Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.05.2021 м. Івано-ФранківськСправа № 909/953/20

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Масловський А. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця Маринича Михайла Миколайовича

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово виробнича фірма "Терракота"

про стягнення заборгованості в сумі 94605 грн 55 коп.

за участю:

від позивача: Маринич Михайло Миколайович,

від відповідача: Вінтоняк Назарій Михайлович,

встановив: до Господарського суду Івано-Франківської області звернувся Фізична особа-підприємець Маринич Михайло Миколайович із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича фірма "Терракота" про стягнення заборгованості в сумі 112057 грн 70 к.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

26.10.2020 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначити розгляд справи по суті на 16.11.2020 (ухвала від 26.10.2020), яке суд постановив відкласти на 07.12.2020 (ухвала від 16.11.2020).

16.11.2020 позивач подав клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів вх.№15626/20 та заяву про зменшення позовних вимог вх.№17762/20, яку суд розцінив як заяву про зміну предмета позову, прийняв до розгляду та визначив предметом позову стягнення заборгованості в сумі 94605 грн 55 к., з яких сума основного боргу - 85050 грн 00 к., пеня - 2880 грн 05 к., 3% річних - 720 грн 00 к., штраф - 5953 грн 50 к.

07.12.2020 відповідач подав відзив на позов вх.№17062/20, який суд прийняв до розгляду.

07.12.2020 суд постановив здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначити підготовче засідання на 27.01.2021 (ухвала від 07.12.2020).

16.12.2020 позивач подав відповідь на відзив вх.№1770/20, яку суд прийняв до розгляду.

25.01.2021 відповідач подав клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткового доказу №1101/21, яке суд задоволив.

27.01.2021 суд постановив продовжити підготовче провадження на 30 днів та відкласти підготовче засідання на 01.03.2021 (ухвала від 27.01.2021), яке суд в подальшому відкладав на 24.03.2021 та 21.04.2021.

22.02.2021 на виконання вимог ухвали від 27.02.2021 від Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи витребуваних судом документів (вх.№2709/21).

01.03.2021 від представника відповідача надійшли письмові пояснення у справі (вх.№3044/21), копію яких представник відповідача вручив позивачу у судовому засіданні.

21.04.2021 суд постановив підготовче провадження у справі закрити; розгляд справи по суті призначити на 17.05.2021.

В судовому 17.05.2021 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав зобов"язання щодо оплати виконаних робіт в термін, передбачений договором на проведення проектно-вишукувальних робіт № 30.05/2019 від 27.03.2019, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 85050 грн 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 525, 526, 610,614,625 ЦК України. На підставі ст.625 Цивільного кодексу України за прострочення виконання грошового зобов"язання, позивач нарахував відповідачу 720 грн 00 коп. - 3% річних. Керуючись п.4.1. вказаного договору та ст.231 ГК України нарахував 2880 грн 05 коп. пені та 5953 грн 50 коп. штрафу.

У відповіді на відзив позивач вказав, що всі недоліки встановлені приписом Державної архітектурно- будівельної інспекції України №345/1009/m.7/2019 від 23.08.2019 усунув, що підтверджується Актом Державної архітектурно- будівельної інспекції України №463/1009/m.7/2019 від 21.11.2019; накладення штрафів на відповідача за порушення у сфері місто будівної діяльності ніякого відношення до якості виготовленої проектної документації не має.

Позиція відповідача.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов та письмових поясненнях. Вказав, що позивач виготовив проектну - вишукувальну документацію, яка не відповідає умовам договору; не усунув недоліки встановлені приписом Державної архітектурно- будівельної інспекції України №345/1009/m.7/2019 від 23.08.2019; не подав доказів належного виконання робіт та у строк встановлений договором, а тому у відповідача не виникло зобов"язання щодо оплати виконаних робіт. Зазначив, що неналежне та неякісне виконання позивачем взятих на себе зобов"язань призвело до накладення на відповідача штрафів за адміністративні правопорушення.

Обставини справи. Оцінка доказів.

Предметом спору є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за виконані роботи.

27.03.2019 Фізична особа-підприємець Маринич Михайло Миколайович (виконавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово виробнича фірма "Терракота" (замовник) уклали договір на проведення проектно-вишукувальних робіт №30.05/2019, відповідно до п.1.1. якого, замовник доручає, виконавець зобов"язується провести технічне обстеження виробничої споруди ТОВ ТВФ "Терракота" по вул.Українській, 131 в с.Пилипи Коломийського району, Івано-Франківської області" і за його результатами виготовити звіт та розробити проектну документацію (архітектурно - будівельну частину) на її реконструкцію.

Замовник зобов"язується прийняти та оплатити виконані роботи (п.1.2.).

Термін виконання робіт за договором встановлюється 63 (шістдесят три) робочі дні з надання замовником всіх вихідних даних необхідних для проектування (п.1.4.).

