ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2021 р. Справа№ 911/2914/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Шапрана В.В.

при секретарі Гуцал О.В.

за участю представників зазначених в протоколі від 02.06.2021р.

розглянувши у відкритому судовому

засіданні апеляційну

скаргу Державного підприємства "Міжнародний Аеропорт "Бориспіль"

на рішення Господарського суду Київської області від 23.03.2021р.

у справі № 911/2914/20 (суддя Черногуз А.Ф.)

за позовом Державного підприємства "Міжнародний Аеропорт

"Бориспіль"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ Груп"

про стягнення заборгованості

за зустрічним

позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ Груп"

до Державного підприємства "Міжнародний Аеропорт "Бориспіль"

про визнання недійсним пункту 5 таблиці №1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №02.5-14/1-9 від 03.03.2015,

ВСТАНОВИВ:

ДП "Міжнародний Аеропорт "Бориспіль" звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до ТОВ "БФ Груп" про стягнення 123032,13 грн боргу, 4665,57 грн пені; 1128,20 грн 3% річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що між Регіональним відділенням Фонду державного майна України як орендодавцем та відповідачем як орендарем укладено Договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №1625 від 25.09.2014 згідно п. 5.10 якого визначено, що орендар зобов`язується своєчасно здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна, шляхом компенсації комунальних послуг та податку на землю або укладення цивільно-правових угод із постачальником послуг, орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі компенсувати витрати на утримання майна за переліком всіх видів послуг та цін згідно діючих тарифів, у тому числі податку на землю.

Також позивач зазначає, що між ним як балансоутримувачем та відповідачем як орендарем на виконання умов Договору оренди укладено Договір №02.5-14/1-9 від 03.03.2015 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг тимчасовому користувачу, відповідно до підпункту 1.1.1. п. 1.1 якого встановлено, що у зв`язку з наданням орендарю в строкове платне користування державного окремого індивідуально визначеного майна нерухомого майна - частини нежитлового приміщення №3.1.4 на третьому поверсі пасажирського терміналу "D", загальною площею 80,00 кв.м для розміщення та експлуатації місць із сервісного обслуговування пасажирів Балансоутримувач (позивач) надає, а орендар отримає послуги, вказані в таблиці №1 (п. 1 - п. 4) цього договору, а саме: постачання теплової енергії; забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці; вода, для прибирання орендованого майна самостійно; прибирання та вивезення твердих побутових відходів. Також п. 5 Таблиці №1 передбачено, що Балансоутримувач надає, а орендар отримує послуги з підтримання в належному стані території, прилеглої до орендованого майна, використання мереж освітлення території аеропорту, обслуговування внутрішньо портових доріг та під`їзних шляхів, забезпечення приміщень загального користування, щомісячна плата за які встановлена у розмірі 20% від чистого доходу, отриманого від діяльності на орендованій площі (згідно з Довідкою про розмір чистого доходу, але не менше 50000,00 грн.

Отже, позивач стверджує, що ним на виконання умов Договору №02.5-14/1-9 від 03.03.2015 були надані орендарю послуги у березні-травні 2020 року, що підтверджується актами прийняття-здачі виконаних послуг, водночас, відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання за Договором в частині сплати комунальних послуг, обґрунтовуючи тим, що він не міг користуватись орендованим приміщенням у зв`язку з запровадженням на території України карантинних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19. Отже, у зв`язку з несплатою відповідачем комунальних послуг у останнього утворилась заборгованість у розмірі 123 032,13 грн, а також позивачем з підстав несвоєчасної сплати боргу нараховано відповідачу 4665,57 грн пені та 1128,20 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду Київської області від 23.03.2021 року у справі № 911/2914/20 позов Державного підприємства "Міжнародний Аеропорт "Бориспіль" до Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ Груп" задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ Груп" на користь Державного підприємства "Міжнародний Аеропорт "Бориспіль" 1156,41 грн боргу та 2102 грн витрат зі сплати судового збору. В решті позову Державного підприємства "Міжнародний Аеропорт "Бориспіль" до Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ Груп" відмовлено. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Міжнародний Аеропорт "Бориспіль" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 23.03.2021 року у справі № 911/2914/20 в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ Груп" 121 875,72 грн основного боргу, 4 665,57 грн пені та 1 128,20 грн 3% річних. Змінити рішення в частині відмови в задоволенні вимог Державного підприємства "Міжнародний Аеропорт "Бориспіль", стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ Груп" на користь Державного підприємства "Міжнародний Аеропорт "Бориспіль" заборгованість в розмірі 128 825,90 грн в тому числі: 123 032,13 грн основного боргу; 4 665,57 грн пені; 1 128,20 ГРН 3% річних. Також, Державне підприємство "Міжнародний Аеропорт "Бориспіль" просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2021 року, апеляційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний Аеропорт "Бориспіль" передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. - головуюча суддя; судді - Шапран В.В., Зубець Л.П.

