ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2021 р. Справа№ 910/4571/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Демидової А.М.

Попікової О.В.

при секретарі Островерхій В.Л.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 25.05.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Платінум - Центр»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.03.2021

про відмову у відкритті провадження у справі

у справі №910/4571/21 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Платінум - Центр»

до відповідачів: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «БЦ Платинум Плаза»

2. ОСОБА_1

3. ОСОБА_2

4. ОСОБА_3

про визнання недійсними правочинів та встановлення факту вибуття майна з володіння поза волею власника

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Платінум - Центр» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БЦ Платинум Плаза» (далі - відповідач 1), ОСОБА_1 (далі - відповідач 2), ОСОБА_2 (далі - відповідач 3), ОСОБА_3 (далі - відповідач 4) про визнання недійсними: договору купівлі-продажу основних засобів від 24.02.2017, укладеного між ТОВ «Платінум - Центр» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1261; договору про поділ майна в натурі від 04.08.2017, укладеного між ТОВ «Платінум - Центр» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за №5037; договору купівлі-продажу основних засобів від 10.08.2017, укладеного між ТОВ «Платінум - Центр» та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за №5146; договору купівлі-продажу основних засобів від 30.10.2017, укладеного між ТОВ «Платінум - Центр» та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за №6310; договору купівлі-продажу основних засобів від 17.04.2017, укладеного між ТОВ «Платінум - Центр» та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2591; договору купівлі-продажу основних засобів від 03.05.2018, укладеного між ТОВ «Платінум - Центр» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2900; договору купівлі-продажу основних засобів від 24.05.2018, укладеного між ТОВ «Платінум - Центр» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за №3504; договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.05.2018, укладеного між ТОВ «Платінум - Центр» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за №5037. Визнання факту вибуття нерухомого майна, відчуженого за правочинами: договором купівлі-продажу нерухомого майна від 14.06.2005; договором купівлі-продажу основних засобів від 24.02.2017; договором про поділ майна в натурі від 04.08.2017; договором купівлі-продажу основних засобів від 10.08.2017; договором купівлі-продажу основних засобів від 30.10.2017; договором купівлі-продажу основних засобів від 17.04.2018; договором купівлі-продажу основних засобів від 03.05.2015; договором купівлі-продажу основних засобів від 24.05.2017, таким, що вибуло з володіння власника - ТОВ «Платінум - Центр» поза його волею.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що спірні правочини укладені від імені позивача директором Мудрак Юрієм Миколайовичем , який діяв без належних повноважень, оскільки загальні збори учасників ТОВ «Платінум - Центр» щодо відчуження нерухомого майна не проводилися та не уповноважували директора на вчинення таких правочинів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2021 у справі №910/4571/21 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Платінум - Центр» у відкритті провадження у справі про визнання недійсними правочинів та встановлення факту вибуття майна з володіння поза волею власника. Роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю «Платінум - Центр», що його вимоги підлягають розгляду в порядку Цивільного процесуального кодексу України. Позовну заяву та додані до неї документи повернуто заявнику.

Приймаючи вказану ухвалу місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача стосуються правовідносин, які вчинялися із фізичними особами. Позивач вказує як відповідача 1 - Товариство з обмеженою відповідальністю «БЦ Платинум Плаза», однак жодних вимог до нього не висуває у позові, крім того це товариство не є стороною по жодному із правочинів, які позивач просить визнати недійсними. Місцевим господарським судом встановлено, що фізичні особи, які купили нерухоме майно у позивача передали його до статутного капіталу третьої особи - ТОВ «Офісний центр платінум», яка у подальшому відчужила це майно Товариству з обмеженою відповідальністю «БЦ Платинум Плаза», якому позивачем було присвоєно статус відповідача. Викладені обставини можуть свідчити про штучне присвоєння Товариству з обмеженою відповідальністю «БЦ Платинум Плаза» статусу відповідача у даному позові.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «Платінум - Центр» звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.03.2021 у справі №910/4571/21 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги та доводи апеляційної скарги апелянт посилається на те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки предметом позову є визнання недійсними договорів купівлі-продажу та встановлення факту вибуття майна з володіння за спірними правочинами поза волею власника, що є порушенням майнових та корпоративних прав його учасників та є спором про право управління товариством.

Крім того, як зазначив апелянт, ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 07.04.2020 у справі №756/4609/20 відмовлено у відкритті провадження за вказаним позовом на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 Цивільного процесуального кодексу України - заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та роз`яснено позивачу право звернення з позовними вимогами до господарського суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Платінум - Центр» передано на розгляд колегії суддів у складі: Іоннікова І.А.(головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Тарасенко К.В., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2021 заяву колегії суддів у складі: головуючого судді Іоннікової І.А., суддів Тарасенко К.В., Разіної Т.І. про самовідвід від розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Платінум-Центр» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.03.2021 у справі №910/4571/21 - задоволено. Матеріали справи №910/4571/21 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою у відповідності до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Платінум-Центр» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.03.2021 у справі №910/4571/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Платінум-Центр» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.03.2021 у справі №910/4571/21. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання, заперечення, пояснення до 14.05.2021. Розгляд апеляційної скарги призначено на 25.05.2021 о 13 год. 15 хв.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2021 у зв`язку із перебуванням судді Ходаківської І.П., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі, 25.05.2021 у відпустці, справу №910/4571/21 передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Платінум - Центр» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.03.2021 у справі №910/4571/21 прийнято колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Попікова О.В. до провадження.

