ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

14.05.2021 Справа № 905/1077/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Бокової Ю.В.., при секретарі судового засідання Мальованій О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" вих.№63291 від 19.04.2021 про заміну сторони правонаступником

по справі за позовом: публічного акціонерного товариства КРЕДОБАНК

до відповідача: фізичної особи-підприємця Маловецького Павла Юрійовича

про стягнення заборгованості в сумі 22339,85 гривень

за участю представників сторін:

від заявника: не з`явився

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 23.09.2015 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства КРЕДОБАНК до відповідача фізичної особи-підприємця Маловецького Павла Юрійовича про стягнення заборгованості в сумі 22339,85 гривень за договором про надання овердрафту № 1МБ-326 від 15.01.2014 року, з яких 18729,15 гривень неповернута сума кредиту, 3609,90 гривень прострочена заборгованість по відсотках, 0,80 гривень прострочена сума комісії за адміністрування кредиту- задоволено.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця Маловецького Павла Юрійовича на користь Публічного акціонерного товариства КРЕДОБАНК заборгованість в сумі 22339,85 гривень за договором про надання овердрафту № 1МБ-326 від 15.01.2014 року, з яких 18729,15 гривень неповернута сума кредиту, 3609,90 гривень прострочена заборгованість по відсотках, 0,80 гривень прострочена сума комісії за адміністрування кредиту.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця Маловецького Павла Юрійовича на користь Публічного акціонерного товариства КРЕДОБАНК судовий збір в сумі 1827,00 гривень.

12.10.2015 на виконання рішення Господарського суду господарського суду Донецької області від 23.09.2015 судом було видано відповідні накази.

27.04.2021 на адресу Господарського суду Донецької області від товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Довіра та гарантія" надійшла заява вих.№63291 від 19.04.2021 про заміну сторони правонаступником, в якій заявник просить замінити стягувача по справі - публічне акціонерне товариство КРЕДОБАНК на його правонаступника - товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Довіра та Гарантія.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на укладання 17.10.2017 договору факторингу, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги публічного акціонерного товариства Комерційний банк КРЕДОБАНК, зокрема, за кредитним договором № 1МБ-326 від 15.01.2014.

Ухвалою суду від 28.04.2021 було призначено заяву №63291 від 19.04.2021 до розгляду .

Представники заявника, стягувача та боржника в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Суд, розглянувши подану заяву, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про заміну сторони правонаступником з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.10.2017 між публічним акціонерним товариством «КРЕДОБАНК» (далі клієнт) та товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Довіра та гарантія" (далі фактор) було укладено договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами № 17/10-02 (далі - договір), відповідно до п. 3.1. якого на умовах цього договору з дня, наступного за днем,у який фактором на користь клієнта буде виконано в повному обсязі у повній відповідності до умов цього договору грошове зобов`язання щодо оплати (фінансування) ціни відступлення, (а щодо прав вимоги, які виникнуть у майбутньому, - з дня їх виникнення) клієнт відступає фактору (передає у власність фактора) права вимоги в повному обсязі за плату та під фінансування від фактора, а фактор з дня, наступного за днем, у який фактором на користь клієнта буде виконано в повному обсязі у повній відповідності до умов цього договору грошове зобов`язання щодо оплати (фінансування) ціни відступлення, (а щодо прав вимоги, які виникнуть в майбутньому, - з дня їх виникнення) набуває (приймає у власність) від клієнта права вимоги у повному обсязі та здійснює їх оплату (фінансування) клієнту.

Відповідно до п. 2.1.4 договору станом на дату укладання цього договору в рамках портфеля заборгованостей йому належать права вимоги за 49 (сорока дев`ятьма) заборгованостями, що виникли з кредитних договорів, на загальну суму (в частині щодо непогашених кредитів, несплачених процентів за користування кредитами, комісій, плат) в розмірі 7 207 969,74 грн. (сім мільйонів двісті сім тисяч дев`ятсот шістдесят дев`ять гривень 74 копійки), детальний опис яких наведено в додатку № 1 до цього договору.