Державне підприємство "Міжнародний Аеропорт "Бориспіль" просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 23.03.2021 року у справі № 911/2914/20 посилаючись на те, що рішення Господарського суду Київської області від 23.03.2021 року у справі № 911/2914/20 позивач отримав 23.03.2021 року, що підтверджується трекінгом відправлення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.05.2021р. задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 23.03.2021 року у справі № 911/2914/20 та поновлено Державному підприємству "Міжнародний Аеропорт "Бориспіль" зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду 27.05.2021 р. Зупинено дію рішення Господарського суду Київської області від 23.03.2021 року у справі № 911/2914/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 77.05.2021р. оголошено перерву у судовому засіданні до 02.06.2021 р.

Представник позивача за первісним позовом у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити повністю.

Представник відповідача за первісним позовом у поясненнях, наданих у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, між Регіональним відділенням Фонду державного майна України як орендодавцем та відповідачем як орендарем укладено Договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна (далі - Договір оренди), що належить до державної власності №1625 від 25.09.2014, за яким орендодавець передає, орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно, а саме: частину нежитлового приміщення №3.1.4 на 3-му поверсі пасажирського терміналу "D", загальною площею 80,00 кв.м. (далі - Майно), розміщене за адресою: Київська область, Бориспільський р-н, Бориспіль-7 на 3-му поверсі термінального комплексу "D" (інв. №47578), загальною площею 107850,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, реєстраційний номер в єдиному реєстрі об`єктів державної власності - 20572069.1435.НЛТНПД1884), що перебуває на балансі ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (далі - балансоутримович), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 31.05.2014 року і становить 4167060,00 грн., без ПДВ (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 1.2., 1.3. Договору оренди майно передається в оренду з метою використання за цільовим призначенням: для розміщення та експлуатації місць із сервісного обслуговування пасажирів. Стан майна на момент укладання Договору зазначається в акті приймання-передавання майна за узгодженням орендодавця, орендаря та балансоутримувача.

Орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року №786, і становить за базовий місяць розрахунку - травень 2014 року - суму в розмірі 52088,25 грн, згідно розрахунку орендної плати, який додається. Орендна плата сплачується щомісяця, не пізніше 15 числа звітного місяця (п. 3.1., 3.1.1. Договору оренди).

Зокрема пунктом 5.10 Договору оренди сторонами погоджено, що орендар зобов`язується своєчасно здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна, шляхом компенсації комунальних послуг та податку на землю або укладення цивільно-правових угод із постачальником послуг, орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі компенсувати витрати на утримання майна за переліком всіх видів послуг та цін згідно діючих тарифів, у тому числі податку на землю.

Договір оренди укладено строком (терміном) на 10 років, що діє з 25.09.2014 до 24.09.2024 включно.

Як вбачається з акту приймання-передавання орендованого майна від 30.09.2014 вбачається, що орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно, а саме: частину нежитлового приміщення №3.1.4 на 3-му поверсі пасажирського терміналу "D", загальною площею 80,00 кв.м. (далі - Майно), розміщене за адресою: Київська обл., Бориспільський район, Бориспіль-7 на 3-му поверсі термінального комплексу "D" (інв. №47578).

Також у зазначеному акті зазначено, що технічний і пожежобезпечний стан майна задовільний. На момент підписання Акту, майно не потребує проведення поточного ремонту. Питання забезпечення можливості підключення до мереж балансоутримувача вирішується орендарем. Майно передано орендарю в комплекті та у належному стані, відповідає істотним умовам Договору оренди №1625 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 25.09.2014 та функціональному (цільовому) призначенню.

