ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року Справа № 902/1152/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р. , суддя Бучинська Г.Б.

секретар судового засідання Гладка Л.А.

за участю представників сторін:

позивача: не з`явився

відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплокомуненерго МАЯК ЛТД" на рішення Господарського суду Вінницької області від 16.02.2021 р., у справі №902/1152/20, ухвалене суддею Маслій І.В., повний текст рішення складено 25.02.2021 р.

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01601)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплокомуненерго МАЯК ЛТД" (вул. Воїнів інтернаціоналістів, буд. 2-Д, м. Вінниця, 21030)

про стягнення 400 946,10 грн.

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю " Теплокомуненерго МАЯК ЛТД " про стягнення 400 946,10 грн.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 16 лютого 2021 року у справі №902/1152/20 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО МАЯК ЛТД" (вул. Воїнів Інтернаціоналістів, буд. 2-Д, м. Вінниця, Вінницька обл., 21030, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601, ) 305 822,54 грн. - пені, 38 360,09 грн. - інфляційних втрат, 56 763,47 грн. 3 відсотки річних, 6 014,19 грн. - витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплокомуненерго МАЯК ЛТД" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 16.02.2021 року по справі №902/1152/20 та прийняти нове, яким відмовити Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз" в задоволенні позовних вимог повністю.

Ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.04.2021 р., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплокомуненерго МАЯК ЛТД" на рішення Господарського суду Вінницької області від 16.02.2021 р. у справі №902/1152/20 та призначено справу до розгляду на 27.05.2021 р..

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подачу відзиву з приводу поданої апеляційної скарги.

Крім того, на адресу суду повернувся конверт з ухвалами від 23.04.2021 р. про відкриття провадження у справі та про призначення розгляду справи з поштовою поміткою "за закінченням терміну зберігання", направлений на адресу відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців: Україна, 21030, Вінницька обл., місто Вінниця, вул. Воїнів-Інтернаціоналістів, будинок 2-Д.. Відтак, колегія суддів вважає, що відповідач був належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду апеляційної скарги.

Позивач також не реалізував процесуальне право на участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції 27.05.2021 р., хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином.

При цьому колегія суддів звертає увагу сторін на те, що в даному випадку враховується правова позиція Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Оскільки сторони були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, колегія суддів визначилась про можливість розгляду скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 16.02.2021 р. у справі №902/1152/20 позов задоволено. Задовольняючи позов, суд здійснивши перерахунок заявлених до стягнення сум пені та трьох відсотків річних, помилок в періодах нарахування та в сумах не виявив, а тому дійшов висновку, що заявлені позивачем 305 822,54 грн. - пені, 38 360,09 грн. - інфляційних втрат та 56 763,47 грн. трьох відсотків річних підлягають задоволенню, як такі що передбачені договором та законом.

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення щодо неї інших учасників справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Товариство з обмеженою відповідальністю "Теплокомуненерго МАЯК ЛТД" стверджує про порушення судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим рішення Господарського суду Вінницької області підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Сторонами на власний розсуд врегульовано порядок зарахування коштів. Зокрема, п.6.3 Договору визначено, що у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; 3) у третю чергу - погашається основна сума заборгованості.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку пені, 3 % річних (заявлених окремо по кожному акту) та інфляційних втрат позивачем було порушено черговість погашення платежів, що надходили від товариства. Вказане положення означає, що Постачальник, отримавши грошові кошти від Споживача, мав відносити їх у погашення боргу лише в останню чергу.

Натомість, всупереч обов`язковим умовам договору та положенням ст.534 ЦК України Постачальник направляв отримані від відповідача кошти на погашення суми основного боргу.

Зарахування коштів з недотриманням вимог договору, а також нарахування пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних після погашення суми основного боргу зі спливом значного проміжку часу (близько трьох років) суперечить звичайній діловій практиці та погодженому сторонами алгоритму зарахування коштів.

Тому, підписавши Договір та погодивши порядок розподілу коштів, а також черговість задоволення власних вимог, при цьому здійснивши зарахування коштів з недотриманням припису п. 6.3. Договору, позивач вчинив дії, котрі не відповідають попереднім заявам, суперечать засадам добросовісності та чесній діловій практиці

Також судом при прийнятті рішення було залишено поза увагою те, що неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо несвоєчасної оплати поставленого газу) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи договорі. Водночас, згідно з частиною шостою статті 232 ГК України нарахування штрафним санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України визначено строк та порядок нарахування штрафних санкцій, а строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється Цивільним кодексом України. Подібний за змістом правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 04.12.2012 у справі №17/034-11 та від 11.12.2012 у справі №10/065-11. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її застосування обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на подання позову про стягнення такої санкції виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Відповідно до пункту 1 частини другої статі 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік.

Отже, з огляду на те, що нарахування господарських санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним, то позовна давність спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію. Близька за змістом правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 22.07.2019 зі справи № 911/1563/18, від 22.08.2019 зі справи № 914/508/17, від 11.11.2019 зі справи № 904/1038/19, від 11.02.2020 у справі №916/612/19. Законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі №910/6379/14. Таким чином, приписами частини шостої статті 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Водночас, хоча законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду, однак його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу такого строку не може бути змінений за згодою сторін. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №910/4164/17, від 22.11.2018 у справі №903/962/17, від 07.06.2019 у справі №910/23911/16 та від 13.09.2019 у справі №902/669/18. Приписами частини шостої статті 232 ГПК України передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Господарським судом Вінницької області не було враховано вище зазначених висновків Верховного Суду, щодо застосування частини шостої статті 232 ГК України.

