідками рішення були порушені права та законні інтереси ФОП Лемеги О. В., який на той час не був власником нежитлового приміщення багатоквартирного будинку, не мав права приймати участь у спірних загальних зборах та, як наслідок, не мав права приймати участь у голосуванні, зокрема, по питанню 5.

Відтак, оскільки позивачем за зустрічним позовом не доведено його порушеного права під час прийняття оскаржуваного рішення, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про безпідставність позовних вимог в даній частині (з даних підстав) зустрічного позову.

Поряд з цим, у зустрічній позовній заяві заявник посилається також на те, що встановлення рішенням загальних зборів співвласників ОСББ «Карпенка 12» різних розмірів внесків співвласників на утримання та обслуговування будинку для власників житлових та нежитлового приміщень порушує його права як власника нежитлового приміщення загальною площею 112,5 кв. м та користувача послуг з утримання та обслуговування у житловому будинку 12 по вул. Карпенка 12 у місті Тернополі. Позивач за зустрічним позовом вважає, що розмір щомісячних внесків на утримання будинку та прибудинкової території, визначений п. 5 оскаржуваного рішення у протоколі загальних зборів ОСББ, суперечить порядку визначення часток співвласників у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, експлуатацію та ремонт спільного майна, який закріплений у ст. 20 Закону №2866-ІІІ. Переконаний, що розмір витрат на утримання спільного майна повинен випливати із принципу рівності, не в залежності від виду приміщення - житлового чи нежитлового.

Враховуючи дану підставу зустрічного позову, беручи до уваги те, що рішення загальних зборів ОСББ (п. 5) в даній частині має триваючий характер та з 16.02.2018 по даний час поширює свою дію на правовідносини позивача за зустрічним позовом, як співвласника багатоквартирного будинку, з ОСББ, суд відзначає наступне:

За положеннями ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Ч. 1 ст. 385 ЦК України також передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон № 417-VIII.

За визначеннями, які вживаються в цьому Законі та містяться в статті 1 Закону, багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Частка співвласника - частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Наказом Державного комітету України будівництва та архітектури від 18.05.2005 № 80 затверджені «Державні будівельні норми України. Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005», чинні від 1.01.2006, за п. 2.50 яких у першому, другому і цокольному поверхах житлових будинків допускається розміщувати приміщення: адміністративні, магазинів роздрібної торгівлі, громадського харчування, побутового обслуговування, відділень зв`язку загальною площею не більше 700 м. кв , банків, магазинів і кіосків з продажу преси, поліклінік, жіночих консультацій, рентгено-стоматологічних кабінетів (в разі забезпечення вимог НРБУ); роздавальних пунктів молочних кухонь, юридичних консультацій і нотаріальних контор, загсів, філій бібліотек, виставкових залів, контор житлово-експлуатаційних організацій, фізкультурнооздоровчих занять загальною площею до 150 м. кв, культурно-масової роботи з населенням (для проведення лекцій, зборів, бібліотек-читалень, кімнат для індивідуальних занять, роботи гуртків, прийому громадян депутатами тощо), дитячих художніх шкіл, центрів соціального захисту населення, центрів зайнятості населення базового рівня до 50 відвідувачів і до 15 співробітників центрів, а також груп короткотривалого перебування дітей дошкільного віку (крім цокольного поверху).

Тож в силу наведених вище визначень, державних нормативів та відповідно до поняття, наведеного у ст. 380 ЦК України, багатоквартирний будинок є житловим будинком, будівлею, призначеною для постійного в ній проживання. Співвідношення площі житлових приміщень (квартир) у багатоквартирному будинку та площі нежитлових приміщень у ньому зумовлене особливостями розміщення нежитлових приміщень у житловому будинку, тобто за загальним правилом є об`єктивним фактором.

За змістом ст. ст. 1, 9 Закону № 417-VIII управління багатоквартирним будинком - це вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку. Управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

За ч.ч. 2-3 ст. 12 Закону № 417-VIII витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.

