ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року Справа № 902/11/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Петухов М.Г. , суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Шилан О.С.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Вінницької області, ухвалене 16.02.2021 р. суддею Яремчуком Ю.О. у м. Вінниці, повний текст складено 24.02.2021 р.

у справі № 902/11/21

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Могилів-Подільського міського комунального підприємства "Теплоенергетик"

про стягнення 646692,34 грн

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Господарського суду Вінницької області від 16.02.2021 р. у справі № 902/11/21 позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково. Відповідно до рішення суду підлягає стягненню з Могилів-Подільського міського комунального підприємства "Теплоенергетик" на користь АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 209120,67 грн пені, 114001,35 грн. 3 % річних, 114449,65 грн. інфляційних втрат та 9700,39 грн. відшкодування витрат на сплату судового збору. Відмовлено у позові в частині стягнення 209120,67 грн пені.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині зменшення належної до стягнення пені до 209120,67 грн., позивач Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подав скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду та просить суд скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 16.02.2021 р. в цій частині, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України вважає, що рішення, у цій частині ухвалене з порушенням норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 6, 11, 534, 626, 629 Цивільного кодексу України та норм процесуального права - ст.ст.12, 233 ГПК України, без дослідження усіх істотних обставин справи, тому підлягає скасуванню частково з наступних підстав.

Пояснює, що суд не мав права застосовувати до спірних правовідносин статтю 233 ЦК України, не з`ясувавши всіх обставин, як передбачено цією нормою. Зокрема, суд повинен був з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також - встановити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Доводить, що судом першої інстанції не було враховано інтереси позивача. Стверджує, що не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки відсутність вини відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан. Вважає, що суд не надав належної уваги ступеню виконання зобов`язання боржником, та не виконав вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу, що призвело до порушення норм ст. 233 ГК України, ст.ст. 525, 526, 551, 599, 625 Цивільного кодексу України.

Просить суд апеляційної інстанції з урахуванням викладеного скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 16.02.2021 р. в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 209120,67 грн. та ухвалити нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення пені задовольнити повністю.

Відповідач Могилів-Подільське міське комунальне підприємство "Теплоенергетик" подав відзив на апеляційну скаргу. Відповідач не погоджується з доводами скаржника, вважає їх безпідставними, необґрунтованими, такими, що не відповідають ні дійсним обставинам справи, ні нормам законодавства. Водночас вважає, що рішення прийняте відповідно до чинного матеріального та процесуального законодавства. Просить суд рішення Господарського суду Вінницької області від 16.02.2021 р. у справі № 902/11/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Учасники справи не забезпечили явку представників в судове засідання, тоді як були повідомлені судом про дату, час і місце розгляду справи в установленому порядку, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення /а.с.194-195 у т .1/. Явка представників в судове засідання обов`язковою не визнавалась. Переглядаючи справу в суді апеляційної інстанції за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів керується нормами ст.270 ГПК України. Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка учасників справи, повідомлених в установленому порядку про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів враховує наведене та вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та постановлення обґрунтованого рішення, доводи та правова позиція позивача/скаржника викладена у апеляційній скарзі та не змінена ним. Нові докази чи пояснення суду сторонами надані не були.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

04 жовтня 2018 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"/постачальник та Могилів-Подільське міське комунальне підприємство "Теплоенергетик"/споживач уклали договір постачання природного газу № 3479/18-БО-1 /а.с.15 у т.1/.

Згідно з п.1.1,1.2 договору постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Розділом 5 договору сторони погодили ціну природного газу.

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 8.2. договору визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розрахована від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до п.10.3. договору сторони дійшли згоди, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Згідно з п.12.1. договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2018 року до 17 жовтня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір підписаний представниками сторін і скріплений їх печатками.

В подальшому сторонами укладались додаткові угоди до договору - № 1 від 22.10.2018 р., № 2 від 27.10.2018 р., № 3 від 02.11.2018 р., № 4 від 28.11.2018 р., № 5 від 20.03.2019 р., № 6 від 20.03.2019 р., № 7 від 29.03.2019 р. /а.с. 26-41 у т.1/. Вказаними додатковими угодами, серед іншого, продовжено строк дії договору в частині постачання природного газу до 30 квітня 2019 року.

На виконання умов договору позивач передав відповідачеві природний газ на загальну суму 5537731,50 грн., що підтверджено актами приймання-передачі природного газу від 30.11.2018 р., 31.12.2018 р., 31.01.2019 р., 28.02.2019 р., 31.03.2019р. та не заперечується сторонами /а.с. 42-46 у т.1/.

Матеріалами справи підтверджено і не заперечується сторонами, що борг в розмірі 5537731,50 грн. сплачено відповідачем повністю до звернення позивачем із позовом до суду /а.с. 47-49 у т.1/.

Разом з тим, оплата за поставлений природний газ виконана відповідачем з порушенням встановлених договором строків, і позивач у позові просить стягнути з відповідача 418214,34 грн пені, 114 001,35 грн 3 % річних, 114 449,65 грн інфляційних втрат за порушення виконання грошового зобов`язання за період з грудня 2018 року по лютий 2020 року.

Отже, на умовах договору № 3479/18-БО-1 /а.с.15 у т.1/ між сторонами відбулись правовідносини з поставки природного газу, які врегульовані нормами пар.1, 3, 5 глави 54 ЦК України, пар.3 глави 30 ГК України.

