РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.05.2021Справа № 910/9781/20
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Технологія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фонікс Груп"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1) Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марченко Олена Іванівна

2) Державний реєстратор Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Зеленський Сергій Олександрович

про визнання недійсними договорів, визнання незаконним та скасування рішень

Суддя Усатенко І.В.

Секретар судового засідання Микитин О.В.

Представники сторін:

від позивача Жуков Д.О.

від відповідача Гаврилова І.А.

від третьої особи 1 не прибули

від третьої особи 2 Рябошлик В.І .

У судовому засіданні 20.05.2021, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер-Технологія" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фонікс Груп" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником двох приміщень, які були відчужені з порушенням норм чинного законодавства та в подальшому безпідставно об`єднані в один об`єкт нерухомого майна.

Ухвалою суду від 13.07.2020 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

27.07.2020 від позивача через канцелярію суду надійшов супровідний лист на виконання ухвали від 13.07.2020 про усунення недоліків позовної заяви.

Питання про відкриття провадження у справі вирішується поза межами строків, передбачених ГПК України, в зв`язку з перебуванням судді Усатенко І.В. у відпустці.

Ухвалою суду від 21.08.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 24.09.2020 та залучено до участі у справі, у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марченко Олену Іванівну, державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Зеленського Сергія Олександровича.

14.09.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує, оскільки, директор позивача був наділений необхідним обсягом повноважень для вчинення спірних правочинів. Твердження відповідача грунтуються на тій обставині, що загальна сума обох договорів не перевищувала 50 % чистих активів позивача, а отже, підписавши спірні договори без ухвалення загальними зборами товариства відповідного рішення про відчуження, директор позивача не перевищила обсяг своїх повноважень та не порушила норми чинного законодавства. Ціна продажу нерухомого майна була погоджена сторонами, що свідчить про відсутність порушення прав позивача. Решта доводів позовної заяви грунтуються на припущеннях позивача. Застосування певного способу захисту вимагає доведеності наявності у позивача певного права, порушення цього права з боку відповідача, належність обраного способу захисту і відсутність будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

24.09.2020 в підготовчому засіданні оголошено перерву до 29.10.2020.

16.10.2020 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

19.10.2020 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому позивач підтримує позовні вимоги, наголошує, що вартість чистих активів позивача була завищена, в зв`язку з чим, директор не мав необхідного обсягу повноважень для укладення спірних правочинів. Натомість вартість продажу самого майна була значно занижена, в зв`язку з чим позивач вбачає порушення його прав.

29.10.2020 підготовче засідання не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Усатенко І.В. на лікарняному.

16.11.2020 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів, до якого доданий експертний висновок, яким визначено вартість чистих активів позивача та ринкова вартість відчуженого за спірними договорами нерухомого майна.

Ухвалою суду від 26.11.2020 підготовче засідання призначено на 10.12.2020.

30.11.2020 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів, в якому позивач просить витребувати матеріали реєстраційних справ по трьом об`єктам нерухомого майна (2 об`єкти, що були відчужені за спірними договорами та 1 новостворений об`єкт).

10.12.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшли пояснення, в яких він проти клопотання про витребування доказів заперечує.

Ухвалою суду від 10.12.2020 відкладено підготовче засідання на 21.01.2021 та витребувано у Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) належним чином засвідчені копії: рішення Зеленського Сергія Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50150012 від 11.12.2019 щодо об`єкта нерухомого майна № 000; рішення Зеленського Сергія Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з закриттям розділу), індексний номер: 50150666 від 11.12.2019 щодо об`єктів нерухомого майна № 00, № 00.

11.12.2020 від третьої особи 2 надійшли письмові пояснення, в яких вона проти позову в частині позовних вимог про визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора Зеленського С.О., оскільки вони були прийняті згідно чинного законодавства, а тому підстави для їх недійсності відсутні.

30.12.2020 від Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 10.12.2020.

Протокольною ухвалою 21.01.2021 судом відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, в зв`язку з його необґрунтованістю.

Ухвалою суду від 21.01.2021 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті на 18.02.2021.

18.02.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме висновку експерта щодо вартості чистих активів позивача станом на кінець кварталу, що передував укладенню спірних договорів. Відповідач також просив визнати причини пропуску строку на подання доказів поважними, оскільки, висновок експерта був направлений ОСОБА_3 (замовником експертизи) лише 15.02.2021.

В судовому засіданні 18.02.2021 оголошено перерву до 18.03.2021.

В судовому засіданні 18.03.2021 представником позивача подано заяву директора позивача про залишення позовної заяви без розгляду, як такої, що помилково подана. Представником позивача подана заява про залишення позову без розгляду, оскільки, частина позовних вимог не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

В судовому засіданні 18.03.2021 оголошено перерву до 29.03.2021.

23.03.2021 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про залишення позову без розгляду та заява про відкликання повноважень представників позивача.

25.03.2021 через канцелярію суду надійшли заперечення на заяву про залишення позову без розгляду, в зв`язку з відсутністю відповідних підстав. Відповідач вказує, що позов підписано повноваженим представником, а право позивача на подання заяви про залишення позову без розгляду обмежено стадією підготовчого провадження, натомість, позивач подав відповідну заяву на стадії розгляду справи по суті, в зв`язку з чим, відповідач заперечує проти задоволення відповідної заяви позивача.

В судовому засіданні 29.03.2021 позивачем оголошено клопотання про залишення позову без розгляду.

Відповідач проти задоволення клопотання заперечував.

Відповідно до ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо: 1) позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності; 2) позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано; 5) позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Відповідно до ст. 201 ГПК України у призначений для розгляду справи час головуючий відкриває судове засідання та оголошує, яка справа розглядатиметься. З оголошення головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.

Судом встановлено, що позовна заява була підписана повноважним представником, а заява про залишення позову без розгляду була подана після відкриття першого судового засідання, тобто на стадії розгляду справи по суті.

За таких умов, у суду відсутні підстави для задоволення заяви позивача про залишення позову без розгляду, оскільки вона подана поза межами строків , встановлених ГПК України.

Протокольною ухвалою 29.03.2021 суд відмовив позивачу у задоволенні його заяви про залишення позову без розгляду, оскільки, вона подана з порушенням приписів ГПК України.

Судом на розгляд поставлено клопотання про долучення додаткових доказів від 18.02.2021.

Представником відповідача вказано, що ними зазначалось на стадії підготовчого провадження про проведення експертизи та про подальшу подачу висновку.

Позивач заперечував проти долучення експертного висновку, оскільки, він є неналежним доказом, так як експертиза проводилась не на замовлення учасника справи. Крім того, документи, надані для проведення експертизи є власністю та товариства.