За ч. 2 ст. 10 Закону № 417-VIII до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком. Рішення вважається прийнятим зборами співвласників, якщо за нього проголосували власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 75 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, крім рішень з питань, зазначених у пунктах 2, 3 і 9 частини другої цієї статті, які вважаються прийнятими зборами співвласників, якщо за них проголосували власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 50 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку. Якщо одна особа є власником квартир (квартири) та/або нежитлових приміщень, загальна площа яких становить 50 відсотків або більше загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, рішення вважається прийнятим зборами співвласників, якщо за нього проголосувало більш як 75 відсотків загальної кількості співвласників, а рішення з питань, зазначених у пунктах 2, 3 і 9 частини другої цієї статті, вважається прийнятим зборами співвласників, якщо за нього проголосувало більш як 50 відсотків загальної кількості всіх співвласників (ч. 6 ст. 10 Закону № 417-VIII).

Співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому ст. 10 Закону № 417-VIII. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків.

Як вже зазначалось вище, згідно з ст. 1 Закону №2866-ІІІ об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Співвласники багатоквартирного будинку (далі - співвласники) - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №2866-ІІІ основною метою створення об`єднання є забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. А за ч. 4 ст. 4 цього Закону діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Загальні збори співвласників є вищим органом управління об`єднання, до виключної компетенції яких відноситься, зокрема, затвердження статуту об`єднання, внесення змін до нього; затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників (ст. 10 Закону №2866-ІІІ).

Кожний співвласник (його представник) під час голосування має кількість голосів, пропорційну до частки загальної площі квартири або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Якщо одна особа є власником квартир (квартири) та/або нежитлових приміщень, загальна площа яких становить більш як 50 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, кожний співвласник має один голос незалежно від кількості та площі квартир або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності.

Статутом об`єднання може бути встановлено інший порядок визначення кількості голосів, що належать кожному співвласнику на загальних зборах.

Рішення про визначення переліку та розмірів внесків і платежів співвласників, порядок управління та користування спільним майном, передачу у користування фізичним та юридичним особам спільного майна, а також про реконструкцію та капітальний ремонт багатоквартирного будинку або зведення господарських споруд вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менш як дві третини загальної кількості усіх співвласників, а в разі якщо статутом не передбачено прийняття таких рішень, - більшістю голосів. З інших питань рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більше половини загальної кількості співвласників.

Права та обов`язки співвласника (тобто власника квартир та/або нежитлових приміщень) врегульовані ст. ст. 14 та 14 Закону №2866-ІІІ.

Водночас ст. ст. 16-18 Закону №2866-ІІІ окремо визначають права та обов`язки об`єднання співвласників, яке набуває і здійснює їх через свої органи в силу положень ст. 92 ЦК України про цивільну дієздатність юридичної особи.

Так, об`єднання має право встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, які за ст. 21 Закону №2866-ІІІ належать до коштів об`єднання, та зобов`язане забезпечувати дотримання інтересів усіх співвласників при встановленні умов і порядку володіння, користування і розпорядження спільною власністю, розподілі між співвласниками витрат на експлуатацію та ремонт спільного майна.

Об`єднання забезпечує утримання та експлуатацію багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку. Для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішенням загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг.

Питання самостійного забезпечення об`єднанням експлуатації та утримання багатоквартирного будинку та користування спільним майном у такому будинку регулюються ГК України в частині господарчого забезпечення діяльності негосподарюючих суб`єктів.

Самостійне забезпечення об`єднанням утримання і експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у багатоквартирному будинку може здійснюватися безпосередньо співвласниками, а також шляхом залучення об`єднанням фізичних та юридичних осіб на підставі укладених договорів.

