ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2021 р. Справа№ 910/8091/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Скрипки І.М.

Іоннікової І.А.

секретар судового засідання: Бендюг І.В.

за участю представників учасників справи: згідно з протоколом судового засідання від 30.03.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги Міністерства юстиції України, Товариства з обмеженою відповідальністю "Цукорпром", заяву про приєднання до апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис"

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 06.10.2020 (рішення складено 10.11.2020)

у справі № 910/8091/20 (суддя С.М. Мудрий )

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Поліс"

до Міністерства юстиції України

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державний реєстратор Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Людмила Володимирівна, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ен-Кор-Лімітед"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Цукорпром", Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватофис", ОСОБА_1

про визнання незаконним і протиправним та скасування наказу

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України про визнання незаконним і протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України №1874/5 від 04.06.2020 "Про задоволення скарги" в частині п.п. 1, 2, 5 даного наказу, якими відповідно скаргу ТОВ "Цукорпром" від 26.02.2020 №26-02/2020 задоволено частково, скасовано рішення від 12.12.2019 року №50190468, прийняте державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Л.В.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ "ФК "Поліс" як іпотекодержатель набуло права власності на нерухоме майно (нежитлові приміщення 1-го поверху №15а, 156,15в, 15г, XXIX загальною площею 291,9 кв.м. в прибудові літ. "А'-l" до житлового будинку літ. "А-14" у м. Харкові по вул. Двадцять третього серпня, б. 51 ) шляхом звернення стягнення на нього в позасудовому порядку, передбаченому Законом України "Про іпотеку".

На підставі заяви ТОВ "ФК "Поліс" та долучених до неї документів державним реєстратором Литвиненко Л.В було прийнято рішення від 12.12.2019 року №50190468 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (нежитлові приміщення 1-го поверху №15а, 156,15в, 15г, XXIX загальною площею 291,9 кв.м. в прибудові літ. "А'-l" до житлового будинку літ. "А-14" у м. Харкові по вул. Двадцять третього серпня, б. 51 ) за ТОВ "ФК "Поліс".

Товариством з обмеженою відповідальністю "Цукорпром" до Міністерства юстиції України було подано скаргу у сфері державної реєстрації в порядку ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вих. №26-02/2020 від 26.02.2020 року.

За наслідками розгляду скарги Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції складено висновок 14.05.2020, яким рекомендовано задовольнити скаргу частково.

Міністерством юстиції України прийнято рішення, оформлене наказом № 1874/5 від 04.06.2020 року, яким, зокрема: скаргу ТОВ "Цукорпром" від 26.02.2020 року №26-02/2020 задоволено частково; скасовано рішення від 12.12.2019 року №50190468, прийняте державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Л.В.

Позивач частково не погодився з вищезазначеним наказом Міністерства юстиції України № 1874/5 від 04.06.2020 року, вважає його незаконним та протиправним таким, що підлягає скасуванню в частині п.п. 1, 2, 5 даного наказу та звернувся до Господарського суду міста Києва з відповідним позовом.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2020 у справі № 910/8091/20 позов задоволено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що висновком колегії Міністерства Юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 14.05.2020 року встановлено, що ТОВ "ФК "Поліс" надано державному реєстратору Литвиненко Л.В. всі необхідні документи для проведення державної реєстрації права власності за ТОВ "ФК "Поліс". Оскільки державний реєстратор Литвиненко Л.В. не додала електронні копії документів, які підлягають обов`язковому виготовленню та розміщенню в Державному реєстрі прав, реєстраційні дії вчинено з порушенням вимог статей, 10, 16, 18 Закону та пункту 10 Порядку, у зв`язку з чим, рішення державного реєстратора Литвиненко Л.В. від 12.12.2019 №50190468 скасовано, а доступ державному реєстратору Литвиненко Л.В. тимчасово блоковано строком на 1 (один) місяць.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що державний реєстратор Литвиненко Л.В., не додавши до Державного реєстру прав електронних копій наданих позивачем документів, припустилася помилки.