Згідно п. 3.2. договору шляхом укладення (підписання) цього договору сторони підтверджують здійснення фактичної передачі клієнтом у власність фактору та прийняття фактором у власність від клієнта (фактичне відступлення) з дня, наступного за днем, у який фактором на користь клієнта буде виконано в повному обсязі у повній відповідності до умов цього договору грошове зобов`язання щодо оплати (фінансування) ціни відступлення, (а щодо прав вимоги, які виникнуть в майбутньому, - з дня їх виникнення) прав вимоги як за кредитними договорами, так і за забезпечувальними документами щодо портфеля заборгованостей у повному обсязі. При цьому, з урахуванням вимог законодавства України, одночасно між сторонами укладається із нотаріальним посвідченням договір про відступлення клієнтом фактору прав вимоги за нотаріально посвідченими забезпечувальними документами (щодо відступлення клієнтом фактору прав вимоги за забезпечувальними документами, які не є нотаріально посвідченими, окремі договори між сторонами не укладаються, таке відступлення повністю врегульовується і підтверджується цим договором). Цей договір, а також вищевказаний нотаріально посвідчений договір між сторонами про відступлення клієнтом фактору прав вимоги за нотаріально посвідченими забезпечувальними документами є підтвердженням фактичного переходу від клієнта до фактора (фактичного відступлення) прав вимоги щодо портфеля заборгованостей у повному обсязі відповідно до умов цього договору з визначеної цим договором дати переходу прав вимоги.

Відповідно до п. 4.1. договору за (під) відступлення прав вимоги на умовах цього договору фактор зобов`язаний здійснити оплату (надати фінансування) клієнту в день укладення цього договору в безготівковій формі шляхом переказу коштів на рахунок клієнта в загальній сумі 176 595,25 грн. (сто сімдесят шість тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять гривень 25 копійок), яка розрахована шляхом сумування сум оплати (фінансування) за (під) відступлення прав вимоги щодо всіх заборгованостей.

Суми, в яких фактор зобов`язаний здійснити оплату (надати фінансування) клієнту за (під) відступлення прав вимоги на умовах цього договору щодо кожної із заборгованостей, визначені в додатку № 1 до цього договору.

За надання клієнту фактором фінансування під відступлення прав вимоги клієнт сплачує плату фактору в сумі 500,00 (п`ятсот) гривень шляхом переказу коштів на рахунок фактора впродовж 10 (десяти) робочих днів після одержання клієнтом від фактора письмового рахунку щодо вказаної вимоги, який виставляється після того, як фактором на користь клієнта буде виконано в повному обсязі у повній відповідності до умов цього договору грошове зобов`язання, передбачене п. 4.1. цього договору (п. 4.3 договору).

Відповідно до п. 10.7. договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами (їх представниками) та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором, якщо інше прямо не передбачено умовами цього договору або вимогами законодавства України. Вищезазначений договір підписаний представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.

Згідно наявного в матеріалах справи витягу з додатку № 1 ТОВ Фінансова компанія Довіра та Гарантія передано право вимоги, зокрема, за кредитним договором №о1МБ-326 від 15.01.2014 на суму 22339,85 грн., яка складається з частини непогашеного кредиту, несплачених процентів за користування кредитом, комісій та плат.

Також заявником подано до суду платіжне доручення № 2371180 від 17.10.2017 на підтвердження плати за відступлення права вимоги згідно договору факторингу № 17/10-02 від 17.10.2017.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом статей 18, 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 52 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

Натомість стаття 334 Господарського процесуального кодексу України, яка регламентує порядок заміни сторони виконавчого провадження, розташована в розділі V «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у господарських справах», що присвячений врегулюванню відносин, пов`язаних з примусовим виконанням судових рішень. Звідси нормативні приписи статті 52 Господарського процесуального кодексу України слід вважати загальними по відношенню до приписів, закріплених статтею 334 цього Кодексу.

При цьому суд, з урахуванням того, що виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, а сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, вказує, що у разі, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи.

На стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 334 цього Кодексу з урахуванням підстав, визначених статтею 52 Господарського процесуального кодексу України. У цьому випадку приписи статті 334 Господарського процесуального кодексу України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями статті 52 цього Кодексу.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 Господарського процесуального кодексу України.

Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 Господарського процесуального кодексу України допускається на будь-якій стадії судового провадження, включаючи й стадію виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020 у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20).

Заявником не надано відомостей щодо наявності або відсутності відкритого виконавчого провадження з примусового виконання рішення Господарського суду Донецької області від 12.10.2015 по справі № 905/1077/15.

Зважаючи на викладене, суд здійснює розгляд заяви товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Довіра та Гарантія вих.№63291 від 19.04.2021 про заміну сторони правонаступником саме в порядку ст. 52 Господарського процесуального кодексу України, оскільки процесуальне правонаступництво, як перехід процесуальних прав і обов`язків сторони у справі до іншої особи, відбувається у зв`язку з вибуттям особи зі складу спірного матеріального правовідношення. Відтак, для вирішення питань можливості правонаступництва необхідним є встановлення фактичних обставин заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником відповідно до норм матеріального права. При цьому, суд враховує, що процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 Господарського процесуального кодексу України допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення, а право звернення з заявою про заміну сторони її правонаступником надано, зокрема, заінтересованій особі.

Право грошової вимоги до боржника може бути відступлене як на підставі договору відступлення права вимоги, так і на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Висновок щодо розмежування договорів відступлення права вимоги (цесії) та договорів факторингу викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, в якій суд зазначив, що під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (стаття 515 ЦК України).

Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України).

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 ЦК України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №909/968/16, правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зумовлює його недійсність.

Проаналізувавши наданий заявником договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами № 17/10-02 від 17.10.2017 суд дійшов висновку, що за своїм змістом він є саме договором факторингу.

Вирішення питання про заміну сторони правонаступником здійснюється судом з урахуванням положень статей 74 - 79, 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за перевірки та надання оцінки доказам, наданим в обґрунтування відповідної заяви, зокрема, їх достовірності та достатності для висновків про фактичний перехід прав та обов`язків сторони виконавчого провадження до іншої особи на підставі правочину, якому має бути надана оцінка на предмет нікчемності, тобто недійсності в силу положень закону. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду такої заяви, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у здійсненні заміни сторони процесу правонаступником, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати КГС ВС від 17.01.2020 по справі № 916/2286/16.

За приписами частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 Цивільного кодексу України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи із результатів системного аналізу цих норм, зокрема п.п.1, 2 ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №2-н-148/09.

Слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 Цивільного кодексу України.

Статтею 514 Цивільного кодексу України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 516 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 Цивільного кодексу України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Як вже зазначалося, згідно п. 3.1. договору з дня, наступного за днем,у який фактором на користь клієнта буде виконано в повному обсязі у повній відповідності до умов цього договору грошове зобов`язання щодо оплати (фінансування) ціни відступлення, (а щодо прав вимоги, які виникнуть у майбутньому, - з дня їх виникнення) клієнт відступає фактору (передає у власність фактора) права вимоги в повному обсязі за плату та під фінансування від фактора, а фактор з дня, наступного за днем, у який фактором на користь клієнта буде виконано в повному обсязі у повній відповідності до умов цього договору грошове зобов`язання щодо оплати (фінансування) ціни відступлення, (а щодо прав вимоги, які виникнуть в майбутньому, - з дня їх виникнення) набуває (приймає у власність) від клієнта права вимоги у повному обсязі та здійснює їх оплату (фінансування) клієнту.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

У статті 350 Господарського кодексу України факторинг визначається як передання чи зобов`язання банку передати грошові кошти за плату в розпорядження іншої сторони, яка відступає або зобов`язується відступити банку своє право грошової вимоги до третьої сторони.

Відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом статті 1079 Цивільного кодексу України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності.

Водночас щодо суб`єктного складу таких правовідносин у частині третій статті 1079 ЦК України зазначено, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Виходячи із зазначених норм матеріального законодавства договір факторингу, як договір фінансової послуги, спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором.

Факторинг є фінансовою послугою, правові засади у сфері надання яких регулює Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", за змістом положень якого фактор на момент укладення договору факторингу повинен мати статус фінансової установи та отримати дозвіл на надання фінансової послуги факторингу.