Для фінансування самозабезпечення об`єднання співвласники сплачують відповідні внески і платежі в розмірах, установлених загальними зборами об`єднання. За згодою правління окремі співвласники можуть у рахунок сплати таких внесків і платежів виконувати окремі роботи.

Ст. 20 Закону №2866-ІІІ врегульовано визначення часток внесків і платежів на утримання, експлуатацію та ремонт спільного майна. Так, частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Частка участі співвласника квартири та/або нежитлового приміщення визначається відповідно до його частки як співвласника квартири та/або нежитлового приміщення.

Спори щодо визначення частки співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, експлуатацію, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку вирішуються в судовому порядку.

Таким чином, ст. 20 Закону №2866-ІІІ ставить у залежність розмір коштів, які сплачуються співвласником на утримання будинку та прибудинкової території, до загальної площі приміщення, яке перебуває у нього у власності, та не містить імперативної норми про встановлення однакового розміру внеску для власників квартир та нежитлових приміщень. Визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків та платежів співвласників відноситься до виключної компетенції загальних зборів співвласників, що узгоджується з положеннями ч. 9 ст. 10 даного Закону.

Ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", чинного на дату прийняття оскаржуваного рішення, визначено, що послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій включають в себе: прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території; санітарно-технічне обслуговування; обслуговування внутрішньобудинкових мереж; утримання ліфтів; освітлення місць загального користування; поточний ремонт; вивезення побутових відходів тощо.

Відповідно до Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 01.06.2011, в редакції на дату прийняття оскаржуваного рішення, тариф на ці послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням Типового переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого вказаною постановою Кабінету Міністрів України. Перелік послуг за кожним будинком погоджується у договорі на надання цих послуг, який укладається між споживачами та підприємством, організацією тощо, які надають ці послуги.

Отже, законодавство, яке регулювало порядок забезпечення співвласниками багатоквартирного будинку утримання та експлуатацію багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку (управління багатоквартирним будинком), передбачало, що внески і платежі на утримання, експлуатацію та ремонт спільного майна є складовою частиною внесків та платежів співвласників як витрат на управління багатоквартирним будинком.

З пояснень позивача за первісним позовом вбачається, що при прийнятті п. 5 спірного рішення про розподіл витрат на управління будинком та розмежування розміру внесків в залежності від виду належного співвласникам нерухомого майна (житлове чи нежитлове) були враховані різні режими функціонування таких приміщень (житлових і нежитлове), різний обсяг необхідності витрат на обслуговування такого приміщення та прибудинкової території (навантаження на внутрішньобудинкові мережі, кількість відвідувачів, обсяг відходів тощо, з врахуванням того, що нежитлове приміщення перебуває у користуванні третьої особи у даній справі ПП "Дружба сервіс-житло 1", яке надає житлово-комунальні послуги іншим споживачам).

Відповідно до ст. 24 Конституції України не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Однак матеріалами справи не доведено, що по відношенню до позивача за зустрічним позовом рішенням загальних зборів ОСББ по вул. Карпенка, 12 у м. Тернополі були здійснені будь-які обмеження, а іншим власникам житлових приміщень надані несправедливі переваги за його рахунок.

Як вже вказано вище, при визначенні розміру внесків враховані об`єктивні істотні обставини, а докази та доводи на обґрунтування того, що розмір визначених для позивача за зустрічним позовом платежів в залежності від його виду як споживача послуг є явно несправедливим чи надмірним, відсутні.

Враховуючи наведене, за відсутності відповідного нормативного застереження щодо встановлення однакового розміру внесків для власників квартир та нежитлових приміщень, п. 5 рішення загальних зборів ОСББ «Карпенка 12» від 22.10.2017 не можна вважати прийнятим з порушенням норм чинного законодавства.

Судоми враховано, що аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2019 у справі №910/6471/18.

Таким чином, в задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції правомірно відмовив.

