РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.05.2021Справа № 910/5807/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Зайченко О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «ПРОМІНЬ» (24444, Вінницька обл., Бершадський район, с. Дяківка, вул. Дружби, буд. 2)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетичний Еквівалент» (01023, м. Київ, площа Спортивна, буд. 1, літ. А)

про стягнення 612 050,66 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Юзвенко В.Г.

від відповідача: не з`явився

У судовому засіданні 26.05.2021, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне сільськогосподарське підприємство «Промінь» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичний Еквівалент" про стягнення 612 050, 66 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання умов договору поставки № К14/03/19-1 від 14.03.2019, на підставі рахунку фактури № 67 від 14.03.2019, позивачем 15.03.2019 було перераховано грошові кошти на поточний рахунок відповідача. Відповідач кошти прийняв, але, в узгоджені додатковою угодою № 1 від 31.05.2019 терміни, товар своєчасно не поставив, порушивши умови договору в частині поставки товару, що стало наслідком виникнення заборгованості у розмірі 550 560, 00 грн, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Крім того, позивач в порядку ст. 625 ЦК України нарахував до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 20 634, 69 грн та інфляційні витрати у розмірі 40 855, 97 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/5807/21 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.05.2021.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст.ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

У судовому засіданні 12.05.2021 задоволено клопотання представника позивача та проголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі № 910/5807/21 та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.05.2021.

У судове засідання, призначена на 26.05.2021, відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника, про причини відсутності суд не повідомив, про дату та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 26.05.2021 судом заслухано пояснення представника позивача, який позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити.

Оскільки, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

14 березня 2019 між Приватним сільськогосподарським підприємством «ПРОМІНЬ» (надалі- позивач/покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергетичний Еквівалент" (надалі- відповідач/продавець) було укладено договір № К14/03/19-1 на постачання карбаміду на внутрішній ринок України, на умовах якого продавець зобов`язався передати у власність покупця карбамід, а покупець - оплатити і прийняти продукцію на умовах EXW "Правил ІНКОТЕРМС-2010".

Відповідно п. 2.1 договору кількість продукції, переданої продавцем покупцю за цим договором становить 49,600 тон. Покупець має право на додаткові обсяги, в межах можливості продавця, на умовах окремо укладених сторонами додаткових угод, які будуть вважатися невід`ємними частинами договору.

У відповідності до п. 3.1 договору продавець передає, а покупець приймає продукцію окремими партіями(власним або орендованим автомобільним транспортом) відповідно до погодженого графіку постановок на умовах "Франко-завод" EXW "Правил ІНКОТЕРМС-2010" з місцем поставки: Одеська обл., м. Южне, вул. Заводська, 3, ПАТ "ОПЗ".

Відвантаження продукції здійснюється продавцем з 22 березня 2019 року, в наданий покупцем автомобільний транспорт в Біг-бегах (800 кг). Остаточну дату відвантаження та інструкції по відвантаженню продукції сторони узгоджують додатково надаючи (ел. поштою) лист із зазначенням відповідної інформації, після зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця. Дата переходу права власності на продукцію або партію продукції від продавця до покупця вважається дата, яка зазначається у видатковій накладній на продукцію. Продавець звільняється від відповідальності у випадку, якщо у вищевказаний термін покупцем не поставлено транспортний засіб під завантаження (п. 3.2 договору).

У п. 3.3 договору зазначено, що продукція за даним договором постачається окремими партіями на основі узгоджених заявок на відвантаження продукції покупця. Заявки подаються за допомогою інтерактивного способу зв`язку (електронна пошта) та/або загальним поштовим зв`язком (поштове відправлення) і являють собою письмове вираження волі покупця.

Згідно з умовами п. 3.4 договору, відвантаження продукції здійснюється продавцем за заявкою покупця, яка подається не пізніше ніж за три дні(до 15:00) до вказаної дати в Заявці покупця.

На кожну партію товару продавець надає покупцеві: видаткову накладну, ТТН, податкову накладну, завірену копію аналітичного звіту якості (за вимогою покупця) (п.3.5 договору).

У розділі 4 договору сторони погодили ціну та умови платежу, зокрема: умова оплати - покупець здійснює передплату у розмірі 100% до 15.03.2019 (включно) на підставі рахунку, виставленого продавцем (п. 4.3). Датою оплати вважається дата зарахування коштів на поточний банківський рахунок продавця (п. 4.4.). У разі наявності невикористаної суми передоплати за карбамід, сторони проводять звірку і продавець зобов`язаний здійснити повернення грошових коштів протягом 7 банківських днів з моменту отримання листа покупця з клопотанням про таке повернення (п. 4.9).

Відповідно до п. 8.1 договору цей договір набуває чинності з моменту підписання і діє по 31.05.2019 року (включно).

