ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року м.Харків Справа №913/146/21
Провадження №19/913/146/21
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи
про стягнення 109 868 грн 87 коп.,
Суддя Господарського суду Луганської області Косенко Т.В.
Секретар судового засідання Сокрута Н.М.
У засіданні брали участь:
від позивача: представник не прибув;
від відповідача: представник не прибув
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу товарів №275 від 23.02.2017 щодо оплати поставленого товару, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість, на яку нараховані пеня, інфляційні витрати та 3 % річних.
Ухвалою суду від 24.03.2021 відкрито провадження у справі та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 20.04.2021.
Ухвалою суду від 20.04.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 11.05.2021.
Ухвалою суду від 11.05.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 24.05.2021.
Представники сторін в судове засідання 24.05.2021 не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового слухання, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідач відзив на позовну заяву не надав. Неподання відзиву на позовну заяву та неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті.
Згідно положень ст.165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, господарський суд зазначає наступне.
23.02.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СП ТАТА ГРУП» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро Стрім», яке в подальшому перейменоване на Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕХАГРО» (покупець) укладено договір купівлі-продажу товарів №275, за умовами п.1.1 якого предметом цього договору є автозапчастини до транспортних засобів.
Найменування, кількість, ціна на товари та інші характеристики товарів, що продаються за цим договором, визначаються у бухгалтерських документах (видаткових накладних) на передачу певної партії товару, які є невід`ємною його частиною (п.1.2 договору).
Факт передачі товару у власність покупцеві оформляється сторонами шляхом підписання двостороннього акта прийому-передачі товару або видаткової накладної, які підписуються обома сторонами у момент передачі-приймання товару (п.2.1 договору)
Відповідно до п.2.2 договору момент переходу права власності на товар від продавця до покупця вважається дата підписання сторонами вищевказаного акта прийому-передачі товару або видаткової накладної.
Покупець зобов`язаний перерахувати грошові кошти продавцю на банківський рахунок, що визначений у цьому договорі протягом 14 календарних днів з дня передачі товару (п.3.3 договору).
У випадку несвоєчасного виконання прийнятих на себе грошових зобов`язань по оплаті за фактично переданий у власність товар за цим договором покупець зобов`язаний сплатити на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов`язання за кожний день прострочення виконання (п.5.3 договору).
Договір вступає в дію з моменту його підписання, або з моменту фактичного виконання сторонами обов`язків згідно цього договору та діє до 31 грудня 2017 року. У випадку, якщо жодна зі сторін не виявила бажання розірвати договір до 31 грудня 2017 року, договір вважається пролонгований ще на рік. Аналогічно договір може бути пролонгований і на усі наступні роки (п.8.1 договору).
На виконання вказаних умов договору купівлі-продажу товару №275 від 23.02.2017 позивач передав, а відповідач прийняв товар на суму 59 128 грн 37 коп., однак в порушення вимог п.3.3 договору останній не здійснив оплату поставленого товару, що і стало підставою звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом.
Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Аналогічні положення передбачені і ч.1 ст.173 Господарського кодексу України.
Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.
Згідно ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.
Згідно зі ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто неналежне виконання.
Згідно з ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
На виконання умов договору купівлі-продажу товарів №275 від 23.02.2017 позивач поставляв відповідачеві товар, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, видатковими накладними, та виставив відповідачеві рахунки на оплату.
Усього позивач поставив відповідачеві товар на суму 59 128 грн 37 коп.
Приписами ст.530 ЦК України, зокрема, встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до п.3.3 договору покупець зобов`язаний перерахувати грошові кошти продавцю на банківський рахунок, що визначений у цьому договорі протягом 14 календарних днів з дня передачі товару.
Відповідач в обумовлений строк не здійснив оплату поставленого товару.
Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором у сумі 59 128 грн 37 коп.
Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за період з 01.02.2018 по 16.03.2021 у сумі 35 607 грн 69 коп. суд зазначає наступне.
Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.
Згідно з п.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Частиною 1 ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
У відповідності до п.5.3 договору у випадку несвоєчасного виконання прийнятих на себе грошових зобов`язань по оплаті за фактично переданий у власність товар за цим договором покупець зобов`язаний сплатити на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов`язання за кожний день прострочення виконання.