Від відповідача 1 надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, за яким останній просить апеляційний господарський суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.03.2021 у справі №910/4571/21 залишити без змін.

Обґрунтовуючи відзив на апеляційну скаргу відповідач 1 посилається на те, що даний спір не є корпоративним та підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства; позивачем не подано доказів відмови Дарницьким районним судом міста Києва у відкритті провадження в аналогічному спорі; суд першої інстанції відмовив у відкритті провадження обґрунтовано та вмотивовано; направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є грубим процесуальним порушенням.

Відповідачі 2, 3, 4 своїм правом не скористались, відзиви на апеляційну скаргу до суду не надали, що не є перешкодою для перегляду судового рішення (ухвали) в апеляційному порядку відповідно до приписів ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Відповідачі 2, 3, 4 своїх представників в судове засідання не направили, особисто не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином згідно вимог ст. 120 ГПК України.

Згідно довідки Укрпошти про причини повернення поштове відправлення №669 повернуто за причиною - адресат відсутній за вказаною адресою.

Поштове відправлення №685 вручено 05.05.2021 особисто відповідачу 4.

За приписами ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Представник позивача у судовому засіданні 25.05.2021 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив апеляційний господарський суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.03.2021, а справу №910/4571/21 направити до суду першої інстанції для розгляду.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні 25.05.2021 заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив апеляційний господарський суд ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.03.2021 у справі №910/4571/21 залишити без змін.

Розглянувши вимоги та доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах (ст. 1 ГПК України).

Згідно ч.ч. 1, 2, 6 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Статтею 45 ГПК України визначено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Юрисдикція господарських справ установлена статтею 20 ГПК України, за змістом, зокрема, пунктів 1, 3, 4, 15 частини першої якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Положення статті 20 ГПК України передбачають визначення юрисдикції господарських судів у справі як за суб`єктним, так і за предметним критерієм. Отже, визначення юрисдикції справи залежить від змісту права, на захист якого позивач подав позов у зв`язку із відчуженням його нерухомого майна з порушенням директором позивача Мудраком Юрієм Миколайовичем п.п. 15, 18, 20, п. 14.3, 15.3, 15.4, 15.6 Статуту позивача, без скликання загальних зборів позивача та без прийняття рішення загальними зборами позивача про відчуження нерухомості, що належить позивачу та уповноваження директора на підписання спірних правочинів, без згоди компанії «Хімцу Інвестментс Лімітед», як учасника позивача, якому належить 60 % частки в статутному (складеному) капіталі позивача, номінальною вартістю 550 тис. грн. на відчуження нерухомості позивача.

Частиною 3 ст. 80 Господарського кодексу України (далі - ГК України), в редакції чинній на моменти вчинення спірних правочинів, визначено, що товариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний капітал, поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами, і несе відповідальність за своїми зобов`язаннями тільки своїм майном. Учасники товариства, які повністю сплатили свої вклади, несуть ризик збитків, пов`язаних з діяльністю товариства, у межах своїх вкладів.

Статтею 50 Закону України «Про господарські товариства», від 19.09.1991 № 1576-XII (далі - Закон № 1576-XII), який був чинний на момент вчинення спірних правочинів, товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами. Максимальна кількість учасників товариства з обмеженою відповідальністю може досягати 100 осіб. Учасники товариства несуть відповідальність в межах їх вкладів. Учасники товариства, які не повністю внесли вклади, несуть солідарну відповідальність за його зобов`язаннями у межах вартості невнесеної частини вкладу кожного з учасників.

Відповідно до ст. 12 Закону № 1576-XII Товариство є власником: майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом.

При цьому, членам Товариства належать корпоративні права, визначені статтею 167 ГК України, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Вказаний перелік корпоративних прав відповідає основним правам членів Товариства, які закріплені ст. 10 Закону № 1576-XII.

Таким чином, під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Отже, корпоративним є спір, зокрема, щодо управління, діяльності юридичної особи - суб`єкта господарювання.

Якщо юридична особа обґрунтовує позовні вимоги порушенням корпоративних прав її учасників, то цей спір є спором про право управління юридичною особою і належить до юрисдикції господарських судів незалежно від того, чи є іншим відповідачем у справі як сторона спірного договору фізична особа.

При розгляді такого спору по суті суд має перш за все встановити, чи порушені корпоративні права учасників позивача, зокрема, іншою стороною спірного договору. Вирішення питання про наявність чи відсутність такого порушення та відповідно підстав для задоволення позову з`ясовується судами під час розгляду справи по суті позовних вимог. (подібний за змістом висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №916/1295/18).