Загальна вартість робіт на підставі домовленості становить 85050 (вісімдесят п"ять тисяч п"ятдесят) гривень 00 коп. (п.2.1.).

Оплата за цим договором здійснюється в національній валюті шляхом перерахування у безготівковій формі грошових коштів замовником на поточний рахунок, виконавця вказаний в цьому договорі (п.2.2.).

Згідно п.3.1. договору, замовник зобов"язується своєчасно та в повному обсязі здійснити оплату в порядку передбаченому розділом 2 цього договору.

Виконавець зобов"язується виконувати роботи згідно з умовами договору в терміни передбачені договором (п.3.3.).

За невиконання умов та зобов"язань договору сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України (п.4.1.).

Відповідно до п.5.1. договору, підрядник після закінчення виконання робіт передбачених цим договором передає акти прийому-передачі виконаних робіт, які підписуються сторонами.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов"язань за цим договором (п.9.1.).

Як стверджував позивач та не заперечував відповідач на виконання умов договору позивач виконав роботи передбачені п.1.1. договору та передав їх відповідачу, а відповідач скористався виготовленою документацією для досягнення своєї мети. Однак в порушення умов договору, виконані роботи не оплатив. Внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем в сумі 85050 грн 00 коп.

В підтвердження виконання робіт позивач посилався на накладні передачі проектно-вишукувальної документації №01.07/2019Н від 08.07.2019 та №02.07/2019Н від 16.07.2019, які підписані сторонами та скріплені їх печатками; таблицю зняття зауважень №02.07./2019 від 17.07.2019; Акт Державної архітектурно- будівельної інспекції України №463/1009/m.7/2019 від 21.11.2019 про усунення порушень згідно припису від 23.08.2019; повідомлення про початок виконання будівельних робіт вх.№228/1008/3.4/100 від 27.08.2019; декларацію про готовність до експлуатації об"єкта від 02.10.2019.

З метою досудового врегулювання спору позивач на адресу відповідача направив лист - претензію №02.09/2020 від 14.09.2020, з вимогою оплатити виконані роботи, докази чого приєднані до матеріалів справи.

Станом на 21.10.2020 сума боргу залишилась не погашеною, у зв"язку з чим позивач на підставі ст.625 Цивільного кодексу України, ст. 231 ГК України та п.4.1. договору за прострочення виконання грошового зобов"язання, нарахував відповідачу 720 грн 00 коп. - 3 % річних, 2880 грн 05 коп. - пені та 5953 грн 50 коп. - штрафу і звернувся до суду за захистом порушеного права.

Відповідач факту отримання від позивача документації не заперечив, однак вказав на те, що роботи виконані неналежним чином, що призвело до понесення ним додаткових витрат, а також враховуючи факт відсутності доказів передачі виконаних робіт після усунення порушень у нього не виникло обов"язку щодо оплати коштів згідно договору від 27.03.2019.

В підтвердження факту неналежно виконаних робіт посилався на постанови Державної архітектурно- будівельної інспекції України про накладення штрафів за порушення у сфері містобудівної діяльності від 05.09.2019 (а.с. 97-108) постанови від 05.12.2019 (а.с. 64-69); приписи від 23.08.2019 (а.с.93-97); приписи від 21.11.2019 (а.с.70-72); рішення №17 від 23.08.2019 (а.с.76); акт №345/1009/m.7/2019 від 23.08.2019 (а.с.79-86); акт від 21.11.2019 (а.с. 109-115); рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 у справі №300/1958/19 (а.с.87-92).

Оцінивши подані сторонами та зібрані судом докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене, суд відхиляє посилання відповідача на неналежне виконання позивачем договору та понесення ним додаткових витрат, оскільки матеріали справи не містять зауважень замовника щодо якості виконаних робіт під час підписання накладних 08.07.2019 та 16.07.2019 та прийняття документації; відсутні докази відмови відповідача від договору з будь-яких причин чи докази розірвання сторонами договору до звернення до суду чи припинення зобов`язань іншим шляхом.

Натомість матеріалами справи підтверджений факт передачі позивачу документації згідно договору, усунення позивачем недоліків виконаних робіт та готовності об"єкта до експлуатації.

Заперечення відповідачем належності виконання робіт позивачем та відсутності обов"язку щодо їх оплати, лише на стадії розгляду спору судом, не свідчить про добросовісність поведінки відповідача з огляду на необхідність дотримання сторонами договірних відносин принципу "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Отже, за відсутності активної поведінки відповідача щодо відмови від договору чи його розірвання, а також документально зафіксованої мотивованої відмови від прийняття робіт, такі роботи вважаються прийнятими та підлягають оплаті.

При цьому, те що позивач допустив недоліки під час виконання робіт, а відповідач вчасно та належно не висловив своїх заперечень, може слугувати підставою для застосування до виконавця, визначеного законом чи договором певного виду відповідальності за порушення зобов"язання, проте не звільняє замовника від необхідності оплатити виконані та отримані роботи.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України (ч. 2 ст. 67 ГК України).