Згідно з ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до ст. 15 Закону №2866-ІІІ співвласник зобов`язаний, зокрема виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Обов`язок співвласників виконувати рішення зборів співвласників визначений і у ч. 1 ст. 7 Закону № 417-VIII.

Сплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком відповідач зобов`язаний за наявності наступних умов:

По-перше, створення у багатоквартирному будинку об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, прийняття останнім рішення щодо управління багатоквартирним будинком та рішення про встановлення переліку і розміру витрат на управління багатократним будинком.

По-друге, виникнення у відповідача права власності на квартири або нежитлові приміщення у такому багатоквартирному будинку.

Особа, яка є власником приміщення в будинку, в якому створено ОСББ, зобов`язана здійснювати платежі та внески на утримання спільного майна незалежно від членства в об`єднанні, а тому за наявності підтверджених витрат на управління, утримання та збереження будинку така сума боргу підлягає стягненню.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі № 916/2197/13 (№ 3-28гс15), від 11.11.2015 у справі № 914/189/14 (№ 3-945гс15) та від 27.01.2016 у справі № 904/8242/14 (№ 3-1028 гс15)).

Обов`язок утримання зазначеного майна виникає у співвласників багатоквартирного будинку безпосередньо з актів цивільного законодавства. При цьому витрати на утримання спільного майна у багатоквартирному будинку розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належного їм нежитлового приміщення та спільного майна, а також членства в об`єднанні співвласників багатоквартирного будинку (постанова Верховного Суду від 06.07.2018 у справі №910/582/17).

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону № 2866-III у разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду.

05.05.2016 за ініціативою співвласників багатоквартирного будинку №12 по вулиці Карпенка в м. Тернополі було створено та зареєстровано Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Карпенка 12", ідентифікаційний код 40464465 (Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - в матеріалах справи).

Згідно з р. II п. 1. Статуту ОСББ метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом.

П. 3 р. II Статуту визначено, що завданням та предметом діяльності об`єднання є: забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном; забезпечення належного утримання будинку та прибудинкової території; сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами; забезпечення виконання співвласниками своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Згідно з п. 2 р. V Статуту ОСББ співвласник зобов`язаний, зокрема:

- виконувати обов`язки, передбачені цим Статутом;

- виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їх повноважень;

- дотримуватись вимог правил утримання житлового будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм;

- своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Відповідно до п. п. 1-3 р. ІІІ Статуту органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія (ревізор) об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Загальні збори вправі приймати рішення з усіх питань діяльності об`єднання. До виключної компетенції загальних зборів співвласників належить, зокрема, визначення переліку та розміру внесків і платежів співвласників; визначення порядку сплати внесків і платежів співвласників.

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Карпенка 12» є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками. Господарче забезпечення діяльності об`єднання може здійснюватися власними силами об`єднання (шляхом самозабезпечення) або шляхом залучення на договірних засадах суб`єктів господарювання (п. 2 р. ІІ Статуту).

На підтвердження надання послуг щодо утримання будинку та прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку ОСББ «Карпенка 12» надано:

- Договір №3974 від 09.09.2016 про постачання електричної енергії;

- Договір підряду № 43-КП12 від 01.01.2018 на технічне обстеження і профілактичні роботи внутрішньо будинкових систем електропостачання в житлових будинках;

- Договір № 1 від 01.01.2018 про планове технічне обслуговування внутрішньою будинкових систем газопостачання (або за заявками абонентів);

- Угоду б/н від 03.01.2017 про надання послуг з санітарного прибирання території;

- Договір б/н від 04.05.2017 про надання послуг у сфері інформатизації;

- Угоду ОБ 685/17 від 01.12.2017 про надання інформаційних послуг про стан оплати комунальних послуг;

- Договір б/н від 01.10.2017 про надання послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем центрального опалення;

- Договір № 759/1 від 02.01.2018 про надання послуг (виконання робіт - дератизація, дезінсекція, дезінфекція);