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що спірні правочини укладені від імені позивача директором Мудраком Юрієм Миколайовичем , який діяв без належних повноважень, оскільки загальні збори учасників ТОВ «Платінум - Центр» щодо відчуження нерухомого майна не проводилися та не уповноважували директора на вчинення таких правочинів. На доказ суду надано Статут позивача, згідно п. 15 ст. 14.3 якого визначено, що до компетенції Загальних зборів Учасників відноситься прийняття рішення про відчуження, обтяження нерухомості, що належить Товариству.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Апеляційним господарським судом встановлено, що позивач оспорює договори, за якими Товариством з обмеженою відповідальністю «Платінум -Центр» відчужено фізичним особам нерухомість та земельну ділянку, які належали позивачу. Отже, продавцем за спірними правочинами є юридична особа.

За спірними правочинами відбулось відчуження майна позивача, який був одноособовим власником адміністративного корпусу торговельно-адміністративного комплексу (літ. А), за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 4 116,10 кв.м. за Договором купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого Леончук І.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 14.06.2005 за №3453, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майно 04.07.2005 в реєстрову книгу №105п-131 за №66607-п та земельної ділянки, яка перебувала у власності позивача згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку від 11.07.2006, на підставі Договору купівлі-продажу частини земельної ділянки від 13.04.2006 №2220.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна одноособовим власником майна та земельної ділянки є Товариство з обмеженою відповідальністю «БЦ Платінум-плаза». Крім того, майно та земельна ділянка обтяжена шляхом накладення заборони приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. на підставі Договору іпотеки, серія та номер 102, виданий 28.12.2019, обтяжувач: Акціонерне товариство «Альфа-Банк», обтяження в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Роялті-Рент».

Як вказує позивач відчуження директором Мудраком Юрієм Миколайовичем від імені Товариства обмеженою відповідальністю «Платінум-Центр» нерухомого майна та земельної ділянки відбулось без погодження Загальних зборів Товариства, оскільки прийняття рішення про відчуження нерухомого майна віднесено до виключної компетенції Загальних зборів учасників Товариства, а Загальні збори щодо відчуження нерухомості Товариства та для уповноваження директора на підписання Договорів 1-8 не скликались та не проводились.

Крім того, позивачем зазначено, що частина оспорюваних правочинів укладена між позивачем та учасниками позивача - ОСОБА_1 , якому належить 20 % статутного капіталу, номінальною вартістю 183 333,33 грн, внаслідок яких позивач був позбавлений права власності на нерухоме майно.

Таким чином, вказаний спір відноситься до господарської юрисдикції, оскільки стосується питання відчуження нерухомого майна та земельної ділянки Товариства, внаслідок порушення директором позивача Мудраком Ю.М. виключної компетенції загальних зборів на прийняття рішення про відчуження нерухомості, що належить Товариству та без його уповноваження загальними зборами учасників позивача на підписання Договорів 1-8.

Згідно ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Delcourt v. Belgium» Суд зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі «Bellet v. France» Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Разом з тим, позивач звернув увагу суду апеляційної інстанції про обмеження його права на судовий захист, оскільки він звертався до Дарницького районного суду міста Києва із позовом з предметом, зазначеним у даній справі. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 07.04.2020 у справі №753/4609/20 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Платінум-Центр» у відкритті провадження. Залишаючи без змін ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 07.04.2020 у справі №753/4609/20, Київський апеляційний суд у своїй постанові від 08.09.2020 дійшов висновку про те, що предметом спору являються спірні договори купівлі-продажу та поділу основних засобів, що відповідає поняттю корпоративних прав, яке міститься в статті 167 Господарського кодексу України, оскільки спір пов`язаний з діяльністю цього Товариства, а саме відчуження основних засобів, які використовуються у веденні господарської діяльності, а тому даний спір є корпоративним.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 09.04.2019 у справі №916/1295/18 зазначила, що якщо позовні вимоги обґрунтовані порушенням корпоративних прав такого учасника, то такий спір є спором про право управління юридичною особою і належить до юрисдикції господарських судів незалежно від того, чи є іншим відповідачем у справі як сторона спірного договору фізична особа.

Враховуючи, що спірні правочини купівлі-продажу та поділу основних засобів та купівлі-продажу земельної ділянки, які в цілому стосуються діяльності Товариства та обґрунтовані порушенням корпоративних прав його учасників, то незалежно від складу учасників такий спір підпадає під юрисдикцію господарських судів.

Таким чином, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва для захисту свого права та охоронюваного законом інтересу, що є його конституційним правом на захист.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. (ч. 1 ст. 271 ГПК України).

Згідно зі ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 3 ст. 271 ГПК України визначено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Платінум - Центр» підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду міста Києва від 26.03.2021 у справі №910/4571/21 - скасуванню, а справа передається до суду першої інстанції до розгляду відповідно до ч. 3 ст. 271 ГПК України.

В силу приписів ч. 14 ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Платінум - Центр» задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.03.2021 у справі №910/4571/21 скасувати.

2. Матеріали справи №910/4571/20 передати на розгляд Господарському суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 31.05.2021.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді А.М. Демидова

О.В. Попікова