РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.06.2021Справа № 910/3558/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

За позовом Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по

ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них

Солом`янського району» м. Києва

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кійжитло»

про стягнення 46.922,14 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

05.03.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Солом`янського району» м. Києва до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кійжитло» про стягнення 46.922,14 грн.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що на підставі укладеного між сторонами договору на надання послуг прибирання № 32-18 від 02.04.2018 позивачем було надано відповідачу послуги, що підтверджується підписаними сторонами актами надання послуг №№ 720, 825 та 890 за жовтень-грудень 2018 року. У зв`язку з тим, що відповідачем не було виконано взяті на себе зобов`язання за договором в частині своєчасної оплати, у останнього виникла заборгованість. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 46.922,14 грн, з яких 30.439,28 грн основного боргу, 13.632,69 грн пені, 1.519,17 грн інфляційних втрат, 1.331,00 грн - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/3558/21 від 15.03.2021 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

29.03.2021 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 відкрито провадження у справі № 910/3558/21; прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Даною ухвалою суду зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 19.04.2021 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 422 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 03151, м. Київ, вул. Волинська, 60, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Проте, конверт разом з ухвалою від 19.04.2021 (номер відправлення 422) було повернуто до суду поштовим відділенням зв`язку без вручення адресату з довідкою форми Ф-20 з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідач вимог ухвали про відкриття провадження у справі від 19.04.2021 не виконав, письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.04.20218 між Комунальним підприємством «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Солом`янського району» м. Києва (виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кійжитло» (замовник, відповідач) було укладено договір про надання послуг прибирання № 32-18 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору виконавець за даним договором зобов`язується надавати послуги по прибиранню території, прилеглої до будівельного майданчика замовника, який знаходиться в м. Києві на вул. Володимира Брожка, 70 (бувша вул. Кіровоградська), а замовник зобов`язується приймати та оплачувати зазначені послуги в порядку та в строки визначені даним договором.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення умов договору не сплатив вартість наданих послуг у повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 30.439,28 грн та за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано пеню в розмірі 13.632,69 грн, інфляційні втрати в розмірі 1.519,17 грн та 3% річних в розмірі 1.331,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з п. 6.1 договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018, а в частині виконання грошових зобов`язань - до їх повного виконання.

Відповідно до п. 1.2 договору вартість послуг прибирання за даним договором визначається за розцінками виконавця згідно «Калькуляції вартості механізованого прибирання території, прилеглої до будівельного майданчика на вул. Володимира Брожка, 70 (був. вул. Кіровоградська) за місяць в літній період 2018 року» (додаток № 1, який є невід`ємною частиною цього договору) з розрахунку 10.124,00 грн, в тому числі ПДВ(20%) - 1.687,33 грн, наданої виконавцем та підписаної обома сторонами.

«Калькуляції вартості механізованого прибирання території, прилеглої до будівельного майданчика на вул. Володимира Брожка, 70 (був. вул. Кіровоградська) за місяць в зимовий період (листопад-грудень) 2018 року» буде затверджуватись додатково.

Загальна сума договору визначається за підписаними сторонами актами надання послуг.

01.11.2028 сторонами затверджено Калькуляцію вартості механізованого прибирання території, прилеглої до будівельного майданчика на вул. Володимира Брожка, 70 (був. вул. Кіровоградська) за місяць в зимовий період (листопад-грудень) 2018 року, згідно якої вартість послуг за місяць у зимовий період становить 10.157,00 грн, в тому числі ПДВ(20%) - 1.692,94 грн.

Відповідно до п. 1.3 договору вартість наданих послуг в місяць визначається в залежності від фактично наданих послуг згідно актів надання послуг, підписаних уповноваженими особами та скріплених печатками обох сторін.

Відповідно до п. 2.1 договору замовник сплачує виконавцю передоплату в 3-х денний строк після подання заявки на надання послуг у розмірі 50% (п`ятдесят відсотків) згідно з виставленим рахунком, а кінцевий розрахунок за надані послуги здійснюється протягом п`яти робочих днів з дня підписання акту надання послуг, який складає виконавець і надає замовнику не пізніше 1-го числа наступного місяця за звітним для погодження та підписання обома сторонами договору в установленому порядку. Замовник протягом 5-ти днів з моменту отримання акту надання послуг підписує його. У разі ненадходження в цей строк письмових зауважень щодо надання послуг або необґрунтованої відмови від підписання замовником акта надання послуг, про це вказується в акті надання послуг і він підписується виконавцем в односторонньому порядку та послуги за цим договором вважаються наданими, а акт надання послуг таким, що підписаний та підлягає оплаті замовником на умовах цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано відповідачу послуги на загальну суму 30.439,28 грн, що підтверджується наступними актами надання послуг, що підписані та скріплені печатками обох сторін:

№ 720 за жовтень 2018 року на суму 10.124,00 грн,

№ 825 за листопад 2018 року на суму 10.157,64 грн,

№ 890 за грудень 2018 року на суму 10.157,64 грн.