Відповідно до ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ст. 207 ГПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Згідно ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 118, 119 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд протокольною ухвалою від 29.03.2021 відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання доказів в зв`язку з його необгрунтованістю. За таких умов, доказ (поданий 18.02.2021) долучено до матеріалів справи, проте він не буде враховуватись при прийнятті рішення.

В судовому засіданні 29.03.2021 оголошено перерву до 15.04.2021.

14.04.2021 через канцелярію суду від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких наголошував на заниженій ціні продажу майна за спірними договорами та на зловмисній домовленості між директором ОСОБА_3 та відповідачем при укладенні договорів купівлі-продажу і перевищенні повноважень директора позивача. Також позивач вказував на наявність заборони на відчуження та розпорядження нерухомим майном, яке було відчужено за спірними договорами.

В судовому засіданні 15.04.2021 оголошено перерву до 20.05.2021.

13.05.2021 через канцелярію суду від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких позивач крім вищезазначеного також вказує, що зловмисна домовленість між ОСОБА_3 та відповідачем підтверджується тими обставинами, що кошти отримані позивачем за спірними правочинами були в подальшому перераховані на рахунок ОСОБА_3 , як повернення фінансової допомоги.

19.05.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшли пояснення, в яких вказано, що позивач на стадії розгляду справи по суті подав пояснення, в яких фактично змінює підстави позову, доповнюючи первісно заявлені в позові додатковими. Відповідач вказує, що позивач не посилався в позові на наявність накладеного арешту на нерухоме майно, відчужене за спірними правочинами та не вказував на виведення коштів з рахунків позивача колишнім директором. Також позивач зазначає про те, що ОСОБА_3 не передавала новому директору первинну документацію щодо діяльності товариства, однак доказів відповідних звернень про передачу документів не долучає до матеріалів справи, а тому рішення про відновлення "втрачених" документів було безпідставним. Відповідач наголошує, що спірні договори укладені за відсутності чинного законодавства чи порушення прав позивача, а тому позов є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Третя особа-1 в судове засідання 20.05.2021 не з`явилась, про дату та час судового розгляду була повідомлена належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні 20.05.2021 підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, з підстав, викладених у заявах по суті спору.

Представник третьої особи 2 заперечував проти задоволення позовних вимог в частині вимог про скасування записів та рішень.

Відповідно до ст. 217 ГПК України про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами суд зазначає в протоколі судового засідання і переходить до судових дебатів.

В судових дебатах представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача просив у позові відмовити.

Представник третьої особи-2 просив у позові відмовити в частині позовних вимог щодо рішення та записів вчинених Зеленським С.О .

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

05.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-Технологія" в особі директора ОСОБА_3 , яка діяла на підставі Статуту ТОВ "Інтер-Технологія", Протоколу загальних зборів учасників ТОВ "Інтер-Технологія" № 3 від 08.12.2014 та Наказу № 3-К від 09.12.2014, (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фонікс Груп" (покупець) укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень (з розстроченням платежу), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко І.О. 05.09.2019 та зареєстрований в реєстрі за № 1496.

Продавець зобов`язується передати у власність, а покупець приймає у власність та зобов`язується сплатити обговорену грошову суму за належні продавцю нежилі приміщення (в. літ А), з № 1 по № 3, з № 5 по № 9, з № 11 по № 18 (групи приміщень № 20), загальною площею 194,2 кв м, що розташовані за адресою: м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 36-38 іменовані надалі як "майно" та як "приміщення" (п. 1.1 договору).

Згідно п. 2.1 договору за домовленістю сторін продаж цей вчинено за 772419,60 грн. Таку вартість майна визначено сторонами за взаємним погодженням, за відсутності примусу як будь-якої зі сторін, так і з боку третіх осіб, а також збігу будь-яких важких обставин. Сторони свідчать, що вони обізнані стосовно рівня ринкових цін на аналогічні приміщення; на їх розсуд визначена в цьому договорі вартість саме цього майна є справедливою та відповідає його дійсній вартості. Вказану в цьому договорі ціну продажу я, продавець, вважаю прийнятною і вигідною для себе, її розмір повністю мене задовольняє.

Оскільки сторонами договору є юридичні особи, вартість майна, яке є предметом договору визначено на підставі довідки про вартість майна. Відповідно до довідки за вихідним № 01/09 від 01.09.2019 наданої ТОВ "Інтер-Технологія", вартість нежилих приміщень складає 643683,00 грн (п. 2.4 договору). До

Відповідно до п. 3.1, 3.2 договору сторони стверджують, що укладення цього договору здійснюється ними без вчинення до них будь-яких погроз, примусу та насильства, як фізичного так і морального; вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому; у тексті цього договору зафіксовані всі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу майна, а будь-які інші попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені у його тексті, після підписання цього договору не матимуть правового значення, а також те, що ніяких зауважень, доповнень до нього вони не мають та отримали від нотаріуса всі роз`яснення стосовно укладеного договору. Продавець гарантує, що він має усі права власника щодо вільного розпорядження майном, яке є предметом цього договору; осіб, які б мали підстави оспорювати право власності (частково або у повному обсязі) на відчужене майно, не має; ним було подано правдиву інформацію щодо будь-якого питання, пов`язаного із вчиненням нотаріальної дії; подані ним документи не є недійсними та/або підробленими; на момент укладення цього договору згадане майно або будь-яка його частина до цього часу нікому іншому не продане, не подароване, іншим способом не відчужене; під заставою (в тому числі під податковою заставою), забороною ( арештом) не перебуває; не здане в оренду; судових спорів щодо нього, а також прав третіх осіб, сервітуту, як у межах так і за межами України та будь-яких обтяжень, не має; як внесок до статутного капіталу юридичних осіб та як внесок по договору про сумісну діяльність, не передане, як юридична адреса підприємств не використовується.

Покупець підтверджує, що майно, яке продається, візуально оглянуте ним до підписання цього договору. Майно потребує капітального ремонту, комунікації відсутні, що виявлено на момент огляду, технічні характеристика майна фактично відповідають тим, що зазначені у технічному паспорті та правовстановлюючому документі, які при огляді майна покупцем були надані йому для ознайомлення та порівняння. Претензій до продавця щодо документів покупець не має (п. 3.4 договору).

