ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2021м. ДніпроСправа № 904/6240/20
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Татарчука В.О. за участю секретаря судового засідання Тетерятник А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Профполімер» (м. Київ)

до товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Євро Труб Полімер» (м. Дніпро)

про стягнення збитків та штрафних санкцій у сумі 578652грн

Представники:

від позивача: Бурдега Р.В.

від відповідача: Кучерук А.В.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Профполімер» звернулось з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Євро Труб Полімер» про стягнення 578652грн, з яких: 172487,26грн - основний борг, 172487,26грн - штраф за договором, 186630,93грн - пеня, 15325грн - 3% річних, 31721,58грн - інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

- відповідачем в порушення п. 5.10 договору поставки товарів №ТДПП 27/09-1 від 27.09.2017 та Податкового кодексу України, не було зареєстровано податкові накладні протягом 15 (п`ятнадцяти) днів від дня підписання видаткових накладних №540 від 02.11.20117 та №573/1 від 13.11.2017;

- з урахуванням п. 5.11 договору з відповідача слід стягнути штраф, який дорівнює сумі ПДВ в розмірі 172487,26грн;

- також на підставі п. 5.7 договору підлягають стягненню з відповідача реальні збитки у вигляді суми ПДВ, яку позивач сплатив власними коштами через не наданий податковий кредит в розмірі 172487,26грн;

- незважаючи на відсутність в договорі положення про відповідальність у вигляді пені слід застосувати норми викладені у ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» за період з 15.11.2017 по 31.10.2020 в розмірі 186630,93грн;

- на підставі ст. 625 ЦК України з відповідача слід стягнути 3% річних за період з 15.11.2017 по 31.10.2020 в сумі 15325грн та інфляційні втрати з листопада 2017 року по жовтень 2020 року 31721,58грн.

Також, позивач зазначає, що очікує понести судові витрати в розмірі 18829,79грн, що складаються з 10000грн витрат на правову допомогу та 8829,79грн судового збору та просить стягнути вказані витрати з відповідача.

Відповідач у відзиві заперечує проти позову з посиланням на наступне:

- ТОВ «Торговий дім «Євро Труб Полімер» своєчасно направило податкові накладні на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних за першою подією - отримання коштів і документи були прийняті, але частково реєстрація зупинена органами фіскальної служби відповідно до п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України;

- підставою для зупинення реєстрації податкової накладної стало те, що нібито фіскальним органом виявлено невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно з УКТ ЗЕД:3917… та було запропоновано постачальнику надати пояснення;

- законодавство не зобов`язує продавця (постачальника), а лише надає йому право вчиняти певні дії (надання до ДФС України пояснень та документів тощо) для реєстрації податкових накладних;

- в разі зупинення реєстрації податкових накладних згідно з п. 201.16 ст. 201 ПК України штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних згідно з пп. 201.16.4 п. 201.16 ст. 201 цього Кодексу;

- органами Державної фіскальної служби України до відповідача як постачальника за неправомірні дії чи помилки при направленні податкових накладних для реєстрації, прострочення реєстрації не застосовані;

- порушення порядку реєстрації податкової накладної в ЄРПН є податковим порушенням, застосування відповідальності за яке покладено на органи ДФС України відповідно до вимог ПКУ і реєстрація податкових накладних не є господарським зобов`язанням;

- позивачем не наведено жодного елементу складу понесених збитків і не надано підтверджуючих документів. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 12.03.2018 у справі №918/216/17.

Також, відповідач просить стягнути з позивача 10000грн витрат на правничу допомогу.

Позивач у відповіді на відзив зазначає, що постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у справі №918/216/18 від 12.03.2018, на яку посилається відповідач, не може бути застосована за аналогією в даному випадку, оскільки умови договору ніяким чином не змінюють норми публічного права (Податкового кодексу України). Сторони не могли врахувати дану позицію Верховного Суду, оскільки договір був укладений раніше.

Відповідач у запереченнях на відповідь на відзив зазначив, що позивач суму ПДВ сплатив своїми замовниками у розмірі 610851,09грн саме за рахунок ТОВ ТД «Євро Труб Полімер» та ТОВ ТД ППБП «Євро Труб Полімер», що підтверджується спільним актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.11.2017 по 03.03.2020 підписаним сторонами по справі. У позивача відсутні збитки.

