ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.06.2021 м.Харків Справа № 905/574/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Григор`євій М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного підприємства П`ятий океан, м.Дніпро

до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю Агроторгівельна фірма Зоря, смт.Зарічне, Лиманський район, Донецька область

про стягнення 78786,67грн.

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство П`ятий океан м.Дніпро, звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Агроторгівельна фірма Зоря, смт.Зарічне, Лиманський район, Донецька область про стягнення 78786,67грн., з яких: 68580,00грн. - основний борг; 1762,41грн. пеня; 1586,26грн. інфляційні збільшення; 6858,00грн. штраф.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на не виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором поставки №02/09-19 від 02.09.2019.

Ухвалою суду від 06.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 28.04.2021.

Ухвалою суду від 28.04.2021 у зв`язку з неявкою представників сторін в судове засідання та з метою забезпечення законних прав та інтересів учасників судового процесу, судове засідання відкладено на 19.05.2021.

17.05.2021 до канцелярії суду від позивача надійшли письмові пояснення та заява про зменшення розміру позовних вимог в частині суми основного боргу на 22616,16грн.

Щодо вказаної заяви про зменшення розміру позовних вимог, слід зазначити таке:

Заява позивача про зменшення позовних вимог обґрунтована тим, що 09.04.2021 відповідачем повернуто позивачу частину неоплаченого товару на суму 22616,16грн. згідно з накладною на повернення №09/04 від 09.04.2021, тому позивач вважає за необхідне зменшити розмір своїх позовних вимог на вказану суму основного боргу.

Пунктом 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) передбачено право позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, зокрема, до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частин 2, 3 статті 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Частиною 2 статті 118 ГПК України передбачено, що заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки заява про зменшення розміру позовних вимог подана з порушенням строку визначеного частиною 2 статті 46 ГПК України, тобто після першого судового засідання 28.04.2021, тому вказана заява підлягає залишенню без розгляду у відповідності до приписів частини 2 статті 118 ГПК України.

У судовому засіданні 19.05.2021 оголошено перерву до 01.06.2021, про що постановлено ухвалу суду від 19.05.2021.

У судове засідання 01.06.2021представник позивача не з`явився, про місце, час та дату судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідач для участі в даному судовому засіданні 01.06.2021 свого представника не направив. Відзив на позовну заяву, заперечення проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні та будь-яких заяв (клопотань) щодо продовження або поновлення процесуальних строків, в тому числі на подання відзиву, до суду не надходило.

Про місце, час та дату розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином шляхом направлення ухвал суду на його поштову та електронну адреси.

Згідно з матеріалами справи ухвала суду про відкриття провадження у справі була отримана представником відповідача 10.04.2021, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Направлення листів на дійсні адреси, є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (Суд враховує mutatis mutandis висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18), провадження №11-268заі18).

Згідно із частиною 9 статті 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 ГПК України, зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил частини 9 статті 165, статті 202 ГПК України.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд

ВСТАНОВИВ:

02.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство «П`ятий океан» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроторгівельна фірма «Зоря» (покупець, відповідач) укладено договір поставки №02/09-19 (далі договір), згідно з пунктом 1.1 якого, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець прийняти й оплатити товар у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених цим договором.

Постачальник зобов`язується поставити товар окремими партіями в кількості, визначеній у письмових або усних заявках-замовленнях (далі замовлення) покупця переданих усно або письмово постачальнику (пункт 1.2. договору).

Згідно із пунктом 1.3. договору, загальна вартість договору визначається вартістю товару, отриманого протягом дії цього договору згідно накладних, що є невід`ємними частинами договору.

Відповідно до пункту 1.4. договору, поставка товару здійснюється партіями, залізничним або автомобільним транспортом на умовах EXW (Інкотермс 2010).

Поставка товару автомобільним транспортом здійснюється постачальником за адресою: Донецька обл., Лиманський район, смт.Зарічне, вул. Шевченко, буд.2Б (пункт 1.5. договору).

Поставка товару залізничним транспортом здійснюється постачальником на станції: Лиман або Зачатіївська (Донецької залізниці). Код 2798 (пункт 1.6. договору).

Найменування товару Відсів вапняковий фракції 1-3 мм. фасований (пункт 2.1. договору).

