УХВАЛА

м. Київ

28.05.2021Справа № 910/8455/21
Суддя Мудрий С.М., розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Ван-Агро» про забезпечення позову (до подання позовної заяви)

особи, які можуть отримати статус учасника справи відповідач фізична особа-підприємець Колібаба Геннадій Миколайович

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ван-Агро» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця Колібаби Геннадія Миколайовича про забезпечення позову (до подання позовної заяви), відповідно до якої просить суд: вжити заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на рухоме майно, що належать фізичній особі-підприємцю Колібабі Геннадію Миколайовичу, РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , а саме:

- напівпричіп ЛТ 191, номерний знак НОМЕР_2 ;

- напівпричіп АСП 25, номерний знак НОМЕР_3 ;

- автомобіль МАЗ 54323 032, номерний знак НОМЕР_4 ;

- напівпричіп бортовий, номерний знак НОМЕР_5 ;

- вантажник Балканар;

- контейнер морський 20 футів - 3 штуки;

- лінія виробництва крупи Оптимак 15;

- лінія виробництва комбікормів ОГМ 0.8;

- змішувач кормів СКФ 6;

- сепаратор 1СМ-15 (ЦОК);

- охолоджувач гранули ОГМ 1.5 з двома електромоторами;

- гранулятор ОГМ 0.8 зі шнеком з двома електромоторами.

Позивачем зазначено, що предметом майбутнього позову є стягнення заборгованості за договором оренди по сплаті орендної плати, по сплаті за електроенергію, стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, що виходить з наступного: заборгованість відповідача перед позивачем за договором оренди нерухомого майно №01/3010 від 30.10.2015 року щодо орендної плати становить 39 1919,35 грн., заборгованість відповідача перед позивачем за договором оренди нерухомого майно №01/3010 від 30.10.2015 року щодо несплати за електроенергію становить 10 820,87 грн., стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 1 106 457,00 грн.

Фізична особа-підприємець Колібаба Геннадій Миколайович згідно ст. 52 ЦК України та ст. 128 ГК України є суб`єктом у сфері господарювання, який відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницької діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Також, позивач доводить до відома суду те, що станом на сьогодні, відповідач і досі використовує приміщення, які були об`єктом оренди, а саме: майстерню «Модуль» площею 1037,4 кв.м. та «Бригадний будинок» площею 71 кв.м., для власних потреб, а саме зберігання обладнання, яке належить відповідачу, чим вкотре порушує умови договору оренди нерухомого майна № 01/3010 від 30.10.2015 року, що порушує право позивача на користування та розпорядження своїм майном, що також унеможливлює передачу цього майна в оренду до третіх осіб.

Відповідач уникає виконання взятих на себе зобов`язань щодо сплати орендної плати за договором оренди нерухомого майна № 01/3010 від 30.10.2015 року, відмовляється відшкодувати витрати за спожиту електроенергію, як це передбачено п. 7.1. договором оренди нерухомого майна № 01/3010 від 30.10.2015 року.

Обґрунтовуючи необхідність накладення арешту, позивач зазначає, що відповідач не здійснив сплату орендних платежів за користування приміщеннями позивача згідно договору оренди нерухомого майна № 01/3010 від 30.10.2015 року, що вкотре вказує на намагання відповідача ухилитись від виконання свого обов`язку щодо сплати заборгованості; за умови недотримання відповідачем своїх зобов`язань за договорами, існує достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке належить відповідачу, може бути переоформлено на іншого суб`єкта господарювання.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 статті 140 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Дослідивши надані суду докази та обставини, викладені у заяві про забезпечення позову, суд вважає їх не обґрунтованими, оскільки, заявником не надано доказів на підтвердження того факту, що невжиття заходів до забезпечення позову порушить його права та в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, що є підставою для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Ван-Агро» про забезпечення позову відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржено в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції безпосередньо до суду апеляційної інстанції в строк, визначений ст. 256 ГПК України

Суддя С.М. Мудрий