- Договір № 1/4/19 від 27.05.2019 про надання послуг (виконання робіт - дератизація, дезінсекція, дезінфекція);

- Договір № 259/4 від 02.01.2020 (дератизація, дезінсекція, дезінфекція);

- Договір б/н від 07.08.2018 на конання робіт (знімання, перевірка, встановлення лічильників);

- Договори б/н від 17.10.2018, № 000005 від 12.02.2020 про надання послуг (одноразове обстеження димовентиляційних каналів);

- Договір б/н від 03.02.2020 про надання послуги з технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем центрального опалення та гарячого водопостачання;

- Договір № ТН-10-ОСББ від 06.11.2019 на постійне обслуговування ОСББ.

Відповідно до п. 2 розділу IV Статуту сплата встановлених загальними зборами об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до ремонтного, резервного та інших фондів у розмірах і в строки, що встановлені загальними зборами, є обов`язковою для всіх співвласників. Частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного, ремонтного та інших фондів, встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та цього Статуту.

Рішенням загальних зборів ОСББ «Карпенка 12», яке оформлене протоколом № 6 від 22.10.2017, з 01.01.2018 було визначено та затверджено розмір внесків на управління та обслуговування будинку і прибудинкової території - 3,70 грн за кв.м; для квартири 117 - 2,00 грн; для нежитлового приміщення - 6,00 за кв.м.

Станом на день розгляду даного спору рішення загальних зборів ОСББ «Карпенка 12», яке оформлене протоколом № 6 від 22.10.2017, є чинним.

Як вже встановлено судом вище, ОСОБА_1 (відповідач за первісним позовом) з 16.02.2018 є власником нежитлового приміщення, загальною площею 112,5 кв.м, яке розташоване за адресою: вул. Карпенка, 12 /59 м. Тернопіль та, відповідно до ст. 15 Закону № 2866-III, як співвласник багатоквартирного житлового будинку, зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати внески на управління та обслуговування будинку і прибудинкової території у визначеному загальними зборами ОСББ «Карпенка 12» розмірі - 675 грн/місяць (112,5*6).

Однак, як стверджує позивач, в порушення вказаних вище приписів чинного законодавства, з моменту набуття права власності на нежитлове приміщення, ФОП Лемега О.В. зобов`язання щодо сплати внесків не виконує.

З метою досудового врегулювання спору відповідачу було неодноразово надіслано/вручено вимоги про погашення заборгованості. Зокрема, 31.05.2019 особисто було вручено вимогу за № 30 від 22.05.2019 про сплату внесків в розмірі 675 грн за один календарний місяць і погашення заборгованості за період з 20.02.2018 по 31.05.2019 в розмірі 10 341,96 грн, про що свідчить відповідна відмітка на останній.

Згідно з розрахунком позивача станом на день звернення до суду (09.09.2020) заборгованість відповідача по сплаті внесків за період з 16.02.2018 по 30.09.2020 становить 21 238 грн 39 коп.

Окрім того, за неналежне виконання зобов`язань по сплаті внесків та допущення прострочки по внесенню відповідних платежів позивачем помісячно нараховано та заявлено до стягнення 3% річних за період з 16.02.2018 по 30.09.2020 в загальній сумі 863,24 грн та інфляційні втрати за період з березня місяця 2018 року по травень місяць 2020 року в загальній сумі 1 075 грн 96 коп. за прострочку виконання зобов`язань з лютого місяця 2018 року по травень місяць 2020 року.

Положеннями ст. 174 ГК України та ст. 11 ЦК України передбачено, що зобов`язання виникають не лише з договору, а й можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вже неодноразово зазначалось вище рішенням загальних зборів ОСББ "Карпенка 12" від 22.10.2017, яке оформлене протоколом №6, затверджено розмір внесків на управління та обслуговування будинку і прибудинкової території.