Одночасно суд першої інстанції вказав, що в листі Міністерства юстиції України "Щодо деяких актуальних питань у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 24342/11942-33-18/8.4.4 від 18.06.2018 р. зазначено, що якщо скановані документи не додано до Реєстру, це не змінює статусу розгляду заяви (в даному випадку - про проведення державної реєстрації права власності); є технічна можливість "дозавантажити" дані документи.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що при прийнятті рішення за результатами розгляду скарги, колегією Міністерства Юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції не враховано, що недбалість з боку державного реєстратора не повинна впливати на права ТОВ "ФК "Поліс", у якого відсутня можливість контролювати діяльність державного реєстратора.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Міністерства юстиції України та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Міністерство юстиції України, звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, мотивуючи свої вимоги порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин справи, неповним дослідженням доводів та доказів наданих сторонами та невідповідністю рішення суду обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що 14.05.2020 року колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (надалі - колегія) під час розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Цукорпром" №26-02/2020 від 26.02.2020 було встановлено, що 12.12.2019 державним реєстратором реєстратором Литвиненко Л.В. зареєстровано заяву в Державному реєстрі прав за № 37488916 щодо реєстрації права власності на нежитлові приміщення (нежитлові приміщення 1-го поверху № 15а, 156, 5 в. 15г, XXIX загальною площею 291,9 кв.м. в прибудові літ."А'-І" до житлового будинку літ. "А-І"), які розташовані за адресою: м. Харків, вулиця Двадцять Третього Серпня, будинок 51 , яку подано Кривутенком Андрієм Анатолійовичем в інтересах ТОВ «ФК «ПОЛІС». За результатами розгляду заяви державним реєстратором Литвиненко Л.В. було прийнято рішення від 12.12.2019 року № 50190468. Однак колегією Міністерства юстиції України встановлено, що державний реєстратор Литвиненко Л.В. не додала електронні копії документів, які підлягають обов`язковому виготовленню та розміщенню в Державному реєстрі прав, тому реєстраційні дії вчинено з порушенням ст.ст. 10,16,18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункту 10 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1128 від 25.12.2015.

На думку апелянта, судом першої інстанції не наведено норм матеріального права, які б засвідчували підстави визнання незаконним, протиправним та таким, що підлягає скасуванню наказ Міністерства юстиції України №1874/5 від 04.06.2020 "Про задоволення скарги" в частині п.п. 1, 2, 5 даного наказу, якими відповідно скаргу ТОВ "Цукорпром" від 26.02.2020 №26-02/2020 задоволено частково та скасовано рішення від 12.12.2019 року №50190468, прийняте державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Л.В.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Цукорпром" та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Цукорпром", звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати повністю, як незаконне та необґрунтоване, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «ФК «Поліс» є іпотекодержателем нерухомого майна (нежитлових приміщень 1-го поверху № 15а, ,15в, 15г, XXIX загальною площею 291,9 кв.м. в прибудові літ. "А'-Г до житлового будинку літ. "А-14" у м. Харкові по вул. Двадцять Третього Серпня, б. 51 ). Однак нерухоме майно 24.01.2011 було відчужено на аукціоні, що проводився в рамках справи про банкрутство ФОП Колядинського О.А. № Б-39/171-10, після чого право власності неодноразово переходило до інших осіб.

На думку апелянта, ні особа, яка набула право власності на нерухоме майне за результатом аукціону 24.01.2011, ні особи, яким було перепродане це нерухоме майно - не набули статусу іпотекодавця, оскільки в момент продажу нерухомого майна з публічних торгів, що проводились відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», іпотека припинилась.

Апелянт вважає, що публічні торги з примусового продажу майна ОСОБА_1 відповідно до ст. 593 ЦК України, ст. 17 Закону України «Про іпотеку» є підставою для припинення іпотеки, що виникла на підставі іпотечного договору 30.05.2008 № 15.35-4/08ДІ02, укладеного між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 . При цьому, як ОСОБА_3 (переможець аукціону) так і ТОВ «Приватофис» (особа, якій майно було перепродано) - не набули статусу іпотекодавця, оскільки майно було продано з публічних торгів, що проводились відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника визнання його банкрутом». Скасування ж судових рішень у справі про банкрутство, в рамках якої відбувся такий аукціон - не спростовує правомірності правочину (аукціону), вчиненого на виконання скасованого рішення суду. Тобто на переконання апелянта, наведене свідчить, що з 24.01.2011 року ТОВ «ФК «ПОЛІС» не є іпотекодержателем нерухомого майна, а отже відсутнє право іпотекодержателя, що підлягає судовому захисту.

Короткий зміст вимог заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватофіс» про приєднання до апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Цукорпром» та узагальнення її доводів

Товариство з обмеженою відповідальністю «Приватофіс», не погоджуючись з прийнятим рішенням Господарського суду м. Києва від 06.10.2020 у справі № 910/8091/20, подало до апеляційного суду заяву про приєднання до апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Цукорпром» відповідно до ст. 265 ГПК України та підтримує повністю обґрунтування та вимоги апеляційної скарги ТОВ «ЦУКОРПРОМ», просить суд скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Узагальнені доводи відзивів на апеляційні скарги

11.01.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія «Поліс» надійшов відзив на апеляційні скарги Міністерства юстиції України та ТОВ «Цукрпром», в якому міститься заперечення на апеляційні скарги, які є на його думку не обґрунтованими як нормативно так і з точки зору відповідності фактичним обставинам справи. В свою чергу, рішення суду першої інстанції вважає повністю законним та обґрунтованим.