Пунктом 2.2. договору визначена ціна товару:

У разі поставки залізничним транспортом: Відсів вапняковий фракції 1-3 мм. фасований 1290,00грн. (враховуючи ПДВ 20%);

У разі поставки автомобільним транспортом: Відсів вапняковий фракції 1-3. фасований 1550,00грн. (враховуючи ПДВ 20%);

Ціна кожної окремої партії товару зазначається у відповідних видаткових накладних.

За умовами пункту 2.3. договору, в разі зміни ціни товару, постачальник зобов`язаний повідомити про це покупця не пізніше ніж за 7 (сім) календарних днів до дати фактичної зміни ціни товару.

Зміна постачальником цін на товар без попередження про це покупця, відповідно до умов п.2.3. договору не допускається (пункт 2.4. договору).

Відповідно до пункту 4.1. договору, поставка товару здійснюється постачальником в межах наявного у нього товару протягом строку дії договору, відповідно до попереднього замовлення покупця, в якому визначається обсяг товару (кількість), загальна ціна партії товару та інші умови. Замовлення може проводитись шляхом листування, через телефонний або факсимільний зв`язок, по електронній пошті (e-mail).

В залежності від обсягу та періодичності постачання, сторони можуть затвердити графік поставки товару, який визначатиме об`єми та строки поставки окремих партій товару. Затверджений сторонами графік поставки партій товару є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з пунктом 4.2. договору, поставка замовленого товару здійснюється постачальником у строки визначені замовленням або графіком поставки партії товару. Допускається дострокова поставка товару. Про дату дострокової поставки постачальник повідомляє покупця через представника у строк не менше одного дня.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що моментом здійснення поставки товару є його отримання покупцем з відміткою в супроводжувальній первинній обліково-видатковій документації (товарно-транспортна накладна, видаткова накладна). Разом з товаром покупцю повинні передаватись належні товару документи, що підтверджують його якість (оригінали або копії, завірені печаткою постачальника).

Постачальник буде вважатися таким, який виконав зобов`язання з поставки товару, якщо він поставив товар в місце, визначене договором з усією супроводжувальною документацією, яка визначена цим договором (пункт 4.7. договору).

За умовами пункту 5.1. договору покупець оплачує поставлений товар за цінами, вказаними у товаросупроводжувальній документації (видатковій накладній), на умовах цього договору.

Згідно з пунктом 5.2. договору, розрахунки за поставлений постачальником товар здійснюються протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту поставки товару або у інший строк, попередньо домовлений між сторонами, про що сторонами укладається додаткова угода до договору.

Розрахунки здійснюються в безготівковій формі в національній грошовій одиниці України (пункт 5.3. договору).

Постачальник зобов`язується, зокрема, здійснювати постачання покупцю товару на умовах цього договору в межах наявного у нього товару (пункт 6.1. договору).

Постачальник має право, зокрема, вимагати від покупця своєчасної оплати за поставлений товар (пункт 6.2. договору).

Такому праву постачальника відповідає визначений пунктом 6.3. договору обов`язок покупця прийняти та оплатити поставлений товар відповідно до вимог договору.

Згідно з підпунктом 6.3.4. пункту 6.3. договору покупець зобов`язаний письмово повідомити постачальника про осіб відповідальних від його імені здійснювати прийом товару. У випадку відсутності повідомлення про таких осіб вважається, що товар прийнятий у належній кількості та якості за наявності підпису представника покупця на видаткових документах.

За недотримання умов даного договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України (пункт 7.1. договору).

Відповідно до пункту 7.2. договору за несвоєчасну оплату за договором покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день прострочення платежу. Сплата пені не звільняє покупця від сплати основної суми заборгованості.

Крім пені, передбаченої пунктом 7.2. договору, у випадку несвоєчасної оплати товару понад 10 (десять) календарних днів, покупець зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 10% від вартості неоплаченого товару (пункт 7.3. договору).

Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2020. В разі, якщо за тридцять календарних днів до закінчення строку дії договору жодна сторона не виявить бажання розірвати його, про що сторона повинна повідомити іншу сторону письмово під розпис або цінним листом з повідомленням про вручення, то дія договору автоматично продовжується на один рік на тих же умовах без обмеження кількості таких пролонгацій (пункти 8.1., 8.2. договору).

Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від виконання своїх обов`язків (пункт 8.3. договору).

Договір підписаний представниками сторін, підписи засвідчені печатками юридичних осіб.

Доказів розірвання договору або визнання його недійсним, сторонами не надано, отже він є обов`язковим для сторін.

За твердженнями позивача, за відповідною заявкою покупця згідно з залізничною накладною №38472965 від 04.01.2021 та видатковою накладною №10011 від 10.01.2021 ТОВ «Агроторгівельна фірма «Зоря» було поставлено товар на загальну суму 68 580,00грн. (з ПДВ).

Видаткова накладна підписана представником позивача (постачальника) та представником відповідача (покупця, отримувача) без заперечень та зауважень, зокрема, щодо кількості, якості товару та відсутності товаросупровідних документів. Підписи представників постачальника та покупця (отримувача) засвідчені печатками Товариств.

Позивачем виставлено відповідачу рахунок на оплату №10011 від 10.01.2021 в сумі 68 580,00грн.

Проте відповідач вартість отриманого товару не сплатив.

Претензією №1 від 15.03.2021 позивач звернувся до відповідача про сплату протягом п`яти календарних днів з моменту отримання цієї претензії заборгованості в сумі 68580,00грн. В якості доказів, що підтверджують надіслання вказаної претензії на адресу відповідача та отримання її останнім, позивач до матеріалів позовної заяви долучив копію роздруківки витягу із сайту щодо відстеження поштового відправлення за трек-номером відправлення 59 0006 5749 6686. Однак вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Таким чином, у зв`язку із не виконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати отриманого товару за договором поставки №02/09-19 від 02.09.2019 та наявністю заборгованості за вказаним договором, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 68580,00грн. - основний борг; 1762,41грн. пеня; 1586,26грн. інфляційного збільшення; 6858,00грн. штраф.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного:

Внаслідок укладення договору поставки №02/09-19 від 02.09.2019 між сторонами згідно з пунктом першим частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами у справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Разом з тим, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із статтями 11, 509 Цивільного кодексу України, статтею 174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з приписами частини першої статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга стаття 712 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до пункту першого статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як визначено положеннями статті 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи частини сьомої статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що уклавши договір, сторони погодилися з передбаченими у ньому умовами щодо строків поставки та розрахунків за поставлений товар, і кожна зі сторін цього договору беззаперечно взяла на себе певні обов`язки, які відображені в його умовах.

Як встановлено судом та зазначено вище, на виконання умов договору поставки №02/09-19 від 02.09.2019 позивач на підставі видаткової накладної №10011 від 10.01.2021 поставив відповідачу товар на загальну суму 68580,60грн. та виставив рахунок на його оплату.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів кореспондується з Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд зазначає, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця).

У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18.

Відповідно до статті 58-1 Господарського кодексу суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим.

Як встановлено судом у видатковій накладній не зазначено прізвища, ім`я та по батькові, а також посади особи покупця (відповідача), відповідальної за здійснення господарської операції з прийняття товару.

Разом з тим, видаткова накладна містить такі обов`язкові реквізити як дату її складання; назву підприємства, від імені якого складено документи і якому здійснюється поставка за цією накладною; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; особисті підписи в графі "постачальник" та "отримувач", які засвідчені відтиском печатки сторін.

Встановивши наявність відбитку печатки відповідача на видатковій накладній та, враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, суд досліджуючи питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа, зазначає про те, що доказів наявності фактів протиправності використання відповідачем своєї печатки чи доказів її втрати, так само як і докази звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки, матеріали справи не містять.

Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що печатка відповідача використовувалася проти його волі.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що відсутність у видатковій накладній назви посади, прізвища, ім`я та по батькові особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчить про те, що така видаткова накладна є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видатковій накладній є свідченням участі підприємства відповідача у здійсненні господарської операції за видатковою накладною №10011 від 10.01.2021.

Жодних доказів, які б спростовували обставини щодо підписання видаткової накладної №10011 від 10.01.2021 представником відповідача, відповідачем не подано, як і не подано жодних заперечень з цього приводу.