Однак, доказів визначення загальними зборами співвласників ОСББ «Карпенка 12» порядку та строків сплати співвласниками багатоквартирного будинку по вул. Карпенка 12 у м. Тернополі внесків і платежів на управління та обслуговування будинку та прибудинкової території суду не надано. Слід зазначити, що зазначений порядок також чітко не встановлений і Законом № 2866-III, і Законом № 417-VIII.

Відповідно до ч. 10 ст. 11 ГПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права).

П. 29 Правил надання послуг з управління багатоквартирним будинком, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 05.09.2018 № 712, визначено, що плата за послугу з управління вноситься щомісяця до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, якщо інший порядок та строки не визначені договором управління. За бажанням співвласника оплата послуги з управління може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.

Отже, дев`ятнадцяте число кожного місяця, наступного за місяцем надання послуг, є кінцевою датою настання обов`язку щодо сплати внесків на управління та обслуговування будинку і прибудинкової території за попередній місяць.

Згідно із усталеною судовою практикою застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань "господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості".

Зважаючи на наведені вище приписи чинного законодавства та встановлені обставини справи, судом першої інстанції проведено перерахунок заявлених до стягнення сум, який перевірений судом апеляційної інстанції.

Згідно з проведеним судом перерахунком, обґрунтованими правомірними та такими, що підлягають до задоволення є вимоги ОСББ "Карпенка 12" про стягнення з ФОП Лемеги О. В. боргу по сплаті внесків на управління та обслуговування будинку і прибудинкової території за період з 16.02.2018 по 01.07.2020 в загальній сумі 19 888 грн 39 коп.

Позов в частині стягнення внесків на управління та обслуговування будинку і прибудинкової території за період з 01.08.2020 по 01.09.2020 в загальній сумі 1 350 грн 39 коп. заявлено передчасно.

Згідно з проведеним судом перерахунком заявлених до стягнення сум 3% річних, правомірними є нарахування 3% річних за період з 20.03.2018 по 08.09.2020 в

Згідно з проведеним судом перерахунком заявлених до стягнення сум інфляційних втрат, правомірними є нарахування останніх за період з 01.04.2018 по 31.05.2020 в загальній сумі 871 грн 58 коп.

Ч. 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Оскільки судом первісний позов задоволено частково, на відповідача правомірно покладені витрати на правничу допомогу у розмірі 1 857 грн 26 коп.

Додатковим рішенням Господарського суду Тернопільської області від 08.02.2021 заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Карпенка 12" б/н від 27.01.2021 (вх. №761) про ухвалення додаткового рішення у справі №921/595/20 - задоволено частково. Стягнуто з ФОП Лемеги О.В. на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Карпенка 12" 1 951 грн 98 коп. в повернення сплаченого судового збору. В задоволенні решти частини заяви - відмовлено.

Враховуючи, що господарським судом первісний позов задоволено частково, до стягнення з відповідача за первісним позовом, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, підлягав судовий збір в розмірі 1 951 грн 98 коп. Відтак, перша інстанція дійшла правомірного висновку в цій частині.

Щодо клопотання позивача за первісним позовом про відшкодування понесених ним витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду на суму 389,50 грн, колегія суддів зазначає, що оскільки копії фіскальних чеків за №1532 від 19.10.2020 на суму 184 грн та №1540 від 21.10.2020 на суму 205,50 грн не підтверджують того, що дані витрати понесені саме ОСББ "Карпенка 12" у зв`язку із поданням доказів у даній справі, суд першої інстанції вірно відмовив у їх стягненні.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що додаткове рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.02.2021 винесено з врахуванням всіх обставин справи та підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

Судові витрати, в силу ст.129 ГПК України, покладаються на апелянта.

керуючись ст.ст. 86, 255, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Лемеги Олега Васильовича б/н від 12.02.2021 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.01.2021 та додаткове рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.02.2021 у справі 921/595/20 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 25.05.2021.

Головуючий -суддя Плотніцький Б.Д.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Кордюк Г.Т.