Укладений сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду, а саме його різновидом - договором підряду на проектні та пошукові роботи.

Згідно ч.1 ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту (ст.846 ЦК України).

Статтею 849 ЦК України передбачено права замовника під час виконання роботи.

Так, замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором. За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків (ст.852 ЦК України).

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором. (ст.854 ЦК України).

За договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом ( ч.ч.1 та 2 ст.887 ЦК України).

Відповідно до ст. 891 ЦК України підрядник відповідає за недоліки проектно-кошторисної документації та пошукових робіт, включаючи недоліки, виявлені згодом у ході будівництва, а також у процесі експлуатації об`єкта, створеного на основі виконаної проектно-кошторисної документації і результатів пошукових робіт. У разі виявлення недоліків у проектно-кошторисній документації або в пошукових роботах підрядник на вимогу замовника зобов`язаний безоплатно переробити проектно-кошторисну документацію або здійснити необхідні додаткові пошукові роботи, а також відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі господарського договору між суб`єктами господарювання виникають господарські зобов`язання, в силу яких один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ст.173, 174 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 525, 526, 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Пунктом 2 ст. 614 Цивільного кодексу України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов"язання. Відповідач доказів належного виконання своїх зобов"язань не надав, доводи позивача не спростував.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1.ст.611 ЦК України).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Висновок суду.

Факт порушення відповідачем свого зобов`язання щодо оплати виконаних та прийнятих проектно - вишукувальних робіт на суму 85050 грн 00 коп. підтверджується матеріалами справи, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 85050 грн 00 коп. заборгованості обґрунтована та належить до задоволення.

Суд перевірив правильність нарахування позивачем 3% річних за період 08.07.2020 - 19.10.2020, які згідно арифметичного розрахунку, проведеного судом за допомогою ІПС "Законодавство" більші за суму 3% річних заявлену позивачем до стягнення, тому суд задовольняє вимоги щодо стягнення 3% річних в межах заявлених позовних вимог.

Щодо стягнення штрафу та пені.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій, відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В статтях 1 і 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, яка встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Із наведених норм вбачається, що для такого виду відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань як пеня та штраф, необхідним є досягнення згоди сторін щодо такого виду відповідальності, в цьому випадку - закріплення такої норми у тексті договору

Згідно з п.4.1. договору сторони передбачили що за невиконання умов та зобов"язань договору сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства.

Нарахування пені та штрафу позивач здійснював посилаючись на ч.2 ст.231 ГК України.

Суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відтак застосування визначених ч. 2 ст. 231 ГК України штрафних санкцій можливе за наявності принаймі однієї із таких умов: хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України. Водночас штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Суд зазначає, що в тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування неустойки, або містить умову про те, що сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства, сума штрафних санкцій може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Таким чином, з огляду на те, що в договорі сторони не погодили розмір штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, актами цивільного законодавства розмір санкцій за таке порушення зобов"язання не встановлено, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 2880 грн 05 коп. пені та 5953 грн 50 коп. штрафу.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18.

Згідно з ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача 85050 грн 00 коп. основної заборгованості та 720 грн 00 коп. - 3% річних.

Судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно приписів ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 350 розмірів мінімальної заробітної плати.

За поданий позов позивач сплатив судовий збір в сумі 2118 грн 10 коп, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 19 жовтня 2020 року. В той час як мав сплатити 2102 грн 00 коп.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених п. 1 ч. 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Відтак позивач не позбавлений права звернутися до суду з клопотанням про повернення переплаченої частини судового збору в сумі 16 грн 00 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову, судовий збір в 1905 грн 69 коп. суд покладає на відповідача. Судовий збір в розмірі 196 грн 31 коп. на позивача.

Керуючись ст. 2, 86, 129, 236-238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Фізичної особи-підприємця Маринича Михайла Миколайовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича фірма "Терракота" про стягнення заборгованості в сумі 94605 грн 55 к. задовольнити частково.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича фірма "Терракота", вул. Українська, буд. 131, с. Пилипи, Коломийський район, Івано-Франківська область, 78281 (код 19401457) на користь Фізичної особи-підприємця Маринича Михайла Миколайовича , АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) - 85050 (вісімдесят п"ять тисяч п"ятдесят ) гривень 00 коп. заборгованості, 720 (сімсот двадцять) гривень 00 коп. - 3% річних, а також 1905 (одну тисячу дев"ятсот п"ять) гривень 69 коп. судового збору.

В частині позовних вимог про стягнення 2880 (дві тисячі вісімсот вісімдесят ) гривень 05 коп. - пені та 5953 (п"ять тисяч дев"ятсот п"ятдесят три ) гривні 50 коп. - штрафу - відмовити.

Судовий збір в сумі 196 (сто дев"яносто шість ) гривень 31 коп. покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строк, встановлений розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 31.05.2021

Суддя Т. В. Максимів