3.Обставини справи, встановлені апеляційним судом

Між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз" (надалі - позивач, за договором Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Теплокомуненерго МАЯК ЛТД" (далі - відповідач, за договором Споживач) укладено договір на постачання природного газу №3728/18-КП-1 від 07.11.2018 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його вартість на умовах Договору.

Розрахунки за поставлений Споживачеві газ здійснюються за цінами, що встановлюються Положенням (п. 5.1. Договору).

Згідно п.6.1. договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100- відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 6.3. договору оплата за природний газ здійснюється таким чином: споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача поширюються вимоги підпункту 2 п. 11 Положення в частині відкриття рахунків із спеціальним режимом використання.

В будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 цього договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу.

З поточного рахунка споживача кошти перераховуються па поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природніш газ. поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача не поширюються вимоги підпункту 2) пункту 11 Положення в частині відкриття рахунків із спеціальним режимом використання:

Шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у споживача за цим договором.

Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором.

Оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до п.8.1 та 8.2 Договору 8.1. за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором. У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природною газу з 01 листопада 2018 р. по 30 листопада 2018 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На підставі даного договору позивач поставив споживачу природний газ за період з грудня 2018 року по квітень 2019 року включно, на загальну суму 2 857 115,68 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу, обопільно підписаних сторонами.

Разом з тим, за період з грудня 2018 року по квітень 2019 року відповідач розрахувався з позивачем не у встановлені Договором строки, що стало підставою для нарахування пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, розмір яких, за розрахунком позивача становить: 305 822,54 грн - пені, 38 360,09 грн. - інфляційних втрат та 56 763, 47 грн. - три проценти річних.

Таким чином, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплокомуненерго МАЯК ЛТД " про стягнення 400 946,10 грн.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 16.02.2021 р. у справі №902/1152/20 позов задоволено.

4.Правові норми, які застосовуються апеляційним судом до спірних правовідносин.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" встановлено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, якісні характеристики якого визначено стандартами, в обсязі та порядку, передбачених договором, а споживач зобов`язується сплачувати вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачені договором.

Частиною 1 ст.265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 6 ст.265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За п. 2 ч. 2 ст. 19 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" відповідач зобов`язаний забезпечувати своєчасну оплату в повному обсязі послуг з постачання природного газу згідно з умовами договорів.

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.525 ЦК України, ч.6 ст.193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

У силу вимог ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України (ч. 2 ст. 343 ГК України).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч. 6 ст. 232 ГК України.

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

5. Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши доводи і обґрунтування апеляційної скарги, Північно-західний апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до умов договору укладеного між сторонами оплата газу здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Разом з тим, відповідно до наявних в матеріалах справи виписок по рахунку позивача, відповідач здійснив розрахунок за поставлений природний газ за грудень 2018 року - квітень 2019 року на загальну суму 2 857 115,68 грн., однак з порушенням строків, передбачених договором, що підтверджується наявними у справі доказами (а.с.29-30).

З огляду на це позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Відповідно до п.8.1 та п.8.2. за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором. У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити Постачальнику. крім суми заборгованості, пеню у р облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Колегія суддів, перевіривши обґрунтованість розрахунків заявлених до стягнення сум пені та трьох відсотків річних, не вбачає помилкового встановлення періодів нарахування та визначених до стягнення сум, а відтак заявлені позивачем 305 822,54 грн. - пені, 38 360,09 грн. - інфляційних втрат та 56 763,47 грн. трьох відсотків річних судом першої інстанції стягнуті правомірно, рішення суду відповідає вимогам ст.236 ГПК України щодо законності і обґрунтованості.

Посилання апелянта на правові позиції Верховного Суду щодо застосування положень частини шостої статті 232 ГК України зокрема у постановах Верховного Суду від 22.07.2019 зі справи № 911/1563/18, від 22.08.2019 зі справи № 914/508/17, від 11.11.2019 зі справи № 904/1038/19, від 11.02.2020 у справі №916/612/19 не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом з огляду на те, що розрахунок позивача передбачає періоди нарахування пені з моменту виникнення боргу , які не перевищують 180 календарних днів, тобто у межах , встановлених законом. Одночасно з цим , звернення позивача до суду відбулось у межах строків позовної давності. Такий висновок апеляційний суд формулює, з огляду на зміст умов договору, зокрема п. 10.3 Договору, згідно з яким сторони погодили, що строк, у межах якого вони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності) , в тому числі щодо стягнення сум основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років. Таке положення договору цілком відповідає приписам частини 1 ст.259 ЦК України, у відповідності до яких позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Таким чином, наведені апелянтом доводи щодо невідповідності ухваленого рішення судовій практиці та правовим позиціям Верховного Суду, висловленим у справах з подібними правовідносинами, не знайшли свого підтвердження.

6. Висновки за результатами апеляційного розгляду.

Таким чином, у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість рішення суду першої інстанції.

Виходячи з положень статті 11 ГПК України, апеляційний суд виходить з того, що як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відтак, застосовуючи наведену практику європейського суду, апеляційний суд вважає що, враховуючи зміст статті 269 ГПК України, надавши оцінку основним доводам апеляційної скарги, а також не встановивши у рішенні суду першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права в сукупності з відсутніми порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, прийшла до висновку про відсутність таких доводів, які б були оцінені як переконливі і достатні для скасування рішення суду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду приходить до висновку, що доводами апеляційних скарг висновків господарського суду не спростовано, підстав скасування чи зміни рішення, передбачених ст.277-279 Господарського процесуального кодексу України не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК.

Керуючись ст. ст.269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплокомуненерго МАЯК ЛТД" на рішення Господарського суду Вінницької області від 16.02.2021 р., у справі №902/1152/20 - залишити без задоволення, рішення Господарського суду Вінницької області - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції в порядку ст.284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №902/1152/20 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "01" червня 2021 р.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.