14.02.2020 від представника ФОП Колединського А.О. через відділ документального забезпечення суду надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому міститься підтримка вимог апеляційних скарг, рішення суду першої інстанції вважає незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з чим просить апеляційні скарги задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Треті особи не скористались своїм правом на надання відзиву на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Явка представників у судове засідання

В судове засідання представники третьої особи-1, 2, 4, 5 не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомлено.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до змісту п.1 ч. 3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання, та яким не було повідомлено про причини неявки.

Застосовуючи згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»(«Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).

Колегія суддів також вважає за необхідне звернути увагу на положення, закріплені у статті 129 Конституції України, згідно яких основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Вислухавши думку представників позивача, відповідача, третьої особи-3, колегія дійшла до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників третіх осіб, які не з`явились в судове засідання.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір №15.35-14/08ДІ02 від 30.05.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Машковою С.Л., зареєстрований в реєстрі за № 1551, в якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №15.35-14/07-СК від 24.10.2007 року.

За вказаним іпотечним договором ОСОБА_1 було передано в іпотеку банку нерухоме майно, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та в Державному реєстрі іпотек було зареєстровано відповідні заборону та іпотеку на нерухоме майно щодо об`єкту площею 291,9 кв.м., зареєстровані 30.05.2008 року приватним нотаріусом Машковою С.Л., реєстраційні номери обтяжень 7298663 та 7298542 відповідно.

Між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Поліс» було укладено договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави від 12.05.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко І.О., зареєстрований в реєстрі за №861. Пунктом 1.1. викладено перелік договорів, які відступлені на користь нового кредитора прав вимоги за іпотечними договорами та договорами застави, які укладені в якості забезпечення виконаня боржниками зобов`язань перед первісним кредитором за кредитними договорами, згідно переліку. Відповідно до пункту 17 переліку, крім інших, зазначено заставодавцем ОСОБА_1 за Іпотечним договором №15.35-14/08ДІ02 від 30.05.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Машковою С.Л., зареєстрований в реєстрі за № 1551.

Постановою Господарського суду Харківської області від 21.12.2010 року у справі №Б-39/171- фізичну особу-підприємця Колядинського А.О. було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.01.2011 року у справі №Б-39/171-10 було скасовано заборону на нерухоме майно, накладену на предмет іпотеки.

На підставі вказаних постанови та ухвали з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек:

- 04.02.2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. вилучено запис про реєстрацію заборони на нерухоме майно щодо нерухомого майна;

- 07.02.2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. вилучено запис про реєстрацію іпотеки щодо нерухомого майна.

Нерухоме майно було відчужено ліквідатором фізичної особи-підприємця Колядинського А.О. в рамках порушеної справи про банкрутство №Б-39/171-10.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08.09.2011 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 13.12.2011 року, постанову Господарського Харківської області від 21.12.2010 року, якою фізичну особу-підприємця Колядинського А.О. було визнано банкрутом, скасовано, провадження у справі № Б-39/171-10 про банкрутство фізичної особи - підприємця Колядинського А.О. припинено як незаконно порушене.

Позивач зазначає, що йому стало відомо про те, що нерухоме майно після продажу в межах справи № Б-39/171-10 неодноразово відчужувалось та змінювало власників.

Згідно ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Таким чином, іпотека за іпотечним договором є дійсною для всіх набувачів права власності на предмети іпотеки, які набули таке право власності після їхнього продажу в межах справи № Б-39/171-10, в тому числі для Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватофис», яке було власником нерухомого майна в період з 2012 року по 2019 рік.

Зазначене узгоджуються з позицією Верховного Суду, який у постанові від 04.04.2018 року у №922/1378/17 зазначив про те, що «наявність на теперішній час запису щодо права власності інших осіб на спірний предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя можливості реалізувати своє право».

Скасування постанови про визнання банкрутом фізичної особи-підприємця Колядинського А.О. у справі №Б-39/171-10 та припинення провадження у справі про банкрутство як незаконно порушеного свідчить про те, що така постанова не породжує будь-яких правових наслідків з моменту її винесення (підтверджується правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постановах від 08.08.2018 року по справі № 908/509/17, від 10.06.2015 по справі № 6-449цс15 та від 24.06.2015 року по справі № 3-231гс15).

