РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.05.2021Справа № 910/20527/20
За первісним позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-сервіс"

про стягнення 120 194,20 грн.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс"

до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації "Київтеплоенерго"

про визнання недійсним акту звірки.

Суддя Усатенко І.В.

Секретар судового засідання Микитин О.В.

Представники сторін:

Від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) Прокопчук А.Л.

Від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) не з`явились

В судовому засіданні 27.05.2021 на підставі ст. 240 ГПК України прийнято скорочене рішення суду

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" про стягнення 120194,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договору № 310121 на постачання теплової енергії від 17.01.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2020 у справі № 910/20527/20 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

20.01.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечував, посилаючись на недоведеність з боку позивача обсягу спожитої теплової енергії, в зв`язку з чим вважає вимоги позивача необгрунтованими.

20.01.2021 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" надійшла зустрічна позовна заява до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" про визнання недійсним акту звірки.

Ухвалою суду від 28.01.2021 вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 25.02.2021.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 28.01.2021 прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду та об`єднано зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" про визнання недійсним акту звірки в одне провадження з первісним позовом у справі № 910/20527/20. Розгляд зустрічного позову призначено разом з первісним у підготовчому засіданні 25.02.2021.

29.01.2021 від позивача за первісним позовом надійшла відповідь на відзив, в якій він вказував, що первинним документами, долученими до матеріалів справи підтверджено обсяг спожитої теплової енергії та її вартість, і відповідно суму заборгованості відповідача.

17.02.2021 від відповідача за первісним позовом надійшов відзив на позовну заяву з долученим до нього клопотанням про призначення експертизи.

25.02.2021 від відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому він проти зустрічного позову заперечує, оскільки, заборгованість споживача підтверджується первинними документами, а спірний акт звірки складений саме на підставі первинних документів та підписаний сторонами без будь-яких зауважень. Обраний позивачем за зустрічним позовом спосіб захисту є неналежним, а споживачем не доведено, що акт був підписаний під впливом помилки.

В судовому засіданні 25.02.2021 від позивача за первісним позовом надійшли заперечення на клопотання про призначення експертизи.

25.02.2021 в підготовчому засідання оголошено перерву до 18.03.2021.

09.03.2021 від позивача за зустрічним позовом надійшло клопотання про долучення доказів з додатками.

18.03.2021 в підготовчому засіданні представник позивача за зустрічним позовом заявив клопотання про призначення комплексної економічної судової експертизи з залученням спеціаліста теплотехніка.

Суд протокольною ухвалою 18.03.2021 відмовив в задоволенні клопотання відповідача за первісним позовом про призначення комплексної економічної судової експертизи.

Ухвалою суду від 18.03.2021 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті на 22.04.2021.

В судовому засіданні 22.04.2021 оголошено перерву до 27.05.2021.

26.04.2021 через канцелярію суду від відповідача за первісним позовом подано письмові пояснення.

27.05.2021 через канцелярію суду від позивача за первісним позовом надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що написані від руки у звітах показники обсягу споживання не впливають на належність поданих відомостей як доказів.

В судове засідання 27.05.2021 представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) не з`явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 27.05.2021 представник позивача за первісним позовом підтримав первісні позовні вимоги повністю з підстав, викладених у заявах по суті спору.

Представник відповідача за зустрічним позовом проти зустрічного позову заперечував, з підстав викладених у заявах по суті спору.

Відповідно до ст. 217 ГПК України про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами суд зазначає в протоколі судового засідання і переходить до судових дебатів.

В судових дебатах представник позивача за первісним позовом просив задовольнити первісний позов.

Представник відповідача за зустрічним позовом просив у зустрічному позові відмовити.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ "Київенерго". За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Отже, з 01.05.2018 постачання теплової енергії здійснює КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО".

17.01.2019 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" (Споживач) укладено договір № 320121 на постачання теплової енергії, відповідно до якого постачальник зобов`язується виробити та поставити теплову енергію у гарячій воді споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач зобов`язується отримувати теплову енергію та оплачувати її вартість відповідно до умов, викладених у цьому договорі (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.2.1 Договору постачальник зобов`язується безперебійно (крім випадків, визначених цим договором та чинним законодавством) постачати споживачу теплову енергію у гарячій воді, на межу балансової належності, відповідно до Додатків 3,4 до цього Договору для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в додатку № 1 до цього договору до будинку/будинків за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 69.