Згідно п. 3.7 договору продавець запевняє, що від імені продавця діє директор, який призначений на посаду згідно протоколу загальних зборів учасників ТОВ "Інтер-Технологія" № 3 від 08.12.2014 та наказу № 3-К від 09.12.2014. Директор діє на підставі статуту ТОВ "Інтер-Технологія", затвердженого протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Інтер-Технологія" 07/02/2019 від 07.12.2019. Продавець запевняє, що має всі належним чином оформлені повноваження і реалізація цих повноважень не потребує подальшого схвалення іншим органом управління.

Відповідно до Витягів, Інформаційних довідок, Відомостей за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об`єкт нерухомого майна, які видані державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом КМНО Марченко О.І. від 05.09.2019 відсутня актуальна інформація про обтяження, іпотеки, інші речові права щодо квартири та відсутня актуальна інформація про обтяження щодо продавця. Цей договір дійсний з моменту його нотаріального посвідчення та відповідної державної реєстрації. Усі зміни та доповнення до цього договору, що зроблені за узгодженням сторін повинні бути нотаріально посвідчені, згідно ст. 654 ЦК України. За вдоволеністю сторін та керуючись ст. 6 ЦК України право власності на вказане майно відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України у покупця виникає з моменту державної реєстрації прав в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яка здійснюється одночасно з нотаріальним посвідченням договору (п. 5.1-5.3 договору).

На виконання умов договору від 05.09.2019 зареєстрованого в реєстрі за № 1496 сторони підписали акт приймання-передачі нежитлового приміщення від 05.09.2019, яким встановлено, що продавець передав, а покупець прийняв наступне нерухоме майно: нежилі приміщення (в. літ А), з № 1 по № 3, з № 5 по № 9, з № 11 по № 18 (групи приміщень № 20), загальною площею 194,2 кв м, що розташовані за адресою: м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 36-38 . Майно потребує капітального ремонту, комунікації відсутні, що виявлено на момент огляду, технічні характеристика майна фактично відповідають тим, що зазначені у технічному паспорті та правовстановлюючому документі, які при огляді майна покупцем були надані йому для ознайомлення та порівняння. Претензій до продавця щодо документів покупець не має.

05.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-Технологія" в особі директора ОСОБА_3 , яка діяла на підставі Статуту ТОВ "Інтер-Технологія", Протоколу загальних зборів учасників ТОВ "Інтер-Технологія" № 3 від 08.12.2014 та Наказу № 3-К від 09.12.2014, (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фонікс Груп" (покупець) укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень (з розстроченням платежу), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко І.О. 05.09.2019 та зареєстрований в реєстрі за № 1495.

Продавець зобов`язується передати у власність, а покупець приймає у власність та зобов`язується сплатити обговорену грошову суму за належні продавцю нежилі приміщення (в. літ А), з № 3 по № 8, з № 11 по № 17 (групи приміщень № 21), загальною площею 78,9 кв м; з № 3 по № 18, № 22 (групи приміщень № 11) площею 221,2 кв. м; з № 1 по № 20 (групи приміщень № 14) площею 205,50 кв.м; МСК площею 98,3 кв. м, загальною площею № 603,9 кв. м, що розташовані за адресою: м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 36-38 іменовані надалі як "майно" та як "приміщення" (п. 1.1 договору).

Згідно п. 2.1 договору за домовленістю сторін продаж цей вчинено за 2985426,00 грн. Вказану вартість майна визначено сторонами за взаємним погодженням, за відсутності примусу як будь-якої зі сторін, так і з боку третіх осіб, а також збігу будь-яких важких обставин. Сторони свідчать, що вони обізнані стосовно рівня ринкових цін на аналогічні приміщення; на їх розсуд визначена в цьому договорі вартість саме цього майна є справедливою та відповідає його дійсній вартості. Вказану в цьому договорі ціну продажу я, продавець, вважаю прийнятною і вигідною для себе, її розмір повністю мене задовольняє.

Оскільки сторонами договору є юридичні особи вартість майна, яке є предметом договору визначено на підставі довідки про вартість майна. Відповідно до довідки за вихідним № 02/09 від 01.09.2019 наданої ТОВ "Інтер-Технологія", вартість нежилих приміщень складає 2487855,00 грн (п. 2.4 договору).

Відповідно до п. 3.1, 3.2 договору сторони стверджують, що укладення цього договору здійснюється ними без вчинення до них будь-яких погроз, примусу та насильства, як фізичного так і морального; вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому; у тексті цього договору зафіксовані всі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу майна, а будь-які інші попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені у його тексті, після підписання цього договору не матимуть правового значення, а також те, що ніяких зауважень, доповнень до нього вони не мають та отримали від нотаріуса всі роз`яснення стосовно укладеного договору. Продавець гарантує, що він має усі права власника щодо вільного розпорядження майном, яке є предметом цього договору; осіб, які б мали підстави оспорювати право власності (частково або у повному обсязі) на відчужене майно, не має; ним було подано правдиву інформацію щодо будь-якого питання, пов`язаного із вчиненням нотаріальної дії; подані ним документи не є недійсними та/або підробленими; на момент укладення цього договору згадане майно або будь-яка його частина до цього часу нікому іншому не продане, не подароване, іншим способом не відчужене; під заставою (в тому числі під податковою заставою), забороною ( арештом) не перебуває; не здане в оренду; судових спорів щодо нього, а також прав третіх осіб, сервітуту, як у межах так і за межами України та будь-яких обтяжень, не має; як внесок до статутного капіталу юридичних осіб та як внесок по договору про сумісну діяльність, не передане, як юридична адреса підприємств не використовується.

Покупець підтверджує, що майно, яке продається, візуально оглянуте ним до підписання цього договору. Майно потребує капітального ремонту, комунікації відсутні, що виявлено на момент огляду, технічні характеристика майна фактично відповідають тим, що зазначені у технічному паспорті та правовстановлюючому документі, які при огляді майна покупцем були надані йому для ознайомлення та порівняння. Претензій до продавця щодо документів покупець не має (п. 3.4 договору).

Згідно п. 3.7 договору продавець запевняє, що від імені продавця діє директор, який призначений на посаду згідно протоколу загальних зборів учасників ТОВ "Інтер-Технологія" № 3 від 08.12.2014 та наказу № 3-К від 09.12.2014. Директор діє на підставі статуту ТОВ "Інтер-Технологія", затвердженого протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Інтер-Технологія" 07/02/2019 від 07.12.2019. Продавець запевняє, що має всі належним чином оформлені повноваження і реалізація цих повноважень не потребує подальшого схвалення іншим органом управління.