Частиною 6 ст.232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Умовами договору сторони не збільшували період нарахування пені.
Перевіривши, наданий позивачем розрахунок пені, суд встановив, що в порушення ч.6 ст.232 ГК України позивачем за усіма видатковими накладними здійснено нарахування пені понад шість місяців.
Водночас, господарський суд вважає за необхідне навести власний розрахунок пені, зроблений за допомогою програми «Законодавство» в межах заявленого позивачем періоду з урахуванням приписів ч.6 ст.232 ГК України.
№ і дата накладноїГранична дата оплатиСума заборгованості в грн.Період нарахування пеніКількість днів простроченняСума пені, грн.
№635 від 18.01.201801.02.2018199,6402.02.2018-02.08.201818233,65
№1471 від 06.02.201820.02.2018322,9406.03.2018-21.08.201816951,19
№2167 від 20.02.201806.03.2018346,3401.04.2018-07.09.201816052,17
Ураховуючи викладене, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню є пеня в сумі 9125 грн 87 коп.
Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 4 697 грн 68 коп. за період з 30.01.2018 по 16.03.2021 та інфляційних втрат у сумі 10 435 грн 13 коп. за період з лютого 2018 року по лютий 2021 року, господарський суд зазначає наступне.
Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування 3 % річних за період з 30.01.2018 по 16.03.2021 в сумі 4 697 грн 68 коп., суд вважає його неправильним, оскільки не враховано, що у 2020 році 366 днів.
Водночас, господарський суд вважає за необхідне навести власний розрахунок 3% річних, зроблений за допомогою програми Законодавство в межах заявленого позивачем періоду:
№ і дата накладноїГранична дата оплатиСума заборгованості в грн.Період нарахування 3% річнихКількість днів простроченняСума 3% річних, грн.
№7873 від 22.06.201806.07.2018200,0007.07.2018-16.03.202198416,16
№8559 від 06.07.201820.07.2018423,6021.07.2018-16.03.202197033,74
№9892 від 01.08.201815.08.2018769,4816.08.2018-16.03.202194459,64
Ураховуючи викладене, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є 3% річних за період з 30.01.2018 по 16.03.2021 у сумі 4692 грн 37 коп.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за період з лютого 2018 року по лютий 2021 року в сумі 10 435 грн 13 коп., суд зазначає, що позивачем неправильно визначено величини приросту індексу споживчих цін, який має заокруглюватися до десяткового числа після коми (саме так визначаються місячні та річні індекси споживчих цін Державним комітетом статистики України).
Викладене відповідає висновкам Верховного Суду, наведеним у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, які в силу положень ч.4 ст.236 ГПК України враховуються при виборі і застосуванні норм права.
Ураховуючи наведене, суд здійснив власний розрахунок інфляційних витрат за період з лютого 2018 року по лютий 2021 року, зроблений за допомогою програми "Законодавство", в межах заявленого позивачем періоду:
№ і дата накладноїГранична дата оплатиСума заборгованості в грн.Період нарахування інфляційнихІндекс інфляції за весь період простроченняСума інфляційних, грн.
№458 від 15.01.201829.01.2018620,02лютий 2018- лютий 2021120,8128,96
№566 від 17.01.201831.01.20181081,09лютий 2018- лютий 2021120,8224,87
№635 від 18.01.201801.02.2018199,64лютий 2018- лютий 2021120,841,53
№790 від 22.01.201805.02.2018375,29лютий 2018- лютий 2021120,878,06
№1204 від 31.01.201814.02.20182824,54березень 2018- лютий 2021119,8559,26
№1471 від 06.02.201820.02.2018322,94березень 2018- лютий 2021119,863,94
№1988 від 19.02.201805.03.20182147,30березень 2018- лютий 2021119,8425,17
№2167 від 20.02.201806.03.2018346,34квітень 2018- лютий 2021118,564,07
№3125 від 16.03.201830.03.20182469,76квітень 2018- лютий 2021118,5456,91
№3497 від 24.03.201807.04.20181446,95травень 2018- лютий 2021117,5253,22
№5022 від 26.04.201810.05.20182004,62червень 2018- лютий 2021117,5350,81
№5319 від 04.05.201818.05.20182469,76червень 2018- лютий 2021117,5432,21
№7416 від 14.06.201828.06.20181330,10липень 2018- лютий 2021117,5232,77
№7413 від 14.06.201828.06.20181540,00липень 2018- лютий 2021117,5269,5
№7873 від 22.06.201806.07.2018200,00липень 2018- лютий 2021117,535,00
№8119 від 27.06.201811.07.20183097,86серпень 2018- лютий 2021118,3566,91
№8559 від 06.07.201820.07.2018423,60серпень 2018- лютий 2021118,377,52
№9605 від 27.07.201810.08.20183704,35вересень 2018- лютий 2021118,3677,90
№9861 від 01.08.201815.08.20182322,94вересень 2018- лютий 2021118,3425,10
№9892 від 01.08.201815.08.2018769,48вересень 2018- лютий 2021118,3140,81
Ураховуючи викладене, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є інфляційні втрати за період з лютого 2018 по лютий 2021 у розмірі 10 336 грн 18 коп.