ТОВ ФК «Поліс» звернулося до державного реєстратора Харківської районної державної адміністрації Харківської області Михайлової Я.О. з відповідними заявами про реєстрацію іпотеки та заборони щодо об`єктів нерухомості, за результатами розгляду яких державним реєстратором Харківської районної державної адміністрації Харківської області Михайловою Я.О. у відповідності до вимог чинного законодавства було прийнято відповідні рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про реєстрацію іпотеки та обтяження з зазначенням відомостей про їх реєстрацію до 01.01.2013 року, а саме: номер запису про іпотеку №29908545 від 18.01.2019 року та номер запису про обтяження (заборону) №29909281 від 18.01.2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо нерухомого майна.

Позивачу з Реєстру прав власності на нерухоме майно стало відомо, що з 2012 року нерухоме майно належить ТОВ «Приватофис», узв`язку із чим надіслало Товариству «Приватофис» та ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення (в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку») №2.26 від 21.01.2019 року (надалі - вимога), яку було отримано Товариством «Приватофис» 04.03.2019 та ОСОБА_1 06.02.2019 року. Зазначене підтверджується копією вимоги №2.26 від 21.01.2019, копією опису вкладення та фіскальним чеком, копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та копією відповіді АТ «Укрпошта» про отримання вимоги ОСОБА_1 , копією повідомлення про вручення вимоги ТОВ «Приватофис».

Оскільки ні ОСОБА_1 , ні ТОВ «Приватофис» не було виконано вимогу ТОВ «ФК «Поліс» у тридцятиденний строк з моменту ії отримання, у зв`язку з чим 12.12.2019 року ТОВ «ФК «Поліс», як іпотекодержателем на підставі іпотечного застереження в Іпотечному договорі, та в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» було звернуто стягнення на нерухоме майно шляхом набуття ТОВ «ФК «Поліс» права власності на нерухоме майно, що прямо передбачено п. 5.1 іпотечного договору.

ТОВ "ФК "Поліс" як іпотекодержатель набуло права власності на нерухоме майно (нежитлові приміщення 1-го поверху №15а, 156,15в, 15г, XXIX загальною площею 291,9 кв.м. в прибудові літ. "А'-l" до житлового будинку літ. "А-14" у м. Харкові по вул. Двадцять Третього Серпня, б. 51 ) шляхом звернення стягнення на нього в позасудовому порядку, передбаченому Законом України "Про іпотеку".

На підставі заяви ТОВ "ФК "Поліс" та долучених до неї документів державним реєстратором Литвиненко Л.В було прийнято рішення від 12.12.2019 року №50190468 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (нежитлові приміщення 1-го поверху №15а, 156,15в, 15г, XXIX загальною площею 291,9 кв.м. в прибудові літ. "А'-l" до житлового будинку літ. "А-14" у м. Харкові по вул. Двадцять Третього Серпня, б. 51 ) за ТОВ "ФК "Поліс".

Товариством з обмеженою відповідальністю "Цукорпром" подано до Міністерства юстиції України скаргу у сфері державної реєстрації в порядку ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вих. №26-02/2020 від 26.02.2020 року.

Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції 14.05.2020 року розглянуто скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Цукорпром" від 26.02.2020 року №26-02/2020, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 28.02.2020 року за №6648-33-20, стосовно реєстраційних дій щодо нерухомого майна, а саме - нежитлових приміщень 1-го поверху №15а, 156,15в, 15г, XXIX загальною площею 291,9 кв.м. в прибудові літ. "А'-l" до житлового будинку літ. "А-14" у м. Харкові по вул. Двадцять Третього Серпня, б. 51 .

Предметом розгляду скарги були:

- рішення від 18.01.2019 року №№45110595, 45111214, прийняті державним реєстратором Харківської районної державної адміністрації Харківської області Михайловою Я.О.;

- рішення від 12.12.2019 року №50190468, прийняте державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Л.В.;

- рішення від 27.12.2019 року №50521588, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком Сергієм Анатолійовичем.

За наслідками розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Цукорпром" від 26.02.2020 року №26-02/2020 колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції складено висновок, яким рекомендовано задовольнити скаргу частково; скасувати рішення від 12.12.2019 року №50190468, прийняте державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Л.В.; тимчасово блокувати доступ до Державного реєстру речових прав на неухоме майно державному реєстратору Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Людмилі Володимирівні строком на 1 (один) місяць.