Відповідно до Витягів, Інформаційних довідок, Відомостей за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об`єкт нерухомого майна, які видані державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом КМНО Марченко О.І. від 05.09.2019 відсутня актуальна інформація про обтяження, іпотеки, інші речові права щодо квартири та відсутня актуальна інформація про обтяження щодо продавця. Цей договір дійсний з моменту його нотаріального посвідчення та відповідної державної реєстрації. Усі зміни та доповнення до цього договору, що зроблені за узгодженням сторін повинні бути нотаріально посвідчені, згідно ст. 654 ЦК України. За вдоволеністю сторін та керуючись ст. 6 ЦК України право власності на вказане майно відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України у покупця виникає з моменту державної реєстрації прав в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яка здійснюється одночасно з нотаріальним посвідченням договору (п. 5.1-5.3 договору).

На виконання умов договору від 05.09.2019 зареєстрованого в реєстрі за № 1495 сторони підписали акт приймання-передачі нежитлового приміщення від 05.09.2019, яким встановлено, що продавець передав, а покупець прийняв наступне нерухоме майно: нежилі приміщення (в. літ А), з № 3 по № 8, з № 11 по № 17 (групи приміщень № 21), загальною площею 78,9 кв м; з № 3 по № 18, № 22 (групи приміщень № 11) площею 221,2 кв. м; з № 1 по № 20 (групи приміщень № 14) площею 205,50 кв.м; МСК площею 98,3 кв. м, загальною площею № 603,9 кв. м, що розташовані за адресою: м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 36-38 . Майно потребує капітального ремонту, комунікації відсутні, що виявлено на момент огляду, технічні характеристика майна фактично відповідають тим, що зазначені у технічному паспорті та правовстановлюючому документі, які при огляді майна покупцем були надані йому для ознайомлення та порівняння. Претензій до продавця щодо документів покупець не має.

Позивач просить визнати недійсними вищезазначені договори, оскільки, вони були укладені за наявності заборони (накладеного ухвалою суду арешту); з перевищенням директором позивача повноважень без погодження загальними зборами та за зловмисною домовленістю директора позивача, який укладав договір та відповідачем, оскільки, правочини суперечать інтересам позивача як такі, що укладені за заниженими цінами.

За приписами ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з пунктом першим частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Суди повинні враховувати, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв`язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

Відповідно до ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

31.10.2013 було створено та проведено державну реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕР-ТЕХНОЛОГІЯ".

Рішенням загальних зборів учасників ТОВ "Інтер-Технологія", оформленим протоколом № 3 від 08.12.2014 учасник, що володів 100% частки у статутному капіталі товариства вийшов з його складу, натомість учасниками товариства стали ОСОБА_4 - 59% частки у статутному капіталі товариства та ОСОБА_3 - 41% частки у статутному капіталі товариства. ОСОБА_5 вирішено призначити на посаду директора ТОВ "Інтер-Технологія".

Наказом від 09.12.2014 № 3-К ОСОБА_3 було призначено на посаду директора ТОВ "Інтер-Технологія" з 09.12.2014.

Рішенням загальних зборів учасників ТОВ "Інтер-Технологія", оформленим протоколом № 1/19 від 06.12.2019 припинено повноваження директора ОСОБА_3 та розірвано з нею трудовий договір 06.12.2019. На посаду директора вирішено призначити ОСОБА_4 , який був призначений на посаду директора наказом № 1/19 від 09.12.2019.

Отже, станом на 05.09.2019 день укладення спірних договорів директором ТОВ "Інтер-Технологія" була ОСОБА_3 , яка підписувала від імені товариства оспорені договори.

Вказана обставина підтверджена матеріалами справи та не заперечувалась сторонами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.07.2019 № 910/4870/19, яке набрало законної сили у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Технологія", ОСОБА_6 та державного реєстратора Комунального підприємства "Правочин" Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області Примака Дмитра Федоровича визнано недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕР-ТЕХНОЛОГІЯ" від 07.02.2019, оформлене протоколом загальних зборів учасників від 07.02.2019 № 07/02/2019, щодо приведення статуту у відповідність із Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та затвердження нової редакції статуту, визнано недійсною редакцію статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕР-ТЕХНОЛОПЯ" від 07.02.2019, затверджену протоколом загальних зборів № 07/02/2019 від 07.02.2019 та поновити чинність редакції від 08.12.2014.

Відповідно до п. 10.2, 10.6 статуту ТОВ "Інтер-Технологія" в редакції від 08.12.2014, вищим органом управління товариства є загальні збори учасників. Загальні збори учасників мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу. До кола питань, які є виключною компетенцією загальних зборів учасників належать: визначення форми контролю за діяльністю виконавчого органу, створення та визначення повноважень відповідних контрольних органів; винесення рішень про притягнення до майнової відповідальності посадових осіб виконавчого органу товариства; прийняття рішення про відчуження майна товариства, що становить 50 і більше відсотків майна товариства.

Згідно п. 6.4, 7.1.4 статуту, товариство має право здійснювати щодо свого майна будь-які дії та укладати угоди, які не суперечать чинному законодавству. Товариство має право: будувати, набувати, відчужувати, брати та надавати в оренду юридичним особам, а також громадянам, обмінювати рухоме та нерухоме майно, інші матеріальні та не матеріальні цінності, що належать йому, а також списувати їх з балансу, якщо інше не встановлено законодавчими актами та загальними зборами учасників товариства.

Відповідно до п. 10.17, 10.19-10.22 статуту в редакції від 08.12.2014 виконавчим органом товариства є директор. Директор самостійно вирішує всі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Директор дії від імені товариства в межах, встановлених чинним законодавством та цим статутом. Директор без довіреності виконує дії від імені товариства. До компетенції директора зокрема належить: укладення від імені товариства угод (договорів), надання доручень; організація бухгалтерського, оперативного і статистичного обліку і звітності в товаристві.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 11 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" установчим документом товариства є статут. У статуті товариства зазначаються відомості про: 1) повне та скорочене (за наявності) найменування товариства; 2) органи управління товариством, їх компетенцію, порядок прийняття ними рішень; 3) порядок вступу до товариства та виходу з нього. Статут товариства може містити інші відомості, що не суперечать закону.

Згідно ч. 1-5 ст. 39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників та наглядової ради товариства (у разі утворення). Виконавчий орган товариства підзвітний загальним зборам учасників і наглядовій раді товариства (у разі утворення) та організовує виконання їхніх рішень. Виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є "директор", якщо статутом не передбачена інша назва. Статутом може бути встановлено, що виконавчий орган товариства є колегіальним, та визначено його кількісний склад. Назвою колегіального виконавчого органу є "дирекція", а його голови - "генеральний директор", якщо статутом не передбачені інші назви.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" протягом року з дня набрання чинності цим Законом положення статуту товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, що не відповідають цьому Закону, є чинними в частині, що відповідає законодавству станом на день набрання чинності цим Законом. Цей пункт не застосовується після внесення змін до статуту товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю.

