РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2021Справа № 910/3289/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрземексперт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінд Солар Енерджі-3"

про стягнення 756 469, 43 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юрземексперт" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінд Солар Енерджі-3" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 756 469, 43 грн., з яких: 625 000, 00 грн - основного боргу, 81 883, 57 грн - пені, 31 862, 86 грн - інфляційні втрати та 17 723, 00 грн - 3 % річних (з урахуванням заяви про усунення недоліків позовної заяви).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 16 на виконання топографо-геодезичних робіт від 31.07.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.03.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрземексперт" залишено без руху. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Юрземексперт" строк для усунення недоліків позовної заяви.

16.03.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрземексперт" надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (надіслана засобами поштового зв`язку - 11.03.2021).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

05.04.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінд Солар Енерджі-3" надійшло клопотання про продовження процесуального строку для подання відзиву, в якому відповідач просить суд надати додатковий час на подання відзиву на позовну заяву (надіслане засобами поштового зв`язку - 02.04.2021).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2021 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінд Солар Енерджі-3" про продовження процесуальних строків - задоволено. Продовжено відповідачу процесуальний строк для надання відзиву на позовну заяву до 26.04.2021.

28.04.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що доданий позивачем до позовної заяви акт приймання-передачі виконаних робіт містить посилання на договір від 31.07.2019, однак у ньому не вказано номер такого договору, у зв`язку з чим, на думку відповідача вказаний акт не підтверджує виконання робіт саме за договором № 16 від 31.07.2019.

13.05.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач подав заяву проти розгляду справи у порядку спрощеного провадження, в якій просить суд здійснювати розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінд Солар Енерджі-3" проти розгляду справи у порядку спрощеного провадження - залишено без розгляду.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

31.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юрземексперт" (далі - виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінд Солар Енерджі-3" (далі - замовник) укладено договір № 16 на виконання топографо-геодезичних робіт, умовами якого передбачено, що виконавець зобов`язується виконати з дотриманням вимог законодавства роботи з топографо-геодезичного знімання території М1:2000 та М1:500, за межами населених пунктів Ємільчинської селищної ради Ємільчинського району, Житомирської області.

Відповідно до п. 1.2. договору, замовник зобов`язується: надати виконавцю письмове завдання на виконання робіт та картографічні матеріали, які підписуються замовником, з відображенням чіткої межі та площі проведення топографічного знімання (картографічні матеріали мають бути погоджені або підготовлені проектантом ДПТ); провести повний розрахунок за даним договором, згідно протоколу про погодження договірної ціни.

Згідно п. 2.1. договору, вартість послуг за цим договором складає: 300, 00 грн, без ПДВ, за 1 га площі земельної ділянки на яку підготовлено топографічний план масштабу 1:2000; 1000, 00 грн без ПДВ, за 1 га площі земельної ділянки на яку підготовлено топографічний план масштабу 1:500. Загальна вартість робіт буде залежати від встановленої загальної площі земельних ділянок, роботи по яким будуть виконані

Виконавець приступає до виконання робіт після оплати 40 % від загальної суми договору (п. 2.3. договору).

За умовами п. 2.4. договору, повний розрахунок вартості за надані послуги здійснюється замовником, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця, протягом 10 робочих днів після підписання акту приймання-передачі виконаних робіт, але не пізніше 01.03.2020 року.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що після виконання робіт передбачених п. 1.1. договору, між замовником та виконавцем підписується акт приймання-передачі виконаних робіт, що підтверджує факт повного виконання робіт за цим договором.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами передбачених ним зобов`язань (п. 9.1. договору).

Додатком № 1 до договору сторони погодили протокол погодження договірної ціни на виконання робіт.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.11.2019 між сторонами складено та підписано акт приймання-передачі виконаних робіт до договору, відповідно до якого виконавець передав, а замовник отримав топографічні плани місцевості в масштабі 1:2000, на площу: 2422 га (увійшла у ДПТ) та 656 га (не увійшла в детальний план у зв`язку з виявленням підземного магістрального газопроводу) за межами населених пунктів Ємільчинської селищної ради Ємільчинського району, Житомирської області (ВП Ємільчено, ТП 1:2000). Загальна вартість робіт, що виконані складає 825 000, 00 грн.

Також, в акті зазначено, що враховуючи що 06.08.2019 замовником здійснено попередню оплату робіт по даному об`єкту в розмірі 200 000, 00 грн, заборгованість за договором на момент підписання даного акту, за фактично виконані роботи складає 625 000, 00 грн.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує зобов`язання щодо оплати виконаних топографо-геодезичних робіт, зокрема погашення заборгованості у розмірі 625 000, 00 грн.

Позивач звертався до відповідача з вимогою від 03.03.2020, в якій просив відповідача протягом семи днів з дня отримання даної вимоги перерахувати на поточний рахунок позивача заборгованість у розмірі 625 000, 00 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 81 883, 57 грн - пені за період з 02.03.2020 по 10.02.2021, 31 862, 86 грн - інфляційні втрати з березня 2020 по січень 2021 та 17 723, 00 грн - 3 % річних за період з 02.03.2020 по 10.02.2021.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 16 від 31.07.2019, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором підряду.