Між ДП "Міжнародний Аеропорт "Бориспіль" (балансоутримувач, позивач) та ТОВ "БФ Груп" (відповідач, орендар) як орендарем на виконання умов Договору оренди укладено Договір №02.5-14/1-9 від 03.03.2015 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг тимчасовому користувачу (далі - Договір надання послуг), відповідно до підпункту 1.1.1. п. 1.1 якого встановлено, що у зв`язку з наданням орендарю в строкове платне користування державного окремого індивідуально визначеного майна нерухомого майна - частини нежитлового приміщення №3.1.4 на третьому поверсі пасажирського терміналу "D", загальною площею 80,00 кв.м для розміщення та експлуатації місць із сервісного обслуговування пасажирів Балансоутримувач (позивач) надає, а орендар отримає послуги, вказані в таблиці №1 (п. 1 - п. 4) цього договору, а саме: постачання теплової енергії; забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці; вода, для прибирання орендованого майна самостійно; прибирання та вивезення твердих побутових відходів.

Згідно п. 5 Таблиці №1, зазначеної у Договорі надання послуг передбачено, що Балансоутримувач надає, а орендар отримує послуги з підтримання в належному стані території, прилеглої до орендованого майна, використання мереж освітлення території аеропорту, обслуговування внутрішньо портових доріг та під`їзних шляхів, забезпечення приміщень загального користування, щомісячна плата за які встановлена у розмірі 20% від чистого доходу, отриманого від діяльності на орендованій площі (згідно з Довідкою про розмір чистого доходу, але не менше 50 000,00 грн.

Відповідно до п. 2.2.1., 2.2.2., 2.2.3. Договору надання послуг орендар зобов`язаний: своєчасно здійснювати розрахунки за договором; щомісячно, до 5 числа місяця, наступного за звітнім, надавати до бухгалтерії балансоутримувача довідку про чистий дохід та кількість обладнання (надалі - Довідка) отриманий від своєї діяльності за звітній місяць відповідно до предмету цього Договору, та Періодичний місячний звіт, виданий касовим апаратом. Довідка має бути підписана керівником та головним бухгалтером орендаря; щомісяця, з 10 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача, акт приймання-здачі виконаних послуг та раз в рік рахунок на оплату земельного податку згідно пункту 1.1.3 Договору. Сплата рахунку здійснюється орендарем до 20 числа того ж місяця. Підписаний акт приймання-здачі виконання послуг орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти робочих днів Акт приймання - здачі виконаних послуг не буде повернутий балансоутримувачу та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами. Акт приймання-здачі виконаних послуг підписується керівниками сторін або призначеними керівниками повноважними особами (за умови надання документів про надання таких повноважень). Підписання Акта приймання-здачі виконаних послуг орендарем є підтвердження відсутності претензій до якості наданих послуг.

За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Орендар зобов`язаний, в разі несвоєчасної оплати отриманих послуг, сплачувати балансоутримувачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Пеня нараховується до моменту повного погашення заборгованості за цим Договором (п. 4.1., 4.2 Договору надання послуг).

Відповідно до п. 6.1., 6.3. Договору надання послуг договір набирає чинності з моменту укладення та діє до 24.09.2024. Договір припиняє свою дію з дати припинення орендних відносин по Договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, від 25.09.2014 №1625.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, позовні вимоги до відповідача ґрунтуються саме на неналежному виконанні Договору №02.5-14/1-9 від 03.03.2015 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг тимчасовому користувачу, тому суд у даній справі встановлює обставини, які стосуються цього договору, тоді як позовні вимоги не ґрунтуються на неналежному виконанні Договору оренди №1625 від 25.09.2014, таким чином правовідносини за останнім судом не досліджуються.

Укладений між сторонами Договір №02.5-14/1-9 від 03.03.2015 за своєю правовою природою є договором надання послуг.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України , зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем підписані рахунки фактур: №897/314 від 31.03.2020 на суму 2110,24 грн; №897/520 від 30.04.2020 на суму 1138,18 грн; №897/521 від 30.04.2020 на суму 60000,00 грн; №897/592 від 31.05.2020 на суму 1010,71 грн; №897/593 від 31.05.2020 на суму 60000,00 грн разом на суму 123032,13 грн (з урахуванням часткових оплат відповідача 1099,53 грн та 127,47 грн).