Оскільки, статут товариства, приведений у відповідність до Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", був визнаний в судовому порядку недійсним, то положення статуту від 08.12.2014 застосовуються лише в частині, яка не суперечить Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", що набрав чинності 17.06.2018.

Отже, при визначенні поняття значного правочину, укладення якого має бути погоджено загальними зборами товариства застосовується в порядку передбаченому ст. 44 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

Відповідно до ст. 44 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" (в редакції чинній на момент укладення спірних договорів) статут товариства може встановлювати особливий порядок надання згоди уповноваженими на те органами товариства на вчинення певних правочинів залежно від вартості предмета правочину чи інших критеріїв (значні правочини). Рішення про надання згоди на вчинення правочину, якщо вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства станом на кінець попереднього кварталу, приймаються виключно загальними зборами учасників. Рішення про надання згоди на вчинення інших значних правочинів, крім зазначених у частині другій цієї статті, приймаються загальними збори учасників, якщо інше не встановлено статутом товариства. Якщо замість кількох правочинів товариство могло вчинити один значний правочин, то кожен із таких правочинів вважається значним. Посадові особи товариства, винні у порушенні порядку вчинення значних правочинів, солідарно відповідають за збитки, заподіяні товариству.

Як було зазначено сторонами при розгляді справи вчинення спірних правочинів не було погоджено загальними зборами товариства. При цьому позивач зазначає, що загальна сума двох правочинів перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства станом на кінець попереднього кварталу, натомість, відповідач наголошує, що згідно наданої йому інформації (поданої до податкових органів) загальна сума спірних правочинів не перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства станом на кінець попереднього кварталу.

Відповідно до ст. 2, 3, ч. 1 ст. 9 Закону України Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність, а також на операції з виконання державного та місцевих бюджетів і складання фінансової звітності про виконання бюджетів з урахуванням бюджетного законодавства. Для цілей цього Закону підприємства (крім бюджетних установ) можуть належати до мікропідприємств, малих, середніх або великих підприємств. Мікропідприємствами є підприємства, показники яких на дату складання річної фінансової звітності за рік, що передує звітному, відповідають щонайменше двом із таких критеріїв: балансова вартість активів - до 350 тисяч євро; чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - до 700 тисяч євро; середня кількість працівників - до 10 осіб. Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку. Підприємства, які мають право ведення спрощеного обліку доходів і витрат та не зареєстровані платниками податку на додану вартість, можуть узагальнювати інформацію в регістрах бухгалтерського обліку без застосування подвійного запису. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому.

Згідно п. 4 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 19, "Об`єднання підприємств", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.07.1999 № 163 Чисті активи - активи підприємства за вирахуванням його зобов`язань.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" звітним періодом для складання фінансової звітності є календарний рік. Проміжна фінансова звітність складається за результатами першого кварталу, першого півріччя, дев`яти місяців. Крім того, відповідно до облікової політики підприємства фінансова звітність може складатися за інші періоди.

Відповідно до п. 2 Порядку подання фінансової звітності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2000 № 419 підприємства, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" належать до мікропідприємств, непідприємницькі товариства (крім тих, що зобов`язані складати фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності) та підприємства, які ведуть спрощений бухгалтерський облік доходів та витрат відповідно до податкового законодавства, подають відповідним органам скорочену за показниками річну фінансову звітність у складі балансу і звіту про фінансові результати.

В матеріалах справи також міститься спрощений фінансовий звіт від 01.07.2019 ТОВ "Інтер-Технологія", підписаний директором ОСОБА_3 , згідно якого вартість чистих активів товариства становить 7529500,00 грн.

До матеріалів справи також долучено нотаріально посвідчені заяви позивача, підписані директором ОСОБА_3 , в яких зазначено балансову вартість відчужуваного майна 643683,00 грн та 24987855,00 грн відповідно. Крім того зазначено, що станом на 30.06.2019 вартість чистих активів продавця становить 7529500,00 грн, в зв`язку з чим будь-яких обмежень повноважень директора на укладення спірного правочину не має. Довідки про вартість відчужуваного майна, в яких є посилання в договорах купівлі-продажу № 01/9 від 01.09.2019 на суму 643683,00 грн, № 02/09 від 01.09.2019 на суму 2487855,00 грн, підписані директором ОСОБА_3 , долучені до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про аудит фінансової звітності та аудиторську діяльність" аудит фінансової звітності - аудиторська послуга з перевірки даних бухгалтерського обліку і показників фінансової звітності та/або консолідованої фінансової звітності юридичної особи або представництва іноземного суб`єкта господарювання, або іншого суб`єкта, який подає фінансову звітність та консолідовану фінансову звітність групи, з метою висловлення незалежної думки аудитора про її відповідність в усіх суттєвих аспектах вимогам національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, міжнародних стандартів фінансової звітності або іншим вимогам.

Відповідачем подано до матеріалів справи Звіт про фактичні результати, виконаного Аудиторською фірмою "Спецконсалтінг" на підставі договору № 13 від 20.08.2019. Відповідно до даного звіту розрахункова вартість чистих активів ТОВ "Інтер-Технологія" станом на 30.06.2019 відповідно до первинних документів бухгалтерського обліку та фінансової звітності становить 7529500,00 грн.

Загальна сума спірних договорів становить 3757845,60 грн. При цьому 50 % чистих активів позивача станом на 30.06.2019 становить 3764750,00 грн. З вищезазначеного вбачається, що загальна ціна двох спірних правочинів є меншою за 50 відсотків вартості чистих активів продавця станом на кінець попереднього кварталу.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що загальна сума спірних договорів не перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства станом на кінець попереднього кварталу, в зв`язку з чим, директор товариства не був обмежений у повноваженнях на вчинення спірних правочинів, згода загальних зборів учасників товариства на вчинення договорів купівлі-продажу нерухомого майна не була обов`язковою.