Відповідач товар прийняв без жодних зауважень та не звертався за судових захистом своїх прав. Водночас, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження факту неотримання товару у сумі 68580,60грн., або спростування заявленого боргу.

Статтею 666 ЦК України передбачено, що якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Як встановлено судом відповідачем не надано будь-яких доказів відмови від отримання або повернення товару за видатковою накладною станом на час звернення позивача до суду з позовною заявою, а також не подано доказів звернення із вимогою до позивача надати належним чином оформлені документи визначені пунктом 4.3. договору.

Отже, про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором також свідчить відсутність з боку відповідача письмових претензій та повідомлень про порушення постачальником умов договору.

Матеріалами справи, в тому числі копією роздруківки податкової накладної від 10.01.2021 підтверджено, що відповідачем, як покупцем, своє право на отримання товару було реалізовано 10.01.2021.

За висновками суду, враховуючи визначені у договорі умови оплати (протягом 3 робочих днів з моменту поставки товару), кінцевий строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором з оплати вартості отриманого товару в сумі 68580,60грн. є таким, що настав 13.01.2021.

Проте відповідач вартість отриманого товару в сумі 68580,60грн. станом на час звернення позивача до суду з позовною заявою не сплатив.

Разом з цим в ході розгляду справи, судом встановлено, що 09.04.2021 відповідачем повернуто позивачу частину неоплаченого товару на суму 22616,16грн. згідно з накладною на повернення №09/04 від 09.04.2021.

Зазначення у первинних документах (видатковій накладній №10011 від 10.01.2021, рахунку на оплату, а також у накладній на повернення товару №09/04 від 09.04.2021) реквізитів договору №05/06-19 від 05.06.2019 за поясненнями представника позивача є технічною опискою, допущеною при оформленні відповідних документів. Найменування товару, який був поставлений за вказаною видатковою накладною є аналогічним тому, що визначений договором №02/09-19 від 02.09.2019.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу у сумі 22616,16грн. у зв`язку з відсутністю предмету спору в цій частині згідно з пунктом 2 частини 1 статті 231 ГПК України.

Таким чином, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки з оплати грошових коштів в сумі 45963,84грн. за поставлений позивачем та відповідно прийнятий і не повернутий відповідачем товар, строк оплати за який настав, відповідач має перед позивачем невиконані зобов`язання з оплати отриманого товару у сумі 45963,84грн.

За вказаних обставин, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає задоволенню складає 45963,84грн.

З огляду на те, що факт прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати отриманого товару є доведеним, у позивача наявні правові підставі нарахування інфляції, пені та штрафу.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.18р. у справу №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

За приписами частини 2 пункту 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений відповідною Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума боргу яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладеній у Постанові від 07.08.2019 року у справі №905/1302/18.

Разом з цим, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Згідно наданого розрахунку інфляційних втрат позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення інфляційні втрати у загальному розмірі 1586,26грн.

Вказані нарахування здійснено позивачем на суму боргу в розмірі 68580,00 за період січень лютий 2021.

Перевіривши розрахунок нарахування інфляційних втрат, судом встановлено, що наданий розрахунок є арифметично вірним, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

За вимогами статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки. Договірна неустойка встановлюється за згодою сторін, тобто її розмір та умови застосування визначаються виключно на їх власний розсуд.

Статтями 546, 549 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною першою статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом частин четвертої та шостої статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 322 Господарського кодексу України.

Відповідно до пункту 7.2. договору за несвоєчасну оплату за договором покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день прострочення платежу. Сплата пені не звільняє покупця від сплати основної суми заборгованості.

Крім пені, передбаченої пунктом 7.2. договору, у випадку несвоєчасної оплати товару понад 10 (десять) календарних днів, покупець зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 10% від вартості неоплаченого товару (пункт 7.3. договору).

На підставі вказаного пункту договору позивачем заявлені вимоги з урахуванням письмових пояснень від 13.05.2021 про стягнення з відповідача пені у загальній сумі 1762,41грн. за період 14.01.2021-30.03.2021 та штрафу у розмірі 6858,00грн. 10% від суми боргу 68580,00грн.

Судом перевірено розрахунок заявленої до стягнення пені та встановлено, що позивачем вірно визначений початок періоду таких нарахувань та наданий розрахунок є арифметично вірним.