З огляду на те, що акти надання послуг складені без зазначення їх дати, суд приходить до висновку, що оплата за звітний місяць має здійснюватись протягом 5-ти робочих днів наступного місяця.

Згідно з ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Враховуючи викладене, строком оплати послуг за актом № 720 є 07.11.2018 включно, за актом № 825 - 07.12.2018 включно та за актом № 890 - 09.01.2019 включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 5.1.3 договору замовник зобов`язаний вчасно оплатити послуги у порядку, встановленому договором.

Матеріали справи свідчать, що відповідач не виконав зобов`язання по сплаті наданих послуг у повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, розмір якої не оспорений відповідачем, що складає 30.439,28 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів того, що відповідачем виконано зобов`язання по сплаті наданих послуг не подано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача вартості наданих послуг в розмірі 30.439,28 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується що відповідач, в порушення умов договору, у визначений строк зобов`язання щодо оплати наданих послуг не здійснив, та є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст.ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. 4.2 договору у разі невиконання чи неналежного виконання грошових зобов`язань, передбачених цим договором, замовник зобов`язаний сплатити виконавцю суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції, 3% річних від простроченої суми та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, яка діяла у період, за який сплачується пеня за весь час прострочення зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання щодо оплати за надані послуги.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання щодо оплати за надані послуги, проте не передбачили інший період нарахування ніж встановлений законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 13.632,69 грн пені (нарахованої на суму боргу 10.124,00 грн за період з 05.11.2018 по 21.05.2020; на суму боргу 10.157,00 грн за період з 05.12.2018 по 21.05.2020; на суму боргу 10.157,00 грн за період з 06.01.2019 по 21.05.2020).

Суд не погоджується з визначеним позивачем періодом прострочення, оскільки умовами договору оплата визначена протягом 5-ти робочих днів, а також позивачем пеня нарахована за період що перевищує шість місяців.

В зв`язку з тим, що взяті на себе зобов`язання по сплаті наданих послуг відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу пеню, розмір якої за розрахунками суду (нарахованої на суму боргу 10.124,00 грн за період з 08.11.2018 по 08.05.2019; на суму боргу 10.157,00 грн за період з 08.12.2018 по 08.06.2019; на суму боргу 10.157,00 грн за період з 10.01.2019 по 10.07.2019; розрахунок знаходиться в матеріалах справи) становить 5.436,84 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 5.436,84 грн обґрунтовані і підлягають задоволенню, та відповідно і іншій частині в позові слід відмовити, оскільки розрахунок здійснено з порушенням норм чинного законодавства.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті виконаних робіт, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 1.519,17 грн інфляційних втрат та 1.331,00 грн - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору не визначено інший розмір процентів.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 1.519,17 грн інфляційних втрат (за обґрунтованим розрахунком позивача).

Суд перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 1.324,88 грн - 3 % річних (нарахованої на суму боргу 10.124,00 грн за період з 08.11.2018 по 21.05.2020; на суму боргу 10.157,00 грн за період з 08.12.2018 по 22.05.2020; на суму боргу 10.157,00 грн за період з 10.01.2019 по 21.05.2020; розрахунок суду знаходиться в матеріалах справи).

В позові в іншій частині вимог про стягнення 3% річних в позові слід відмовити, оскільки розрахунок здійснено з порушенням норм чинного законодавства.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Солом`янського району» м. Києва обґрунтовані та підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кійжитло» (03151, м. Київ, вул. Волинська, 60, ) на користь Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Солом`янського району» м. Києва (03151, м. Київ, вул. Народного Ополченна, 16, ) 30.439 (тридцять тисяч чотириста тридцять дев`ять) грн 28 коп. основного боргу, 5.436 (п`ять тисяч чотириста тридцять шість) грн 84 коп. пені, 1.519 (одна тисяча п`ятсот дев`ятнадцять) грн 17 коп. інфляційних втрат, 1.324 (одна тисяча триста двадцять чотири) грн 88 коп. - 3% річних, 1.873 (одна тисяча вісімсот сімдесят три) грн 20 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя В.В.Сівакова