Щодо долучених до матеріалів справи звіту про незалежну оцінку вартості об`єкта нежилі приміщення (в. літ А), загальною площею 194,2 кв м, що розташовані за адресою: м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 36-38 з визначеною оціночною вартістю майна у сумі 6369768,00 грн та звіту про незалежну оцінку вартості об`єкта нежилі приміщення (в. літ А) загальною площею 603,9 кв. м, що розташовані за адресою: м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 36-38 з визначеною оціночною вартістю майна у сумі 19041361,00 грн, то суд відзначає, що сторони як приватні суб`єкти підприємницької діяльності можуть визначати вартість майна при його відчуженні на власний розсуд. Дане їх право не обмежується законодавством, крім того, в договорах було зазначено про обізнаність сторін щодо ринкової вартості аналогічного майна і що ціна продажу ними обумовлена добровільно і без будь-якого примусу чи надзвичайних обставин. Суд відзначає, що до предмету доказування у даній справі не входить встановлення вартості відчуженого майна, а лише оцінка одноосібного права директора на укладення відповідних правочинів. Також позивачем долучено до матеріалів справи висновок експертів за результатами проведення комплексної оціночно-будівельної та економічної експертизи від 17.09.2020 № 1-17/09, в якому визначено вартість чистих активів позивача при укладенні спірних договорів. Суд зазначає, що вартість чистих активів визначається при укладенні договорів на підставі поданої товариством фінансової звітності, при цьому контрагент не зобов`язаний перевіряти достовірність даних, вказаних у звітності. Вказані функції покладено на фіскальні органи, а не контрагентів при здійсненні господарської діяльності. Тобто поданий позивачем звіт не може бути підставою для визнання недійсними договорів купівлі-продажу, оскільки, у сторін відсутній обов`язок замовляти та проводити перевірку наданих контрагентом документів в інституті судових експертиз, а тому не вчинення таких дій і прийняття як достовірних даних, наявних в податкових органах, не може бути підставою для покладення на відповідача відповідальності за можливі неправомірні дії посадових осіб контрагента.

Вказані вище обставини підтверджують відсутність порушення прав позивача саме з боку відповідача.

Щодо наявності обтяження у вигляді арешту на нерухоме майно.

Як вбачається з інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна: нежилі приміщення (в. літ А), з № 3 по № 8, з № 11 по № 17 (групи приміщень № 21), загальною площею 78,9 кв м; з № 3 по № 18, № 22 (групи приміщень № 11) площею 221,2 кв. м; з № 1 по № 20 (групи приміщень № 14) площею 205,50 кв.м; МСК площею 98,3 кв. м, загальною площею 603,9 кв. м, що розташовані за адресою: м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 36-38 (реєстраційний номер 00); нежилі приміщення (в. літ А), з № 1 по № 3, з № 5 по № 9, з № 11 по № 18 (групи приміщень № 20), загальною площею 194,2 кв м, що розташовані за адресою: м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 36-38 (реєстраційний номер 00), обтяження зареєстроване в реєстрі 23.04.2019 на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/15305/19 від 15.04.2019 (провадження № 1-кс/761/10812/2019) було припинено 29.08.2019 (про що внесено відповідний запис до реєстру) на підставі постанови про закриття кримінального провадження від 29.08.2019.

Отже, ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/15305/19 від 15.04.2019 (провадження № 1-кс/761/10812/2019) було накладено арешт на спірне нерухоме майно, запис про який внесено до реєстру 23.04.2019. Проте, 29.08.2019 арешт було припинено, в зв`язку з закриттям кримінального провадження, запис про що внесено до реєстру 29.08.2019.

Тобто станом на 05.09.2019 обмеження щодо відчуження вищезазначеного майна були відсутні, що спростовує доводи позивача, викладені у заявах по суті спору.

Суд відзначає, що позивачем належними, вірогідними та допустимими доказами не було доведено зловмисну домовленість між директором позивача, яка укладала спірні договори та відповідачем. Крім того, позивач не надав суду доказів притягнення директора ОСОБА_3 до відповідальності за збитки, завдані спірними правочинами чи звернення до неї з приводу відшкодування відповідних збитків, у разі, якщо на думку позивача, майно було відчужено за заниженими цінами, що завдало товариству збитків.

Отже, з поданих до матеріалів справи доказів та пояснень, суд не вбачає обставин, з якими закон пов`язує недійсність правочинів, а тому відмовляє у задоволенні вимог про визнання недійсними: договору купівлі-продажу нежилих приміщень (з розстроченням платежу) за адресою: м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 36-38 , з № 3 по № 8 , з № 11 по № 17 (групи приміщень № 21) площею 78,90 кв.м; з № 3 по № 18, № 22 (групи приміщень № 11) площею 221,20, кв.м; з № 1 по № 20 (групи приміщень № 14) площею 205,50 кв.м; МСК площею 98,30 кв.м., загальною площею 603,9 кв.м., укладеного між ТОВ «ІНТЕР-ТЕХНОЛОГІЯ» та ТОВ «ФОНІКС ГРУП», зареєстрованого в реєстрі за № 1495, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І.; договору купівлі-продажу нежилих приміщень (з розстроченням платежу) за адресою: м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 36-38 , з №1 по №3,з №5 по №9, з №11 по №18 (групи приміщень №20), загальною площею 194,2 кв.м., укладеного між ТОВ «ІНТЕР-ТЕХНОЛОГІЯ» та ТОВ «ФОНІКС ГРУП», зареєстрованого в реєстрі за № 1496, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І.

Як вбачається з інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І. було прийнято рішення № 48546639 від 05.09.2019 про реєстрацію права власності на нерухоме майно за ТОВ "Фонікс Груп" на підставі укладеного договору купівлі-продажу нежилих приміщень (з розстроченням платежу) за адресою: м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 36-38 , з №1 по №3,з №5 по №9 , з №11 по №18 (групи приміщень №20), загальною площею 194,2 кв.м., укладеного між ТОВ «ІНТЕР-ТЕХНОЛОГІЯ» та ТОВ «ФОНІКС ГРУП», зареєстрованого в реєстрі за № 1496, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І. Крім того, вчинено відповідний запис у реєстрі про право власності № 33100977.

Крім того, згідно інформації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І. прийнято рішення № 48546774 від 05.09.2019 про реєстрацію права власності на нерухоме майно за ТОВ "Фонікс Груп" на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень (з розстроченням платежу) за адресою: м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 36-38 , з № 3 по № 8 , з № 11 по № 17 (групи приміщень № 21) площею 78,90 кв.м; з № 3 по № 18, № 22 (групи приміщень № 11) площею 221,20, кв.м; з № 1 по № 20 (групи приміщень № 14) площею 205,50 кв.м; МСК площею 98,30 кв.м., загальною площею 603,9 кв.м., укладеного між ТОВ «ІНТЕР-ТЕХНОЛОГІЯ» та ТОВ «ФОНІКС ГРУП», зареєстрованого в реєстрі за № 1495, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І. Також вчинено відповідний запис в реєстрі про право власності № 33101030.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно;14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 31-2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, що має наслідком набуття, зміну чи припинення речових прав, їх обтяжень одночасно із вчиненням такої нотаріальної дії, проводиться нотаріусом, яким вчинено відповідну нотаріальну дію, крім випадків, передбачених цією статтею. У разі якщо у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, що має наслідком набуття, зміну чи припинення речових прав, їх обтяжень одночасно із вчиненням такої нотаріальної дії, необхідно проводити декілька реєстраційних дій або реєстраційні дії щодо декількох об`єктів, державна реєстрація прав проводиться поступово в міру завершення попередньої реєстраційної дії. У разі нотаріального посвідчення правочину, правовий наслідок якого пов`язується з настанням певної обставини, а також у разі, якщо у результаті вчинення нотаріальної дії утворюються нові об`єкти нерухомого майна, що потребує здійснення власником дій, спрямованих на формування (створення) нерухомого майна, державна реєстрація прав проводиться після настання певної обставини, формування (створення) нерухомого майна будь-яким державним реєстратором з урахуванням частини п`ятої статті 3 цього Закону в порядку та строки, передбачені цим Законом.