Як вбачається із п. 10, 12 висновку колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 14.05.2020, колегія дійшла висновку про те, що державний реєстратор Литвиненко Л.В. не додала електронні копії документів, які підлягають обов`язковому виготовленню та розміщенню в Державному реєстрі прав, тому реєстраційні дії вчинено з порушенням вимог статей, 10, 16, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункту 10 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128.

На підставі вищезазначеного висновку, Міністерством юстиції України було прийнято рішення, оформлене наказом № 1874/5 від 04.06.2020 року, пунктом 1 якого, зокрема скаргу ТОВ "Цукорпром" від 26.02.2020 року №26-02/2020 задоволено частково. Пунктом 2 скасовано рішення від 12.12.2019 року №50190468, прийняте державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Л.В. Пунктом 3 тимчасово заблоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державному реєстратору Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Людмилі Володимирівні строком на 1 (один) місяць. В задоволенні інших вимог відмовлено. Пунктом 5 виконання пункту 2 наказу покладено на Департамент нотаріату та державної реєстрації.

Спір у справі виник внаслідок часткового непогодження позивача з наказом Міністерства юстиції України № 1874/5 від 04.06.2020 року, який на думку позивача підлягає скасуванню в частині п.п. 1, 2, 5 даного наказу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції розглядає справу у межах заявленого позову щодо правомірності прийняття відповідачем наказу № 1874/5 від 04.06.2020 року в оскаржуваній частині.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої станції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного Кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналогічне положення містить стаття 193 Господарського кодексу України, яка передбачає, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 2 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У свою чергу, нормами статей 1049, 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

За приписами статей 514, 516 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України).

Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, заставою, окремим видом якої є іпотека нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Статтею 38 Закону України "Про іпотеку" передбачено, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» містить вичерпний перелік підстав припинення іпотеки, а саме:.

- припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору;

- реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;

- набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки;

- визнання іпотечного договору недійсним;

- знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;

з інших підстав, передбачених цим Законом.

Іпотека щодо нерухомого майна не припинялася з жодної з вищезазнаених підстав, протилежного суду не доведено.

Згідно з абз. 4 ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абз. 1-3 ч. 5 ст. 3 Закону, крім випадку, передбаченого абз. 5 ч. 5 ст. 3 Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 вищезазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення і за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Згідно положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Міністерству юстиції України було надано повноваження щодо розгляду скарг на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.

З 01.01.2016 набув чинності Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1128 від 25.12.2015, яким визначено процедуру розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту (далі - суб`єкт оскарження), що здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами (далі - суб`єкт розгляду скарги) відповідно до Законів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Відповідно до ч.1 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

У висновку колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 14.05.2020 року (щодо розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Цукорпром" від 26.02.2020 №26-02/2020) зазначено, що 12.12.2019 державним реєстратором Литвиненко Л.В. зареєстровано заяву в Державному реєстрі прав за № 37488916 (далі заява-3) щодо реєстрації права власності на нежитлові приміщення (нежитлові приміщення 1-го поверху № 15а, 156, 15в, 15г, XXIX загальною площею 291,9 кв.м. в прибудові літ. "A4" до житлового будинку літ. "А-14"), які розташовані за адресою: м. Харків, вулиця Двадцять Третього Серпня, будинок 5,1 , яку подано Кривутенком Андрієм Анатолійовичем в інтересах ТОВ "ФК "Поліс". До заяви було додано наступні документи:

- договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Машковою Світланою Леонідівною 30.05.2008 зареєстровано в реєстрі за № 1551;

- довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сомовим І.В. 23.12.2018 року, зареєстровано в реєстрі за № 2221;

- вимогу про усунення порушення (в порядку статті 35 Закону України "Про іпотеку") (надіслана ТОВ "Приватофис" та ОСОБА_1 ) від 21.01.2019 № 2.26 (електронна копія документа відсутня в Державному реєстрі прав);

- опис з чеком та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 від 28.01.2019 № 011 (електронна копія документа відсутня в Державному реєстрі прав);

- опис з чеком та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення Товариству з обмеженою відповідальністю "Приватофис" від 21.01.2019 № 728 (електронна копія документа відсутня в Державному реєстрі прав);

- відповідь про вручення вимоги про усунення порушення № 2.26 від 21.01.2019 року ТОВ "Приватофис" від 19.03.2019 № 33-К-6679 (електронна копія документа відсутня в Державному реєстрі прав);

- опис з чеком та повідомленням про вручення кур`єрського відправлення ТОВ "Приватофис" від 01.03.2019 № 1498120 (електронна копія документа відсутня в Державному реєстрі прав);