Відповідач позов не оспорив, доказів відсутності заборгованості суду не подав.
Ураховуючи викладене, позов підлягає задоволенню частково.
Судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог, згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України.
Згідно з частиною 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з положеннями частини 8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Тому, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Матеріали справи містять копію договору б/н від 09.03.2021 про надання правової допомоги, укладеного між ТОВ "СП ТАТА ГРУП" (клієнт) та адвокатом Омеляном Олександром Олександровичем (адвокат), предметом якого є надання правової допомоги. Конкретний перелік видів та форм правової допомоги сторони передбачили у розділах 1 та 3 договору.
Пунктом 1.2 договору встановлено, що клієнт зобов`язаний оплатити гонорар, додаткову винагороду, компенсації і компенсувати фактичні витрати адвоката, пов`язані з виконанням доручення в розмірі і на умовах, визначених договором.
У розділі 5 договору сторони передбачили умови оплати. На визначення розміру гонорару адвоката впливають строки і результати вирішення спірних правовідносин, ступінь тяжкості справи, об`єм правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату і належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правових послуг враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару.
Всього гонорар адвоката становить: 20 000 грн 00 коп. (п.5.2 договору).
Також матеріали справи містять свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №2342 від 18.07.2011, видане на ім`я Омеляна Олександра Олександровича, та ордер серії АЕ №1060415 від 16.03.2021 на здійснення представництва Товариства з обмеженою відповідальністю "СП ТАТА ГРУП" в Господарському суді Луганської області.
Товариством з обмеженою відповідальністю "СП ТАТА ГРУП" здійснено перерахування 20 000 грн 00 коп. ОСОБА_1 за надання правової допомоги, що підтверджується платіжним дорученням №4526 від 15.03.2021.
02.04.2021 сторонами складено акт №02/04/2021 про прийняття-передачу наданих послуг по договору про надання правової допомоги від 09.03.2021, підписаний замовником Товариством з обмеженою відповідальністю "СП ТАТА ГРУП" в особі директора Кобилко Павла Олександровича, з одного боку і виконавцем адвокатом Омеляном Олександром Олександровичем, з іншого боку, в якому позивач зазначив, що послуги адвоката, передбачені договором, надані виконавцем своєчасно, якісно і в повному обсязі, сторони фінансових та інших претензій один до одного не мають, вартість юридичних послуг за договором становить 20 000 грн.
Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні.
У відповідності до ст.26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Згідно зі ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки:
- договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у частині 2 ст.27 ЗУ "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");
- за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись ЦК України;
- договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;
- адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;
- адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";
- відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
При цьому розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Відповідно до частин 5, 6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд зазначає, що відповідач правом, наданим частинами 5, 6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, з клопотанням про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до суду не звертався.
За приписами ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи вищезазначене, вимоги позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню в розмірі 15 160 грн 40 коп.
Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 232, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СП ТАТА ГРУП" до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХАГРО» про стягнення 109 868 грн 87 коп. задовольнити частково.
3. У решті позову відмовити.
Відповідно до статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 ГПК України та порядку, визначеному пп.17.5 пп.17 ч.1 розділу XI Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 26.05.2021.

Суддя Т.В. Косенко