Згідно п. 2.2.2 постачальник також зобов`язується щомісячно оформляти для споживача: величину фактично спожитої теплової енергії, визначену в Гігакалоріях (облікову картку) та її вартість за кожним особовим рахунком споживача за розрахунковий період (місяць); рахунок-фактуру; акт звіряння розрахунків; акт приймання-передавання товарної продукції.

Згідно п. 2.3.1 договору споживач зобов`язується своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у додатку 2 до договору.

Цей Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.05.2019, а в частині зобов`язання Споживача розрахуватися за спожиту теплову енергію, до повного цього зобов`язання виконання. Керуючись приписами статті 631 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), сторони домовились про те, що дія цього договору поширюється на взаємовідносини, які фактично виникли між сторонами з 01.05.2018. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із Сторін про його припинення ( п. п. 4.1, 4.2, 4.4 Договору).

Письмових заяв, відповідно до п. 4.4. Договору про його припинення Сторонами Договору не заявлялося.

У разі встановлення у споживача будинкових приладів обліку теплової енергії - кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді визначається відповідно до показників цих приладів, встановлених на межі балансової належності. Споживач, що має будинкові прилади обліку щомісячно надає постачальнику звіт по фактичному споживанню теплової енергії в центрі обслуговування клієнтів (ЦОК) за адресою: проспект Повітрофлотський, 58 не пізніше 1 числа наступного за звітним місяцем (п. п. 2, 5 Додатку 2 до Договору).

Відповідно до п. 7 Додатку № 2 у разі відсутності у Споживача будинкових приладів обліку або ненадання Споживачем показників приладів обліку у встановлені цим додатком терміни, кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді визначається на опалення як множення кількості годин споживання теплової енергії за місяць та величину годинного теплового навантаження з урахуванням середньомісячної температури теплоносія.

Споживач щомісячно з 12 по 15 числа отримує в ЦОК за адресою: проспект Повітрофлотський, 58, оформлену постачальником рахунок-фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кільцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, акт приймання-передавання товарної продукції; облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює (підписує необхідні документи) і повертає один примірник акта приймання-передавання товарної продукції акта звіряння Позивачу протягом двох днів з моменту їх одержання (п. 8 Додатку № 2 до Договору).

Тобто обов`язок щодо отримання рахунків-фактур, облікових карток та актів приймання-передачі, подальшого їх підписання та повернення постачальнику покладено на споживача (відповідача за первісним позовом).

Відповідно до п. 9 Додатку 2 до Договору передбачено, що споживач на розрахунковий рахунок постачальника щомісячно забезпечує не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію.

Відповідно до п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 №1198 (далі - Правила) споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

В матеріалах справи містяться акти (№ 1-10-433, № 20/1869) про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи по вул Володимирській, 69 в опалювальний період: 2018-2019, 2020-2021. Також долучено акти про зняття пломб на приладах комерційного обліку. Позивач долучив корінці нарядів: № 871 від 04.11.2019 про включення теплопостачання для потреб опалення по споживачу ТОВ "Водоканал-Сервіс" за об`єктом по вул Володимирській, 69 (в наряді міститься відмітка про відсутність споживання теплової енергії для потреб гарячого водопостачання); № 178 від 07.04.2020 про відключення теплопостачання для потреб опалення по споживачу ТОВ "Водоканал-Сервіс" за об`єктом по вул Володимирській, 69. Акт про включення підписаний як представником споживача так і представником постачальника. Акт про відключення з боку споживача не підписаний.

Також долучено інформацію про теплозабезпечення споживачів, в якому зазначено про відключення теплопостачання 15.01.2020 в зв`язку з пошкодженням та його відновлення 16.01.2020 за об`єктом по вул Володимирській, 69.

Отже, матеріалами справи підтверджено здійснення постачальником теплопостачання на об`єкт споживача по вул Володимирській, 69 у 2019-2020 році, в опалювальний період для потреб опалення, з тимчасовим припиненням теплопостачання в період з 15.01.2020-16.01.2020.