- відповідь про вручення вимоги про усунення порушення № 2.26 від 21.01.2019 року ТОВ "Приватофис" від 29.03.2019 № 29/03/1 (електронна копія документа відсутня в Державному реєстрі прав);

- звіт про оцінку від 26.11.2019, виданий Товариством з обмеженою відповідальністю "ГЕО ФІНАНС ГРУП" (електронна копія документа відсутня в Державному реєстрі прав);

- витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИВАТОФИС" від 27.11.2019 № , отриманий з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;

- статут TOB "ФК "ПОЛІС", справжність підписів на якому засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сомовим І.В. 06.12.2019 зареєстровано в реєстрі за№№ 1899-1901;

- копія протоколу № 08/08/17 загальних зборів учасників ТОВ "ФК "ПОЛІС" (про призначення директором Кривутенка А.А.), справжність підписів на якому засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко І.О. 08.08.2017 зареєстровано в реєстрі за № 693, 694;

- протокол загальних зборів учасників ТОВ "ФК "ПОЛІС" (про надання згоди на звернення стягнення на предмет іпотеки) від 11.12.2019 № 11/12/19, складений загальними зборами учасників ТОВ "ФК "ПОЛІС";

- виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо ТОВ "ФК "ПОЛІС" від 10.12.2019, сформована приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сомовим І.В.;

- копію свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ "ФК "ПОЛІС", засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірнас І.В. 02.10.2019 зареєстровано в реєстрі за № 296;

- витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо ТОВ "ФК "ПОЛІС" від 11.12.2019 № сформований з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;

- довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сомовим І.В. 23.12.2018 зареєстровано в реєстрі за№ 2221

- договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами, укладений між ТОВ "ФК "ПОЛІС" та Публічним акціонерним товариством "ВТБ БАНК" 18.11.2015 № 21МБ;

- додаткову угоду до договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 21МБ від 18.11.2015 року, укладену між ТОВ "ФК "ПОЛІС" та Публічним акціонерним товариством "ВТБ БАНК" 27.11.2015 № 1;

- витяг з додатку 1 до додаткової угоди № 1 від " 27" листопада 2015 року до договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №21МБ від " 18" листопада 2015 року № 1/3;

- постанову Господарського суду Харківської області від 28.07.2010 у справі № Б- 39/64-10 (текст якої отримано з Єдиного державного реєстру судових рішень);

- ухвалу Господарського суду Харківської області від 21.04.2016 у справі № Б- 39/64-10;

- генеральну угоду, укладену між Відкритим акціонерним товариством "ВТБ Банк" та ОСОБА_1 24.10.2007 № 14;

- кредитний договір, укладений між Відкритим акціонерним товариством "ВТБ Банк" та ОСОБА_1 24.10.2007 № 15.35-14/07-СК;

- договір про внесення змін до кредитного договору № 15.35-14/07-СК від 24 жовтня 2007 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством "ВТБ Банк" та ОСОБА_1 24.10.2007 № 1;

- договір про внесення змін до кредитного договору від 24.10.2007 № 15.35-14/07- СК, укладений між Відкритим акціонерним товариством "ВТБ Банк" та ОСОБА_1 23.07.2009 № 2;

- договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко Іриною Олександрівною 12.05.2016 року зареєстровано в реєстрі за№ 861.

Державним реєстратором Литвиненко Л.В. встановлено черговість розгляду заяв та перевірено інформацію в Державному реєстрі прав за критеріями пошуку "прізвище, ім`я, по-батькові/податковий номер".

За результатом розгляду заяви-3 державним реєстратором Литвиненко Л.В. прийнято оскаржуване рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 12.12.2019 № 50190468.

На підставі прийнятого рішення державним реєстратором Литвиненко Л.В. відкрито розділ на об`єкт нерухомого майна (нежитлові приміщення, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, буд. 51) присвоєно реєстраційний номер 101 зареєстровано право власності за ТОВ "ФК "ПОЛІС" () (номер запису про право власності 34616916) перенесено зі спеціального розділу Державного реєстру прав записи про іпотеку (номер запису 34616927) та про обтяження (номер запису 34616961). Також, державним реєстратором Литвиненко Л.В., у спеціальному розділі Державного реєстру прав, у зв`язку з перенесенням записів про іпотеку та обтяження, зазначені вище, погашені записи № 29908545,29909281.