Згідно з розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг N 352 від 06.02.2014 року, до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім операцій з цінними паперами, у тому числі похідними цінними паперами, а також операцій інститутів спільного інвестування (далі - ICI), які здійснюються в порядку та в межах, встановлених Законом України "Про інститути спільного інвестування" та нормативно-правовими актами Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, що регламентують питання діяльності ICI):

- фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали догові, з якого випливає право грошової вимоги;

- набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення;

- отримання оплати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Стаття 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" визначає перелік видів господарської діяльності, які підлягають ліцензуванню, серед яких, банківська діяльність, діяльність з надання фінансових послуг та діяльність з надання банкам послуг з інкасації.

Судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" є фінансовою установою в розумінні Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", основним видом діяльності якого є 64.99 Надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення), н.в.і.у., що підтверджується відомостями у Єдиному державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №465/646/11, викладено правову позицію, стосовно того, що фізична особа, у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ.

Однак, відповідно до правової позиції Касаційного господарського суду Верховного Суду, що викладена у постанові від 20.02.2019 по справі №910/16109/14 є помилковою думка стосовно неможливості особи, що набула права вимоги бути належним правонаступником позивача у виконавчому провадженні з виконання наказу господарського суду на тій підставі, що матеріали справи не містять ліцензії такої особи на здійснення фінансових послуг при умові, що правочин щодо відступлення права вимоги недійсним не визнавався. Зазначене питання не є предметом розгляду відповідної справи у межах вирішення питання про наявність підстав для заміни стягувача у виконавчому провадженні.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Конституційним Судом України зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №1 1-рп/2012. Відповідно до мотивувальної частини рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009 Конституційного Суду України виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Відповідно до ст. 1 Конституції України Україна є правовою державою, виконання судових рішень є обов`язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

Відповідно до змісту рішення від 20.07.2004 Європейського суду з прав людини «Шмалько проти України» право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

При цьому суд, з огляду на правову позицію Касаційного господарського суду Верховного Суду, що викладена у постанові від 20.02.2019 у справі №910/16109/14, враховує те, що матеріали справи № 905/1077/15 не містять доказів, які б свідчили про визнання недійсним договору факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами № 17/10-02 від 17.10.2017, укладеного між публічним акціонерним товариством КРЕДОБАНК та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», від учасників справи не надійшло заперечень щодо факту правомірності укладення зазначеного договору.

Отже, товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» є належним правонаступником позивача - публічного акціонерного товариства КРЕДОБАНК по справі №905/1077/15, оскільки у даному випадку спір по суті не вирішується, а розглядається процесуальне питання заміни позивача на його правонаступника у справі, за результатами розгляду якої вже ухвалено судове рішення.

Враховуючи, що судом встановлено факт набуття товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за договором факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами № 17/10-02 від 17.10.2017 права вимоги до фізичної особи-підприємця Маловецького Павла Юрійовича за кредитним договором №1МБ-326 від 15.01.2014 щодо сплати останнім заборгованості, яка входить до суми, стягнутої за рішенням господарського суду Донецької області від 23.09.2015 по справі №905/1077/15, відсутність у матеріалах справи доказів визнання недійсним вказаного договору та заперечень учасників справи щодо заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони правонаступником, враховуючи відсутність доказів виконання рішення суду, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про заміну сторони правонаступником, а саме шляхом заміни позивача публічного акціонерного товариства КРЕДОБАНК, його правонаступником товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі викладеного, керуючись 52, 73, 74, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд , -

У Х В А Л И В:

Задовольнити заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» вих.№63291 від 19.04.2021 про заміну сторони правонаступником частково.

Здійснити процесуальне правонаступництво шляхом заміни позивача публічного акціонерного товариства КРЕДОБАНК (79026, м. Львів, вул. Сахарова, 78, ) на його правонаступника товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд.8, ) у справі №905/1077/15.

У судовому засіданні 14.05.2021 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 24.05.2021 у зв`язку з проходженням суддею Боковою Ю.В. навчання у Національній школі суддів України у період з 17.05.2021 по 21.05.2021.

Ухвала набрала законної сили в день її винесення судом 14.05.2021.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ю.В. Бокова