В підтвердження обсягів споживача до матеріалів справи долучено звіти про добові параметри теплопостачання: за період з 18.10.2019-19.11.2019 у кількості 10,826 Гкал; за період з 20.11.2019-18.12.2019 у кількості 21,953 Гкал; за період з 19.12.2019-17.01.2020 у кількості 23,08 Гкал; за період з 18.01.2020-19.02.2020 у кількості 25,775 Гкал (виправлено на 24,791 Гкал); лист відповідача за первісним позовом за період березень 2020 у кількості 23,3119 Гкал; за період з 20.02.2020-09.04.2020 у кількості 27,11 Гкал (виправлено на 8,7511 Гкал). Вищезазначені документи були складені саме споживачем, на них міститься відтиск печатки споживача. Щодо здійснених виправлень, суду не доведено ким саме вони були здійснені, проте, суд відзначає, що виправлення у споживанні в січні-лютому 2020 зроблено у бік зменшення спожитої теплової енергії. Щодо виправлень у кількості спожитої теплової енергії за період лютий-квітень 2020, то воно також зроблено у бік зменшення. Суд зазначає, що споживач у своєму листі особисто вказав, що споживання теплової енергії у березні місяці у нього було у розмірі 23,3119 Гкал, саме такий обсяг споживання був відобрадений у рахунку, акті та обліковій картці. Проте, уже у поданому звіті з лютий-квітень 2020 споживач відобразив споживання у березні у обсязі 15,374 Гкал, у лютому у кількості 6,839 Гкал, а у квітні - 4,9 Гкал. Тобто з урахуванням поданих споживачем документів вбачається, що за кінець березня та квітень він спожив 11,739 Гкал, проте, постачальником було нараховано плату за 8,7511 Гкал, що менше визначеного самим споживачем обсягу.

Зазначені вище показники споживання (з урахуванням здійснених від руки виправлень) були відображені в подальшому у актах, рахунках та облікових картках.

Позивачем, в підтвердження обставин щодо споживання відповідачем за первісним позовом теплової енергії, обсягів такого споживання та вартості спожитої теплової енергії подав до матеріалів справи: рахунки-фактури, акти приймання-передавання товарної продукції облікові картки. Вказані документи подані за період з листопада 2019 по січень 2020 року та містять підписи та печатки постачальника.

Як уже було наголошено вище, обов`язок з отримання у постачальника вищезазначених документів та їх підписання і повернення з підписами постачальнику покладається на споживача. Натомість, споживачем не вказано обставин чи вчинялись ним дії по отримання первинних документів, що підтверджують обсяги та вартість споживання товарної продукції та чи заявлялись ним претензії до постачальника з приводу обсягу та вартості вказаної у долучених до матеріалів справи документах теплової енергії.

Суду не було надано доказів того, що споживач заперечував ти оспорював обсяги спожитої теплової енергії у опалювальний період 2019-2020, а первинні документи були складені постачальником саме на підставі показників, поданих самим споживачем.

Суд вбачає, що йому були надані належні, допустимі та вірогідні докази в підтвердження обсягів спожитої відповідачем за первісним позовом теплової енергії в період з листопада 2019 по квітень 2020.

Заперечення ж споживача щодо обсягів споживання жодними доказами не підтверджені, крім того, споживачем не виконано його обов`язок за договором щодо належного оформлення первинних документів в підтвердження обсягів та вартості спожитої теплової енергії.

Відповідач своєчасно не вносив плату за спожиту теплову енергію у гарячій воді, в результаті чого за період з 01.11.2019-01.10.2020 включно утворилась заборгованість у розмірі 108424,88 грн.

Постачальник вживав заходи досудового порядку врегулювання спору, шляхом направлення Товариству вимоги про сплату заборгованості. Оскільки вказана вимога залишена відповідачем за первісним позовом без виконання, постачальник звернувся із даним позовом до суду, в межах якого крім суми основного боргу позивач за первісним позовом також просив суд стягнути з Товариства 7923,14 грн пені, 1665,47 грн інфляційних втрат та 2180,71 грн 3 % річних.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом Товариство зазначає, постачальником крім акту звірки взаємних розрахунків не подано належних доказів в підтвердження обставин щодо обсягів споживання теплової енергії. Акт же звірки був підписаний з боку споживача не в зв`язку з тим, що ним визнано відповідні розміри споживання та заборгованості, а з зв`язку з введенням його в оману щодо можливості мирного врегулювання спору. За таких умов позивач за зустрічним позовом просить визнати акт звірки недійсним.

Відповідач за зустрічним позовом зазначає, що КП "Київтеплоенерго" долучено до матеріалів справи № 910/20527/20 копію акту звіряння розрахунків від 30.09.2020, який було складено під впливом помилки, а саме сторони вели переговори про укладення мирових угод по загальним розрахункам за період з 2019 по 2020 роки, як в межах договорів на постачання теплової енергії за договорами, укладеними між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Водоканал-сервіс", так і в справах на підтвердження права вимоги по Договору про відступлення права вимоги (цесії) № 601-18 від 11.10.2018, де сторони просили оголосити перерви у зв`язку з можливістю укладення мирових угод по справам: № 910/17661/19; № 910/17662/19; № 910/18399/19; № 910/17658/19; № 910/18330/19.