Відповідно до статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Згідно із ч.1 статті 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

За змістом ч.1 статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" порядок державної реєстрації прав включає, серед іншого: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрацію заяви в базі даних заяв; перевірку документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); видачу/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Згідно з п. 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 р. державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком.

Відповідно до п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 р. для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Вищезазначені документи були надані ТОВ "ФК "Поліс" державному реєстратору Литвиненко Л.В. видача заставної іпотечним договором не передбачалась.

Як вбачається з висновку колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 14.05.2020 року, в ньому колегією встановлено, що ТОВ "ФК "Поліс" надано державному реєстратору Литвиненко Л.В. всі необхідні документи для проведення державної реєстрації права власності за ТОВ "ФК "Поліс".

Проте, оскільки державний реєстратор Литвиненко Л.В. не додала електронні копії документів, які підлягають обов`язковому виготовленню та розміщенню в Державному реєстрі прав, тому реєстраційні дії вчинено з порушенням вимог статей, 10, 16, 18 Закону та пункту 10 Порядку, у зв`язку з чим, рішення державного реєстратора Литвиненко Л.В. від 12.12.2019 №50190468 скасовано, а доступ державному реєстратору Литвиненко Л.В. тимчасово заблоковано стороком на 1 (один) місяць.

Відповідно до п. 7 ч. 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, яка діяла на момент проведення реєстраційних дій) державний реєстратор виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав).

Абзацом 2 ч.1 статті 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що при прийнятті заяв у паперовій формі обов`язково виготовляються електронні копії документів, поданих заявником для проведення реєстраційних дій. Електронні копії документів виготовляються шляхом сканування з подальшим їх розміщенням у Державному реєстрі прав.

Пунктом 2 ч. 1 статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав.

Пунктом 10 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (у редакції, яка діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення) визначено, що під час формування та реєстрації заяви державний реєстратор, уповноважена особа з оригіналів документів чи відповідно оформлених копій необхідних для державної реєстрації прав документів, у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 7 цього Порядку, обов`язково виготовляє електронні копії шляхом сканування таких документів, які додаються до заяви.

Не підлягають виготовленню та долученню до заяви електронні копії документів, що пред`являються заявником з метою встановлення його особи, а також електронна копія документа, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав, чи документа, що підтверджує право на звільнення від сплати адміністративного збору за державну реєстрацію прав.

Таким чином, державний реєстратор Литвиненко Л.В. не додавши до Державного реєстру прав електронних копій наданих позивачем документів, припустилася помилки, однак зазначена обставина не може бути підставою для скасування державної реєстрації прав, виходячи з наступного.

Статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» передбачено перелік підстав для відмови в державній реєстрацї прав, однак у зазначеному переліку відсутня така підстава, як не завантаження сканованих документів, на підставі яких здійснюється реєстрація до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» передбачено підстави для зупинення державної реєстрації прав. Міністерство юстиції України може скасувати державну реєстрацію прав, якщо державний реєстратор здійснює таку реєстрацію за наявності обставин, передбачених статтею 24 зазначеного Закону, тобто якщо державний реєстратор здійснив реєстрацію прав за наявності підстав для відмови у проведенні такої реєстрації.

Пунктом 9 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено, що під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обгрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (надалі - реєстри), у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує:

1) чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрацЇЇ, територіального органу Мін`юсту;

2) чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах;

3) чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрацЇЇ' або відмовити в її задоволенні;

4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації;

5) які рішення підлягають скасуванню або які дЇЇ, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Міністерство юстиції України в листі "Щодо деяких актуальних питань у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 24342/11942-33-18/8.4.4 від 18.06.2018 р. зазначило, що відповідно до положень статей 16 та 17 Закону при прийнятті заяв у паперовій формі обов`язково виготовляються електронні копії документів, поданих заявником для проведення реєстраційних дій. Електронні копії документів виготовляються шляхом сканування з подальшим їх розміщенням у Державному реєстрі прав. Документи, на підставі яких проведено реєстраційні дії та які підлягають поверненню заявнику, зберігаються у реєстраційній справі у формі електронних копій документів, виготовлених шляхом сканування під час проведення реєстраційних дій.

Тобто процедура виготовлення електронних копій документів може проводитися як під час подачі заяви для проведення державної реєстрації прав, так і під час безпосереднього розгляду документів в процедурі проведення відповідної реєстрації.

Однак слід звернути увагу на непоодинокі випадки, коли у Державному реєстрі прав відсутні електронні копії документів, на підставі яких проводилася державна реєстрація прав.