Оскільки, нотаріусом було посвідчено договори купівлі-продажу нерухомого майна, він зобов`язаний був прийняти вищезазначені рішення та внести записи до реєстру. Так як суд не вбачає підстав для недійсності договорів за якими відповідач набув у власність від позивача нерухоме майно, то вимоги про визнання недійсними та скасування рішень і записів, як такі, що є похідними від вчинених правочинів не підлягають задоволенню.

Щодо вимог про визнання незаконним та скасування Рішення 50150666 від 11.12.2019 про закриття розділів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна: нежилі приміщення (в літ. А) за адресою м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 36-38 з № 3 по № 8 , з № 11 по № 17 (групи приміщень № 21) площею 78,90 кв.м; з № 3 по № 18, № 22 (групи приміщень № 11) площею 221,20, кв.м; з № 1 по № 20 (групи приміщень № 14) площею 205,50 кв.м; МСК площею 98,30 кв.м., загальною площею 603,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00 та об`єкта нерухомого майна: нежилі приміщення (в літ. А) за адресою м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 36-38 , з №1 по №3, з №5 по №9, з №11 по №18 (групи приміщень №20), загальною площею 194,2 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, прийнятого реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської державної адміністрації (Київської міської державної адміністрації) Зеленським Сергієм Олександровичем ; -визнання незаконним та скасування Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50150012 від 11.12.2019, прийнятого реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської державної адміністрації (Київської міської державної адміністрації) Зеленським Сергієм Олександровичем ; -визнання незаконними дій реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської державної адміністрації (Київської міської державної адміністрації) Зеленського Сергія Олександровича щодо внесення змін та записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.12.2019 стосовно об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 000 та скасування записів про право власності номер 34580000.

Суд наголошує, що оскільки, вказані вимоги заявлені не до реєстратора та не у зв`язку з вчиненням саме реєстратором певних порушень, а в зв`язку з тим, що позивач звернувся за захистом своїх майнових прав і саме їх порушенням обугрнтовує захист своїх майнових прав та інтересу, то вказані вимоги підлягають розгляду саме в порядку господарського судочинства. Вказана позиція в тому числі зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 № 820/4146/17.

Як підтверджено матеріалами справи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської державної адміністрації (Київської міської державної адміністрації) Зеленським Сергієм Олександровичем прийнято Рішення 50150666 від 11.12.2019 про закриття розділів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна: нежилі приміщення (в літ. А) за адресою м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 36-38 з № 3 по № 8 , з № 11 по № 17 (групи приміщень № 21) площею 78,90 кв.м; з № 3 по № 18, № 22 (групи приміщень № 11) площею 221,20, кв.м; з № 1 по № 20 (групи приміщень № 14) площею 205,50 кв.м; МСК площею 98,30 кв.м., загальною площею 603,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00 та об`єкта нерухомого майна: нежилі приміщення (в літ. А) за адресою м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 36-38 , з №1 по №3, з №5 по №9, з №11 по №18 (групи приміщень №20), загальною площею 194,2 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, в зв`язку з об`єднанням об`єктів нерухомого майна.

Також реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської державної адміністрації (Київської міської державної адміністрації) Зеленським Сергієм Олександровичем прийнято Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50150012 від 11.12.2019 про реєстрацію права власності за ТОВ "Фонікс груп" на об`єкт нерухомого майна, що розташований у місті Києві по вул Ярославів Вал 36-38 , реєстраційний № 000, загальна площа 1188 кв. м. Про право власності внесено відповідний запис до реєстру № 34580000.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 14 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі: 2) поділу, об`єднання об`єктів нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 18, 22 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав. Документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Електронні документи, подані для проведення державної реєстрації прав, оформляються згідно з вимогами, встановленими цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Не розглядаються документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст, а також оформлені з порушенням вимог законодавства. Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом. Відповідальність за відповідність електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, оригіналам таких документів у паперовій формі у разі подання заяви в електронній формі несе особа, яка виготовила електронні копії документів.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Отже, відповідач, як власник нерухомого майна, набутого за правомірними правочинами мав право на власний розсуд розпорядитись своєю власністю, що ним і було зроблено, шляхом об`єднання двох об`єктів нерухомого майна. При цьому суд зазначає, що позивачем не доведено порушення його права в зв`язку з прийняттям реєстратором рішень про закриття розділів по двом об`єктам нерухомого майна та відкриттям нового розділу і відповідно реєстрацію права власності на новостворене майно саме за відповідачем. Також суд наголошує, що новостворений об`єкт нерухомого майна має площу 1188 кв. м, натомість загальна площа придбаного у позивача нерухомого майна 798,1 кв м. Тобто площа новоствореного об`єкта на 389,9 кв. м від загальної площі двох придбаних об`єктів, а отже позивачем не доведено, що новостворений об`єкт складається виключено з майна, придбаного у позивача.

Суду не доведено з боку позивача обгрунтованість заявлених ним позовних вимог, крім того, суд вважає, що обраний позивачем засіб захисту є неефективним, оскільки не призведе до поновлення його прав.

Згідно зі змістом ч. 2 ст. 19 Цивільного кодексу України встановлено, що способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням.

Таким чином, звертаючись з позовом до суду за захистом порушеного права, позивач має обрати спосіб захисту, який узгоджується з двома критеріями: (1) має відповідати змісту права, що порушене й здатний таке право відновити, а також (2) має бути передбачений приписами ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України, або ж визначений іншим Законом чи укладеним між сторонами Договором.

Тут слід зазначити, що, хоч обраний позивачем спосіб захисту порушеного права і передбачений приписами чинного законодавства, проте, вказані ним обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог, не відповідають та не обґрунтовують обраний спосіб захисту порушеного на його думку права.