Так, згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивачем у відповідності до умов договору були виконані роботи на загальну суму 825 000, 00 грн., що підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт від 25.11.2019, який підписаний представниками сторін та скріплені печатками товариств.

За змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Однак, відповідач за виконані роботи розрахувався частково в розмірі 200 000, 00 грн про що зазначено в акті, внаслідок чого за Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінд Солар Енерджі-3" утворилась заборгованість у сумі 625 000, 00 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що доданий позивачем до позовної заяви акт приймання-передачі виконаних робіт містить посилання на договір від 31.07.2019, однак у ньому не вказано номер такого договору, у зв`язку з чим, на думку відповідача вказаний акт не підтверджує виконання робіт саме за договором № 16 від 31.07.2019.

Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, акт приймання-передачі виконаних робіт є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарських операцій та факт встановлення договірних відносин.

Так, відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.

Вимоги, щодо оформлення первинних документів наведені також у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року N 88, відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, суд приходить до висновку що акт приймання-передачі виконаних робіт від 25.11.2019 відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року N 88, в частині зазначення обов`язкових в них реквізитів, при цьому підписаний відповідачем без зауважень та заперечень щодо відсутності посилання в акті на номер договору.

Крім того, суд зазначає, що додаток № 1 до договору, яким сторонами погоджено договірну ціну на виконання робіт, підписаний директором відповідача Якюком В.В. і скріплений печаткою підприємства також не містить посилання на номер договору, в ньому зазначено лише дату договору.

При цьому, відповідачем не надано суду доказів наявності іншого договору укладеного з позивачем саме 31.07.2019 на виконання якого міг бути складений такий акт приймання-передачі виконаних робіт від 25.11.2019.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За умовами п. 2.4. договору, повний розрахунок вартості за надані послуги здійснюється замовником, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця, протягом 10 робочих днів після підписання акту приймання-передачі виконаних робіт, але не пізніше 01.03.2020 року.

Таким чином, приймаючи до уваги п. 2.4. договору та приписи ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, суд зазначає, що за актом приймання-передачі виконаних робіт від 25.11.2019 строк оплати настав - 01.03.2020 та починаючи з 02.03.2020 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати виконаних робіт, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору № 16 на виконання топографо-геодезичних робіт від 31.07.2019 і положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 625 000, 00 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 81 883, 57 грн - пені за період з 02.03.2020 по 10.02.2021, 31 862, 86 грн - інфляційні втрати за березень 2020 по січень 2021 та 17 723, 00 грн - 3 % річних за період з 02.03.2020 по 10.02.2021.

Так, статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Крім зазначених у частині другій цієї статті господарських санкцій, до суб`єктів господарювання за порушення ними правил здійснення господарської діяльності застосовуються адміністративно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин, а адміністративно-господарські санкції - уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

У відповідності до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного Банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі статтею 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. (стаття 547 Цивільного кодексу України)

Відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства України, для застосування пені за порушення грошового зобов`язання договором мають бути визначені випадки, розмір та порядок їх застосування.

Тож, неустойка (пеня та штраф) є договірною санкцію, розмір якої визначається за домовленістю сторін, якщо інше не визначено законом. В свою чергу, укладений сторонами договір про надання послуг не містить умов, які б передбачали нарахування замовнику неустойки за порушення грошового зобов`язання, а саме прострочення оплати виконаних робіт.

Оскільки між сторонами угода щодо стягнення пені не укладена, а частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України передбачено обмеження нарахування пені за весь час користування чужими грошовими коштами обліковою ставкою НБУ, якщо вона передбачена умовами укладеного між сторонами договору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 81 883, 57 грн за період з 02.03.2020 по 10.02.2021, задоволенню не підлягають.

Такі висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду у постановах від 22.05.2018 у справі №926/2733/16 та від 14.02.2018 у справі №904/1858/16, а також з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 20.12.2010 у справі №3-41гс10, від 28.02.2011 у справі №3-11гс11, від 04.02.2014 у справі №903/610/13.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 31 862, 86 грн - інфляційних втрат за з березня 2020 по січень 2021 та 17 723, 00 грн - 3 % річних за період з 02.03.2020 по 10.02.2021, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом перевірено правильність наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що останні відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема, проведені з урахуванням моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання та за відповідний період прострочення.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором № 16 на виконання топографо-геодезичних робіт від 31.07.2019, в силу положень ст. 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню з відповідача 31 862, 86 грн - інфляційні втрати за період з березня 2020 по січень 2021 та 17 723, 00 грн - 3 % річних за період з 02.03.2020 по 10.02.2021.

Тож, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрземексперт" підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрземексперт" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінд Солар Енерджі-3» (вул. Жилянська, буд. 9-11, м. Київ, 01033, ідентифікаційний код - 41817633) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юрземексперт» (вул. Київська, буд. 11, м. Житомир, 10014, ідентифікаційний код - 41785764) 625 000 (шістсот двадцять п`ять тисяч) грн 00 коп. - заборгованості, 31 862 (тридцять одну тисячу вісімсот шістдесят дві) грн 86 коп. - інфляційних втрат, 17 723 (сімнадцять тисяч сімсот двадцять три) грн 00 коп. - 3 % річних та 10 118 (десять тисяч сто вісімнадцять) грн 78 коп. - судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Суддя С. О. Щербаков