Додатковою угодою № 1 від 31.05.2019 сторонами внесені зміни до п. 3.2. договору, виклавши в наступній редакції: «Відвантаження продукції здійснюється продавцем до 20 грудня 2019 року, в наданий покупцем автомобільний транспорт в Біг-бегах (800 кг). Остаточну дату відвантаження та інструкції по відвантаженню продукції сторони узгоджують додатково надаючи (ел. поштою) лист із зазначенням відповідної інформації, після зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця. Дата переходу права власності на продукцію або партію продукції від продавця до покупця вважається дата, яка зазначається у видатковій накладній на продукцію. Продавець звільняється від відповідальності у випадку, якщо у вищевказаний термін покупцем не поставлено транспортний засіб під завантаження».

Даною додатковою угодою сторонами також продовжено дію договору по 31 грудня 2019 рік, шляхом внесення відповідних змін у п. 8.1. договору.

За доводами позивача, покупцем на виконання умов договору та на підставі, виставленого відповідачем, рахунку-фактури №67 від 14.03.2019 здійснено оплату за товар у сумі 550 560,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 110 від 5.03.2019. Проте, відповідачем в порушення умов договору товар не поставлений у визначений, умовами договору строк. Позивачем також на виконання умов договору направлено на адресу відповідача лист щодо надання зразка заявки на відвантаження.

Оскільки, товар відповідачем не був поставлений, позивач 26.03.2021 звернувся до відповідача із вимогою № 26-03-12 про повернення грошових коштів у сумі 550 560,00 грн протягом 7 банківських днів з моменту отримання вимоги.

Однак, відповідачем не вчинялися жодні дії щодо повернення грошових коштів на рахунок позивача.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Дослідивши зміст спірного договору суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивачем перераховано на рахунок выдповыдача грошові кошти у сумі 550 560,00 грн, згідно з платіжним дорученням № 110 від 15.03.2019.

Докази поставки товару відповідачем на суму 550 560,00 грн, або повернення вказаної суми коштів позивачу, на момент вирішення спору по суті суду не надано.

Частиною 2 ст. 693 ЦК України передбачено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Матеріалами справи підтверджується факт звернення позивача до відповідача з вимогою № 26/03-12 від 26.03.2019 повернути грошові кошти. Судом встановлено, що вказана вимога направлена на юридичну адресу відповідача, що зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01023, м. Київ, площа Спортивна, буд. 1, літ. А, проте була повернута відділом поштового зв`язку до суду з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 ЦК України.

На підставі ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Враховуючи той факт, що позивачем здійснено попередню оплату за договором № К14/03/19-1 на постачання карбаміду на внутрішній ринок України у сумі 550 560,00 грн, а відповідачем в свою чергу вимоги за договором не виконано, продукцію не поставлено, суд вважає позовну вимогу щодо повернення попередньої оплати у розмірі 550 560,00 грн обґрунтованою, документально підтвердженою та такою, що підлягає задоволенню.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 20 634,69 грн та інфляційні втрати у розмірі 40 855,97 грн за період з 01.01.2020 по 01.04.2021.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17).

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Також судом враховано, що Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Отже, правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

В силу положень статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом, сторонами у додатковій угоді № 1 від 31.05.2019 погодили строк поставки продукції до 20 грудня 2019 року, а відтак відповідач прострочив своє грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки, та яку позивач зажадав повернути на підставі частини другої статті 693 ЦК України.

Таким чином, у відповідача (продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, частини першої статті 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки. Аналогічного висновку дійшла Велика палата Верховного суду у постанові від 22.09.2020 № 918/631/19.

Суд перевіривши розрахунок 3 % річних встановив, що останній є обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не спростований відповідачем, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що їх розмір становить більше, ніж заявлено позивачем, однак, приймаючи до уваги, що суду не надано право виходити за межі позовних вимог, то до стягнення підлягають інфляційні нарахування у заявленому позивачем розмірі.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами як письмові, речові і електронні докази.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем відзиву на позовну заяву, контррозрахунку суми позовних вимог та будь-яких заперечень по суті позовних вимог не надано, доводів позивача у встановленому законом порядку не спростовано.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Приватного сільськогосподарського підприємства «ПРОМІНЬ» в повному обсязі, з покладенням на відповідача судових витрат у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетичний Еквівалент» (01023, м. Київ, площа Спортивна, буд. 1-А; ідентифікаційний код 40651177) на користь Приватного сільськогосподарського підприємства «ПРОМІНЬ» (24444, Вінницька обл., Бершадський район, с. Дяківка, вул. Дружби, буд. 2; ідентифікаційний код 03733766) суму попередньої оплати у розмірі 550 560 (п`ятсот п`ятдесят п`ятсот шістдесят) грн 00 коп.; 3% річних у розмірі 20 634 (двадцять тисяч шістсот тридцять чотири) грн 69 коп.; інфляційні втрати у розмірі 40 855 (сорок тисяч вісімсот п`ятдесят п`ять) грн 97 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 180 (дев`ять тисяч сто вісімдесят) грн 76 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 31.05.2021.

Суддя Л.Г. Пукшин