Також, відповідач звернувся із заявою про застосування позовної давності. В заяві зазначено, що позовні вимоги ґрунтуються на видаткових накладних №540 від 02.11.2017 і №573/1 від 13.11.2017, а тому перебіг позовної давності починається з дати їх підписання. Позовна заява подана до суду 17.11.2020 з пропуском законодавчо встановленого строку.

Позивач вказує на дотримання позовної давності у зв`язку з тим, що відлік відповідного строку слід починати саме з дат оформлення податкових накладних.

В судовому засіданні 27.04.2021 були оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

27.09.2017 між товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Профполімер» (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Євро Труб Полімер» (постачальник) укладено договір поставки товарів №ТДПП 27/09-1.

Згідно з п. 1.1 договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується отримати й оплатити товар, вказаний у специфікаціях до цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору, загальна кількість товару, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура), одиниці виміру товару та ціна визначаються сторонами у специфікаціях (надалі іменуються «Специфікація») та видаткових накладних, що є невід`ємними додатками до цього договору.

На виконання умов договору відповідачем поставлено позивачеві наступний товар:

- за видатковою накладною №540 від 02.11.2017 - труба ПЕ 100 SDR 26 500х19.1 у кількості 228м, загальною вартістю з ПДВ - 348415,92грн, у числі ПДВ - 58069,32грн;

- за видатковою накладною №573/1 від 13.11.2017 - труба ПЕ 100 SDR 17 315х18.7 у кількості 182м та труба ПЕ 100 SDR 17 560х33.2 - 182м, загальною вартістю з ПДВ 686507,64грн, у тому числі ПДВ 114417,94грн.

Предметом доказування у даній справі є встановлення наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача спірної суми заборгованості.

Суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

За приписами статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Одним із способів захисту порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів згідно зі статтею 20 ГК України і статтею 16 ЦК України може бути відшкодування збитків.

Відповідно до частини 1 статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Таким чином, з урахуванням вимог вказаної статті, відшкодування збитків є видом господарських санкцій, під якими розуміються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування котрих для нього настають несприятливі економічні наслідки. Одночасно, для учасника господарських відносин, який потерпів від правопорушення, відшкодування збитків є способом захисту його прав та законних інтересів.

За приписами частини 2 статті 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з положеннями частини 1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною 2 статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) порушення боржником зобов`язання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв`язку між порушенням стороною зобов`язання, що випливає з договору, та збитками; 4) вини порушника зобов`язання. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником договірного зобов`язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення. Так, відшкодуванню підлягають збитки, які стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотнім наслідком порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, тобто мають бути прямими.

Тобто, при заявлені вимог про стягнення збитків позивачем повинно бути доведено факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань, вину останнього, наявність та розмір збитків, а також причинний зв`язок між ними.

В ході вирішення спору позивачем не виконані вимоги ч. 1 ст. 74 ГПК України та не доведена наявність обставин, що є підставами для стягнення з відповідача спірної заборгованості.

Як зазначалось вище, позивач просить стягнути з відповідача 172487,26грн - основного боргу (на підставі п. 5.7 договору - реальні збитки у вигляді суми ПДВ, яку позивач сплатив власними коштами через не наданий податковий кредит), 172487,26грн - штрафу (за п. 5.11 договору у зв`язку з тим, що відповідачем не були зареєстровані податкові накладні), 186630,93грн пені (ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»), 15325грн - 3% річних і 31721,58грн - інфляційних втрат (ч.2 ст.625 ЦК України).

Відповідно до п. 5.9 договору постачальник зобов`язаний видати покупцю за першою подією (отримання грошей чи відвантаження товарів) податкову накладну, оформлену відповідно до правил, установлених в п.201.1 Податкового кодексу України.

Оформлена постачальником податкова накладна має бути зареєстрована постачальником у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом 15 (п`ятнадцяти) днів від дня виникнення податкових зобов`язань (п. 5.10 договору).

Пунктом 5.11 договору встановлено, що у разі порушення постачальником п.п. 5.9, 5.10 цього договору постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі суми ПДВ тільки за рішенням суду.

Відповідно до п. 201.1 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотримання умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, першою подією було отримання грошей відповідачем.