Таким чином, вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню повністю в сумі 1762,41грн.

Перевіривши розрахунок штрафу судом встановлено, що наданий розрахунок є арифметично вірним, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розрахунок інфляційних втрат, пені судом було здійснено за допомогою програмного забезпечення Ліга Закон.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом третім частини третьої статті 129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам наявним в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрат по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Також позивачем заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно положень статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 ГПК України).

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18.

У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Така позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

В підтвердження зобов`язань щодо витрат на правничу допомогу адвоката, позивачем надані: копія договору №300321 про надання правничої допомоги від 30.03.2021 укладеного між позивачем та адвокатським об`єднанням «Леонтенко і Партнери» , копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №4128 від 28.01.2019, ордер серії АЕ №1000462 від 30.03.2021.

Згідно пункту 1.2. договору №300321 про надання правничої допомоги від 30.03.2021 адвокатське бюро приймає зобов`язання надавати комплексну правничу допомогу щодо захисту інтересів клієнта за господарським спором, який виник між клієнтом та його контрагентом ТОВ «Агроторгівельна фірма «Зоря» (Код ), щодо стягнення на користь Клієнта суми боргу за договором поставки №02/09-19 від 02.-9.2019р.

Відповідно до п.4.1, п.4.3 договору про надання правничої допомоги, за надання правничої допомоги за цим договором клієнт сплачує адвокатському бюро винагороду у вигляді «гонорару успіху», оплата якого безпосередньо залежить від результату вирішення спору відповідно до умов, визначених цим розділом. У випадку, якщо результатом надання правової допомоги є ухвалення судом позитивного рішення на користь клієнта (повне або часткове задоволення позовних вимог), сторони погодили, що розмір винагороди складатиме 6000,00грн.

Після набрання чинності судовим рішенням сторони протягом п`яти календарних днів складають та підписують акт прийомки-передачі наданої правової допомоги. Оплата винагороди здійснюється клієнтом у безготівковому порядку на поточний рахунок адвокатського бюро. Оплата здійснюється протягом семи календарних днів з моменту набрання чинності судового рішення (п.4.4, п.4.5, п.4.6 договору про надання правничої допомоги).

Згідно п.6.1 договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до виконання сторонами своїх зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору №300321 про надання правничої допомоги від 30.03.2021 адвокатом Леонтенко В.В. здійснювалось представництво позивача в судовому засіданні 19.05.21р. під час розгляду справи та надавались письмові пояснення та заяви з процесуальних питань по справі.

Ордер серії АЕ №1000462 від 30.03.2021р. також виписано на підставі договору про надання правової допомоги №300321 від 30.03.2021р.

Враховуючи висновок суду про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також приймаючи до уваги, що юридичне супроводження даної справи та представництво інтересів позивача в суді здійснювалось адвокатом Леонтенко В.В. на підставі договору про надання правової допомоги №300321 від 30.03.2021р. суд дійшов висновку про доведеність факту надання адвокатом послуг в межах даної справи та наявність правових підстав для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 6000,00грн.

Керуючись статтями 12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 123, 126, 129, 231, 236-238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство Пятий океан м.Дніпро до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроторгівельна фірма Зоря, смт.Зарічне, Лиманський район, Донецька область про стягнення 78786,67грн., з яких: 68580,00грн. - основний борг; 1762,41грн. пеня; 1586,26грн. інфляційне збільшення; 6858,00грн. штраф., задовольнити частково.

Закрити провадження в частини позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроторгівельна фірма Зоря, смт.Зарічне, Лиманський район, Донецька область основного боргу в сумі 22616,16грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроторгівельна фірма Зоря (84442, Донецька обл., Лиманський р-н, селище міського типу Зарічне, вул. Шевченка, буд. 2 Б; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство «П`ятий океан» (49130, Дніпропетровська обл., м.Дніпро, шосе Донецьке, буд. 119, квартира 148; ) основний борг в сумі 45963,84грн., інфляційне збільшення в сумі 1586,26грн., пеню в сумі 1762,41грн., штраф в сумі 6858,00грн., судовий збір в сумі 2270,00грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 6000,00грн.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно із статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області.

Рішення складено та підписано 01.06.2021.

Суддя М.О. Лейба