Позивачем додано до справи акти приймання-здачі виконаних послуг згідно з Договором надання послуг на ті ж самі суми, які зазначені у рахунках.

Крім того, як встановлено суд, що вказані акти не підписані з боку відповідача, а отже не погоджені останнім.

Суд зазначає, що відповідачем надіслані на адресу позивача листи з мотивованими відмовами від підписання актів приймання здачі виконаних послуг згідно з Договором надання послуг, а саме: №20-159 від 16.04.2020; №20-164 від 15.05.2020; №20-182 від 18.06.2020.

У вказаних відмовах від підписання актів приймання здачі виконаних послуг позивачем зазначається про незалежні від відповідача обставин, що унеможливлюють користування орендованим майном протягом березня-травня 2020 року, у зв`язку з обмеженнями, пов`язаними із запобіганням поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а тому, відповідачем відмовлено у підписанні актів приймання-здачі виконаних послуг та оплати рахунків, оскільки, ТОВ "БФ Груп" не мало доступу до майна та не користувалось ним у період березень-травень 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу з 12.03.2020 по 03.04.2020 на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 №291 Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 та продовжено строк дії карантину до 11.05.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 №291 Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 та продовжено строк дії карантину до 11.05.2020. Постановою Кабінету Міністрів №343 від 04.05.2020 строк дії карантину продовжено до 22.05.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 №500 Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 р. № 392 та продовжено дію карантину до 31.07.2020.

Відповідно до п. 1 Розпорядження КМУ №287-р від 14.03.2020 "Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19", спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 тимчасово закрити з 17 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. пункти пропуску (пункти контролю) через державний кордон для міжнародного пасажирського залізничного, повітряного, автомобільного (для автобусів) сполучення, крім здійснення перевезень осіб з метою забезпечення захисту національних інтересів або у зв`язку з виконанням міжнародних зобов`язань, а також представників дипломатичних установ та гуманітарних місій.

Згідно п. 4 Постанови КМУ "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" №392 від 20.05.2020 встановлено, що у регіонах, в яких здійснюється послаблення протиепідемічних заходів, дозволяється з 15 червня прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення авіаційним транспортом.

Таким чином, відповідач з 18.03.2020 по 15.06.2020 фактично був позбавлений можливості користуватись орендованим майном за цільовим призначенням та здійснювати господарську діяльність.

Позивач листом №19-22/1-191 від 09.04.2020 повідомив відповідача про те, що на об`єктах МА "Бориспіль" в т.ч. і у терміналах "D", "F" та окремих систем підприємства із одночасним підвищенням пожежної та технічної безпеки проводяться заходи безаварійної зупинки об`єктів, у зв`язку з чим тимчасово призупиняється їх робота, також відповідача повідомлено, що міжнародні пасажирські рейси не обслуговуються. Принагідно вказаним листом відповідачу доведено до відома, що до усунення зазначених обставин вище обставин, користування майном в терміналах "D" та "F" неможливе.

Відтак, з вказаного листа слідує, що позивач не заперечує ту обставину, що починаючи з 18.03.2020 відповідач з незалежних від нього підстав припинив користування переданим згідно Договору №1625 від 25.09.2014 в оренду майном та здійснювати господарську діяльність в процесі її експлуатації.

З врахуванням вкладеного, суд зазначає, що з підстав встановлених обставин щодо неможливості користування відповідачем орендованим приміщенням, що розташоване за адресою: Київська область, Бориспільський р-н, Бориспіль-7 на 3-му поверсі термінального комплексу "D" (інв. №47578), загальною площею 107850,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, реєстраційний номер в єдиному реєстрі об`єктів державної власності - 20572069.1435.НЛТНПД1884), що перебуває на балансі ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" вважає, що відповідач у зв`язку з вказаними обставинами не може бути обтяженим щодо сплати наданих послуг (в т.ч. комунальних послуг) за об`єкт, яким він фактично не користувався з 18.03.2020 та які йому фактично надані не були.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, відсутні підстави для стягнення з відповідача послуг, визначених у п. підпункту 1.1.1. п. 1.1 Договору надання послуг за період з 18.03.2020 по 15.06.2020 (по момент відновлення користування орендованим майном. А також відсутні підстави для стягнення нарахованих позивачем штрафних санкцій (пеня, 3% річних).