Відповідно до виписки з Єдиного реєстру податкових накладних, податкові накладні направлено відповідачем та прийнято органом Державної фіскальної служби:

- податкова накладна № 105 від 30.10.2017 на суму 248415,92грн, у тому числі ПДВ у розмірі 41402,65грн - дата прийняття 14.11.2017;

- податкова накладна №10 від 02.11.2017 на суму 100000грн, у тому числі ПДВ у розмірі 16666,67грн - дата прийняття 29.11.2017;

- податкова накладна №42 від 10.11.2017 на суму 586507,63грн, у тому числі ПДВ у розмірі 97751,27грн - дата прийняття 30.11.2017;

- податкова накладна №46 від 13.11.2017 на суму 100000грн., у тому числі ПДВ 16666,67грн - дата прийняття 30.11.2017.

Таким чином, відповідач направив податкові накладні на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних відповідно до умов договору, однак реєстрація зупинена на підставі п. 201.16 ст. 201 ПК України за результатами опрацювання СМКОР, відповідно до яких було виявлено невідповідність обсягів постачання обсягам придбання товарів згідно з УКТ ЗЕД: 3917 та запропоновано підприємству відповідача надати пояснення.

Комісією Державної фіскальної служби України прийняті рішення №10176/40245229/2 від 08.06.2018 та №14145/40245229/2 від 25.06.2018 про реєстрацію податкових накладних в Єдиному державному реєстрі податкових накладних, якими були зареєстровані:

- податкові накладні №105 від 31.10.2017, №10 від 02.11.2017 дата реєстрації 08.06.2018;

- податкові накладні №42 від 10.11.2017, №46 від 13.11.2017 дата реєстрації 25.06.2018.

Наведені обставини дозволяють стверджувати про те, що на виконання умов договору та положень Податкового кодексу України ТОВ «Торговий Дім «Євро Труб Полімер» були вжиті заходи з реєстрації зазначених податкових накладних, а контролюючим органом здійснювалась відповідна перевірка і несвоєчасна реєстрація таких накладних відбулася не з вини відповідача.

Доказів застосування до відповідача штрафних санкції за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних позивачем не надано.

З урахуванням викладеного, відсутні підстави стверджувати про порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо реєстрації податкових накладних як обов`язкову умову для застосування до останнього відповідальності у вигляді стягнення збитків та штрафних санкцій відповідно до п.п. 5.6, 5.11 договору.

Позивачем взагалі не доведена наявність збитків в сумі 172487,26грн, оскільки Податковим кодексом України чітко встановлений порядок дій суб`єкта підприємницької діяльності щодо відображення сум в податковій звітності в разі несвоєчасної реєстрації податкових накладних в тому числі щодо можливості врахування відповідних сум у звітності за інші періоди.

Наведене дозволяє стверджувати і про відсутність у спірних правовідносинах причинного зв`язку як обов`язкового елементу цивільно-правової відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не доведена наявність порушення відповідачем своїх господарських зобов`язань, збитків та причинного зв`язку між такими діями та збитками.

Зазначене свідчить про відсутність підстав для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення збитків та штрафних санкцій.

Крім того, відсутність в договорі положення про відповідальність постачальника (відповідача) у вигляді пені за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних виключає можливість застосування до останнього неустойки на підставі ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» у розмірі 186630,93грн.

В той же час, суд вважає необґрунтованою заяву відповідача про сплив позовної давності.

Згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 5.10 договору визначено, що оформлена постачальником податкова накладна має бути зареєстрована постачальником у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом 15 (п`ятнадцяти) днів від дня виникнення податкових зобов`язань.

Таким чином, при визначенні початку перебігу позовної давності слід враховувати не дати оформлення видаткових накладних (02.11.2017 і 13.11.2017), а строк, передбачений викладеними положеннями пункту 5.10 договору.

ТОВ «Торговий дім «Профполімер» направило даний позов поштою 13.11.2020 і позовний матеріал надійшов до суду 17.11.2020 в межах позовної давності.

На підставі викладеного, суд відмовляє в задоволенні позову.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Профполімер» до товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Євро Труб Полімер» про стягнення 578652грн., з яких: 172487,26грн основний борг, 172487,26грн штраф за договором, 186630,93грн пеня, 15325грн 3% річних, 31721,58грн інфляційні втрати відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 11.05.2021

Суддя В.О. Татарчук