Наразі майна, яке було відчужено за спірними договорами як такого не існує, що встановлено при розгляді даної справи, а скасування рішень та записів про закриття розділів по двом об`єктам відчуженого позивачем майна та про відкриття розділу та реєстрацію нового об`єкта нерухомості не призведе до відновлення прав позивача як власника, в якого незаконно (на його думку) з володіння вибуло майно. В тому числі не є ефективним спосіб захисту щодо недійсності договорів, оскільки, не можливо застосувати реституцію, в зв`язку з фактичним припиненням існування об`єктів (створенням нового об`єкта нерухомого майна), які були відчужені за спірними договорами. А поняття реституції не охоплює наслідки безпосередньо не пов`язані з вчиненими недійсними правочинами.

Як встановлено у ч. 6 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 5 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд зазначає, що частина 1 статті 15 Цивільного кодексу України закріплює за кожною особою право на захист свого цивільного права. Підставою для їх захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Дана норма кореспондується з положенням ст.20 Господарського кодексу України, в якій передбачено, що держава забезпечує захист прав та законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів у спосіб та порядок, що визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачеві, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду є обов`язком суду, який має приймати рішення зі справи в межах заявлених позовних вимог та з урахуванням фактичних обставин конкретної справи, беручи до уваги як можливість у той чи іншій спосіб захистити порушене право (за наявності підстав для цього), так і необхідність подальшого виконання прийнятого судом рішення.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

В цих нормах передбачається певна низка заходів, за допомогою яких потерпіла особа забезпечує реалізацію права на захист свого порушеного права чи інтересу, які в сукупності своїй утворюють відповідний правовий механізм захисту прав особи, який міститься в кожній галузі права.

Конституційний Суд України в рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), яким правильно керувалися суди, зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв`язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з нормами статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення (вказана правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 № 911/1563/17).

Суд також враховує положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування.

Зміст зобов`язань за ст.13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією.

Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Загалом, необхідно зазначити, що власник порушеного права може скористатися не будь - яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Тобто саме ефективність способу захисту є основоположним принципом, який має враховуватись судом при ухваленні рішення.

З поданого позову вбачається, що обраний позивачами спосіб захисту є неефективним та не призведе до відновлення його права як власника нерухомого майна, яке він вважає порушеним. Крім того, як уже було зазначено судом вище, сторонами було погоджено ціну відчуження нерухомого майна, в зв`язку з чим не доведеним є порушення прав позивача саме відповідачем. Суд також наголошує, що спосіб захисту у вигляді недійсності договорів також не є ефективним, оскільки, не може відновити прав позивача, в зв`язку з припиненням існування об`єктів нерухомості, власником яких був позивач, шляхом створення одного нового об`єкта нерухомого майна.

У разі завдання збитків товариству його посадовими особами, товариство не позбавлене права звернутись саме до цих осіб за відшкодуванням, натомість суду не було надано вчинення відповідних дій позивачем по відношенню до його колишнього директора. Наявність змови між директором та відповідачем також не була доведена позивачем.

Всі вищезазначені обставини зумовлюють відмову у задоволенні позову в зв`язку з його необгрунтованістю.

Суд вбачає підстави для відмови у позові в повному обсязі.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст. 74 ГПК України.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів сторін суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Згідно приписів ст. 129 ГПК України судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Технологія" (04119, м. Київ, вул Якіра, 17-А, ідентифікаційний код 38959041) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фонікс Груп" (04119, м. Київ, вул Зоологічна, 4-А, кв. 139, ідентифікаційний код 41973951) про:

-визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень (з розстроченням платежу) за адресою: м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 36-38 , з № 3 по № 8, з № 11 по № 17 (групи приміщень № 21) площею 78,90 кв.м; з № 3 по № 18, № 22 (групи приміщень № 11) площею 221,20, кв.м; з № 1 по № 20 (групи приміщень № 14) площею 205,50 кв.м; МСК площею 98,30 кв.м., загальною площею 603,9 кв.м., укладеного між ТОВ «ІНТЕР-ТЕХНОЛОГІЯ» та ТОВ «ФОНІКС ГРУП», зареєстрованого в реєстрі за № 1495, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І.;

-визнання незаконним та скасування Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48546774 від 05.09.2019, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко Оленою Іванівною;

-визнання незаконними дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марченко Олени Іванівни щодо внесення змін та записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.09.2019 стосовно об`єкта з реєстраційним номером 00 та скасування запису про право власності номер 33101030;

-визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень (з розстроченням платежу) за адресою: м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 36-38 , з №1 по №3,з №5 по №9, з №11 по №18 (групи приміщень №20), загальною площею 194,2 кв.м., укладеного між ТОВ «ІНТЕР-ТЕХНОЛОГІЯ» та ТОВ «ФОНІКС ГРУП», зареєстрованого в реєстрі за № 1496, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І.;

-визнання незаконним та скасування Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48546639 від 05.09.2019, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко Оленою Іванівною;

-визнання незаконними дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марченко Олени Іванівни щодо внесення змін та записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.09.2019 стосовно об`єкта з реєстраційним номером 00 та скасування запису про право власності номер 33100977;

-визнання незаконним та скасування Рішення 50150666 від 11.12.2019 про закриття розділів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна: нежилі приміщення (в літ. А) за адресою м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 36-38 з № 3 по № 8 , з № 11 по № 17 (групи приміщень № 21) площею 78,90 кв.м; з № 3 по № 18, № 22 (групи приміщень № 11) площею 221,20, кв.м; з № 1 по № 20 (групи приміщень № 14) площею 205,50 кв.м; МСК площею 98,30 кв.м., загальною площею 603,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00 та об`єкта нерухомого майна: нежилі приміщення (в літ. А) за адресою м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 36-38 , з №1 по №3, з №5 по №9, з №11 по №18 (групи приміщень №20), загальною площею 194,2 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, прийнятого реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської державної адміністрації (Київської міської державної адміністрації) Зеленським Сергієм Олександровичем ;

-визнання незаконним та скасування Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50150012 від 11.12.2019, прийнятого реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської державної адміністрації (Київської міської державної адміністрації) Зеленським Сергієм Олександровичем ;

-визнання незаконними дій реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської державної адміністрації (Київської міської державної адміністрації) Зеленського Сергія Олександровича щодо внесення змін та записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.12.2019 стосовно об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 000 та скасування записів про право власності номер 34580000 - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 31.05.2021

Суддя І.В. Усатенко