Щодо стягнення з відповідача наданих послуг за період з 01.03.2020 по 17.03.2020, оскільк вказаний період відповідач користувався орендованим майном, тому зобов`язаний був сплачувати вартість наданих позивачем послуг відповідно до 1.1.1. п. 1.1 Договору надання послуг.

Відповідно до рахунку за березень 2020 №897/314 від 31.03.2020 року відповідачу необхідно було сплатити за надані послуги (в т.ч. комунальні) - 2 110,24 грн за весь місяць (березень), проте, відповідно до вищезазначеного відповідач фактично користувався орендованим приміщенням до введення державою карантинних обмежень, а саме до 17.03.2020.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з розрахунком суду першої інстанції та вважає, що до стягненню з відповідача підлягає вартість послуг в відсотковому відношенні за березень за період з 01.03.2020 по 17.03.2020 (17 днів) в розмірі 1156,41 грн (2110,24 * 54,8%).

Також, колегія суддів зазначає, що місцевим судом правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача решти суми боргу, пені та 3% річних з підстав наведених вище.

Щодо позовних вимог за зустрічним позовом суд зазначає наступне.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 Цивільного кодексу України, зокрема, відповідно до ч. 5 цієї статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Згідно з ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ст. 217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до ч 2 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об`єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об`єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об`єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об`єктів, що перебувають у державній власності.

Виносячи на розгляд суду питання щодо визнання недійсним пункту 5 таблиці №1 підпункту 1.1.1 пункту 1.1. Договору №02.5-14/1-9 від 03.03.2015 відповідач (позивач за зустрічним позовом) посилається на те, що вказаний пункт не відповідає п. 11 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 "Про методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу" (далі - Методика).

З огляду на зазначене суд зазначає, що вказана Методика застосовується під час безпосереднього укладення договорів оренди державного майна, тоді як не передбачено застосування останньої для визначення порядку розрахунків щодо договорів на утримання орендованого майна.

Таким чином, сторони, укладаючи Договір про відшкодування витрат балансоутримувача не були зв`язані чіткими вимогами норм, визначених у Методиці, позаяк в останньої відсутні чіткі вказівки та посилання на те, що розрахунки з виконання подібних договорів (договори на утримання орендованого нерухомого майна) повинні відповідати її вимогам.

Послання позивача за зустрічним позовом на пункт 11 Медотики, яким передбачено, що витрати на утримання нерухомого майна, зданого в оренду одночасно кільком підприємствам, організаціям, і прибудинкової території розподіляються між ними залежно від наявності, кількості, потужності, часу роботи електроприладів, систем тепло- і водопостачання, каналізації за спеціальними рахунками, а в неподільній частині - пропорційно розміру займаної підприємствами, організаціями загальної площі, не може братись судом до уваги з тих підстав, що заявником не доведено того факту, що орендоване майно здано в оренду окрім відповідача, ще і іншим суб`єктам господарювання.

Таким чином сторони, укладаючи Договір №02.5-14/1-9 від 03.03.2015 мали вільне волевиявлення щодо визначення специфіки відшкодування витрат балансоутримувача щодо утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних та інших послуг в залежності від специфіки орендованого державного майна.

Згідно ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні зустрічного позову, оскільки позивачем за зустрічним позовом не доведено наявності обставин за якими пункт 5 таблиці №1 підпункту 1.1.1 пункту 1.1. Договору №02.5-14/1-9 від 03.03.2015 був укладений сторонами з порушенням чинного законодавства.

Апелянтом не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи відповідача за первісним позовом.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у ч.1 ст. 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Обов`язок доказування тих або інших обставин справи визначається предметом спору.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд апеляційної інстанції, серед іншого, враховує, що у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом з порушенням норм матеріального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду у справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Державне підприємство "Міжнародний Аеропорт "Бориспіль".

Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний Аеропорт "Бориспіль" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 23.03.2021р. у справі № 911/2914/20 - без змін.

2. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 23.03.2021р. у справі № 911/2914/20

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Державне підприємство "Міжнародний Аеропорт "Бориспіль".

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 03.06.2021р.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

В.В. Шапран