Відповідно до норм ст.275 ГК України, ст.714 ЦК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство зобов`язане надавати енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, іншій стороні (споживачеві, абоненту), яка зобов`язана оплатити прийняту енергію та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з ст. 11, 14 ЦК України, ч.1 ст.144 ГК України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, ст.193 ГК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України, норми якої кореспондується зі ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідальність у вигляді пені визначена умовами п. 6.1 , 8.2 договору і вимога про стягнення пені відповідає таким умовам і нормам ст.ст.230-232 ГК України.

Оскільки несвоєчасне виконання грошового зобов`язання має місце, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, про підставність вимог про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції, відсотків річних та пені.

Розрахунки позивача, виконані з урахуванням періодів виконуваних платежів, суд перевірив і визнає його арифметично правильним.

Відповідач Могилів-Подільське міське комунальне підприємство "Теплоенергетик", посилаючись на норми статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, просив суд першої інстанції зменшити суму належної до стягнення пені на 99% /а.с. 79-84 у т.1/. Суд першої інстанції зменшив належну до стягнення суму пені на 50%, врахувавши ступінь виконання зобов`язання відповідачем та поведінку винної сторони - Могилів-Подільське міське комунальне підприємство "Теплоенергетик" повністю оплатило борг за поставлений природний газ; відповідно до умов договору відповідач отримував природний газ від позивача виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями; враховано крім того, що до відповідача застосовано відповідальність згідно зі ст.625 ЦК України - стягнення 3 % річних, які є платою за користування коштами, які не були своєчасно оплачені боржником, та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру пені на 50 %, оскільки такі висновки відповідають конкретним обставинам справи, які мають істотне значення та нормам ст.233 ГК України, ч. 3 статті 551 ЦК України.

Так, відповідно до ч.1 статті 233 ГК України суд має право зменшити розмір штрафних санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України, засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

При цьому зменшення розміру належної до стягнення неустойки є правом суду, і господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (пені) відповідно до наведених норм суд першої інстанції об`єктивно оцінив конкретні обставини справі та врахував баланс інтересів сторін.

Так, судом в першу чергу враховано ступінь виконання зобов`язання, а саме те, що на час звернення позивачем з даним позовом до суду грошові зобов`язання за договором виконані відповідачем в повному обсязі, період прострочення є незначним і відповідачем вживались заходи до сплати боргу.

Враховано також надані відповідачем звіти про фінансові результати за 2018 рік, 1 півріччя 2019 року, 9 місяців 2019 року, за 2019 рік, 1 півріччя 2020 року, за 9 місяців 2020 року, баланси підприємства (звіт про фінансовий стан, форма №1), довідка про фінансово-господарську діяльність за 2018-2020 роки, довідки про нарахування та оплату пільг та субсидій за 2018 та 2019 роки, довідки про дебіторську заборгованість підприємства/а.с.102-127 у т.1/.

Перелічені вище звіти про фінансові результати вбачається, що Могилів-Подільське міське комунальне підприємство "Теплоенергетик" у 2018 році мало збитки на суму 481 тис. грн., у 2019 році мало збитки на суму 1237 тис. грн., у 2020 році - на суму 3209,5 тис. грн.

Судом враховано як істотну обставину, що за умовами договору № 3479/18-БО-1 природний газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями. При цьому звіти про фінансовий стан свідчать про незадовільний стан розрахунків споживачами, що вплинуло на майновий стан відповідача, його спроможність виконувати грошові зобов`язання перед позивачем, і такі обставини заслуговують на увагу суду відповідно до норм ч.1 статті 233 ГК України.

Колегія суддів звертає увагу, що пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення.

Як зазначено вище, у даній справі також заявлені позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з грудня 2018 року по лютий 2020 року.

Оскільки судом першої інстанції задоволені вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, таким чином, задоволені вимоги позивача щодо відшкодування матеріальних втрат від знецінення коштів за весь час прострочення платежів.

Отже, ступінь виконання зобов`язання боржником, вжиті ним заходи до врегулювання заборгованості та його майновий стан, обумовлений специфікою його діяльності, дозволяють суду в даному випадку дійти висновку, що такі обставини заслуговують на увагу і зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Господарський суд Вінницької області зменшив розмір належних до сплати штрафних санкцій до 50%, правомірно скориставшись своїм правом відповідно до норм ст.233 ГК України і ст.551 ЦК України та обґрунтовавши свої висновки.

За наведених обставин в їх сукупності колегія суддів погоджується із висновком, що зменшення розміру пені на 50% до суми 209120,67 грн. є оптимальним з точку зору балансу інтересів сторін.

Колегія суддів також звертає увагу, що позивач ні в суді першої інстанції, ні звернувшись до суду апеляційної інстанції не заперечив вищенаведеного та не довів в порядку ст. 74 ГПК України власний складний майновий стан чи наявність збитків, спричинених у даному випадку несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання боржником.

Підсумовуючи викладене, за результатом перегляду рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення Господарського суду Вінницької області від 16.02.2021 р. у справі № 902/11/21 у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві, тому відсутні підстави для його зміни чи скасування. Доводи Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно зі ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 276, 281 - 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Вінницької області від 16.02.2021 р. у справі № 902/11/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Матеріали справи №902/11/21 повернути господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений 27 травня 2021 року

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Олексюк Г.Є.