Задля уникнення випадків порушення вищевказаних норм Закону, рекомендуємо державним реєстраторам після завершення процедури державної реєстрації прав перевіряти наявність "завантажених" до Державного реєстру прав електронних копій документів, та, у разі їх відсутності - виготовляти такі копії та додавати їх до вказаного реєстру.

При цьому міністерство звертає увагу на відсутність необхідності змінювати статус заяви "задоволено" у випадку, коли скановані документи додаються після проведення державної реєстрації прав. У такому випадку послуга надана, заява перебуває у статусі "задоволено" і програмне забезпечення Державного реєстру прав забезпечує можливість додати скановані документи без зміни статусу такої заяви.

Таким чином, Міністерство юстиції України вказало на те, що, якщо скановані документи не додано до Реєстру, це не змінює статусу розгляду заяви (в даному випадку - про проведення державної реєстрації права власності); є технічна можливість "дозавантажити" дані документи.

Тобто, не розміщення сканованих документів у Реєстрі є підставою для скасування реєстраційної дії або зупинення реєстраційної дії.

Більше того, з даного Листа Міністерства юстиції України вбачається, що такий недолік державного реєстратора можливо виправити навіть без зміни статусу розгляду заяви.

Так, при прийнятті рішення за результатами розгляду скарги, колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора не враховано, що недбалість з боку державного реєстратора не повинна впливати на права ТОВ "ФК "Поліс".

Державні реєстратори наділені повноваженнями здійснювати певні функції від імені Держави. Громадяни, юридичні особи та інші суб`єкти вправі очікувати від державних органів та інших осіб, які виконують певні функції' від імені держави, належного виконання даними органами та особами своїх функціональних обов`язків.

Недбале ставлення державних органів та уповноважених державою осіб до виконання своїх обов`язків не може мати наслідком порушення прав інших осіб або втручання в такі права.

Верховним Судом у постанові від 08.05.2018 року по справі № 809/1141/17 зазначено, що «при розгляді питання про скасування рішення державного реєстратора з формальних підстав слід керуватися принципом «пропорційного втручання» у права людини».

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 24.06.2003 року у справі "Стретч проти Сполученого Королівства" Європейський Суд з прав людини встановлює, що "оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку має місце непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном, та, відповідно, відбувається порушення етапі 1 Першого протоколу Конвенцій.

При прийнятті рішення за результатами розгляду скарги, колегія Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора мала б врахувати, що недбалість з боку державного реєстратора не має впливати на права ТОВ «ФК «Поліс». Дана недбалість може мати наслідком притягнення державного реєстратора до дисциплінарної відповідальності, проте ця відповідальність не має бути перекладена на іпотекодержателя, який законним способом задовольнив свої вимоги з дотриманням вимог законодавства.

Чинне законодавство не містить положень, які визначають, що не завантаження сканованих документів, наданих йому для проведення державної реєстрації' права, є підставою для визнання незаконною такої реєстрації' та її скасування. Крім того, відповідачем було встановлено, що необхідний перелік документів для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ТОВ «ФК «Поліс» державним реєстратором було отримано.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем належно обґрунтовано та доведено порушення його прав, надано суду належні і допустимі докази на підтвердження фактів та обставин, викладених в позовній заяві у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно приписів ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами зазначених документів, ратифікованих законами України

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.

Крім того, колегія не приймає до уваги доводи Міністерства юстиції України, оскільки вони повністю повторюють відзив на позов та не містять доводів, які б спростовували правильність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач звернувся з позовом про скасування наказу в окремій частині, вважаючи, що відповідач прийняв в цій частинні незаконне рішення щодо прав позивача щодо законності дій або бездіяльності державного реєстратора на предмет дотримання ним реєстраційного законодавства.

Отже, суд, розглядаючи справу в межах заявленого позову, має дослідити правомірність прийняття відповідачем наказу в оскаржуваній частині. Тобто суд має надати правову оцінку мотивам, якими керувалося Міністерство юстиції України, а також застосуванню норм права, на які посилалося Міністерство юстиції України, приймаючи оспорюваний наказ.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянтів та заявника Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" про приєднаня до апеляційної скарги в межах заявлених вимог, є необґрунтованими, такими, що не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують правильність викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2020 у справі № 910/8091/20 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційні скарги та заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" про приєднаня до апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються Північним апеляційним господарським судом на апелянтів та заявника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" про приєднаня до апеляційної скарги.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2020 у справі № 910/8091/20 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Цукорпром" та заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" про приєднаня до апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2020 у справі № 910/8091/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2020 у справі № 910/8091/20 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/8091/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 01.06.2021.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.М. Скрипка

І.А. Іоннікова