Однією з умов таких домовленостей було підписання актів звіряння таких, як доданий до позовної заяви. За твердженнями Товариства після підписання актів звіряння розрахунків позиція КП "Київтеплоенерго" змінилася, що зумовило звернення із даним зустрічним позовом про визнання акту звіряння розрахунків від 30.09.2020 недійсним, як такого що підписаний внаслідок помилки.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з частиною 6 статті 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону.

Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів (частини 7 статті 276 ГК України).

Як підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, Товариство, у порушення умов договору №320121 на постачання теплової енергії від 17.01.2019, не виконав взяті на себе зобов`язання з оплати вартості спожитої теплової енергії за період з 01.11.2019 по 01.10.2020, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у сумі 108424,88 грн.

Крім того, у матеріалах справи наявний акт звіряння розрахунків за теплову енергію від 30.09.2020, підписаний представниками обох сторін, а саме з боку Підприємства директором СП "Енергозбут" КП "Київтеплоенерго" Лопатіним К. О., а з боку Товариства керівником Гранатом В. О.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Із наданого акту звіряння розрахунків за теплову енергію вбачається, що Товариство засвідчує факт наявності у нього зобов`язання з виплати вартості спожитої теплової енергії за договором в розмірі 108424,88 грн станом на 30.09.2020.

Проте, суд відзначає, що обсяг спожитої теплової енергії, її вартість та відповідно заборгованість споживача підтверджується первинними документами, зокрема звітами самого споживача, актами, обліковими картками та довідкою про стан розрахунків. Натомість, споживач не надав суду доказів в підтвердження сплати ним заборгованості чи її існування у меншому ніж розраховано постачальником обсязі. В зв`язку з доведенням постачальником обгрунтованості первісного позову саме первинними документами, суд вбачає підстави для задоволення позову в частині основного боргу в повному обсязі.

При визначенні обгрунтованості позовних вимог за первісним позовом, суд враховує позицію викладену у постанові Верховного Суду від 16.02.2021 № 910/17660/19 щодо належності у якості доказів обсягів споживання теплової енергії облікових карток та інших первинних документів, оформлених постачальником.

Згідно із частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до статті 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами статті 526 Цивільного кодексу України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються із приписами частини 1 статті 193 ГК України.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Доказів на підтвердження сплати відповідачем заборгованості за отриману у період з 01.11.2019 по 01.10.2020 за договором № 320121 на постачання теплової енергії від 17.01.2019 у розмірі 108424,88 грн матеріали справи не містять.

За змістом частини 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до частини 3 статті 13, частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вище викладене, з огляду на те, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати заборгованості за договором №320121 на постачання теплової енергії від 17.01.2019 не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 108424,88 грн.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У зв`язку із простроченням оплати спожитої теплової енергії Підприємством заявлено до стягнення з відповідача за первісним позовом 7923,14 грн пені, 2180,71 грн 3 % річних та 1665,47 грн інфляційних втрат, нараховані за період з листопада 2019 року по вересень 2020 року включно.

За приписами статті 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У пункті 3.3 договору сторони погодили, що споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі, обумовленому чинним законодавством.

Водночас, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення суми пені, суд дійшов висновку про правомірність його здійснення, відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв`язку із чим, позовні вимоги у цій частині суд задовольняє в заявленому розмірі 7923,14 грн, нарахованої за період з листопада 2019 року по квітень 2020 року включно.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення споживачем виконання грошового зобов`язання, то постачальником правомірно здійснено нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки 3% річних у сумі 2180,71 грн та інфляційних втрат у сумі 1665,47 грн, судом встановлено, що розрахунки позивача за первісним позовом є правильними, відповідають фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв`язку із чим, позовні вимоги у цій частині суд також задовольняє.

Щодо зустрічних позовних вимог.

Частинами 1 та 2 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно з частиною 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 20 Господарського кодексу України права та законні інтереси суб`єктів господарювання захищаються, зокрема шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Виходячи зі змісту приписів пункту 2 частини 2 статті 20 ГК України господарські суди розглядають на загальних підставах справи у спорах про визнання недійсними актів, прийнятих іншими органами, у тому числі, актів господарських товариств, які відповідно до закону чи установчих документів мають обов`язковий характер для учасників правовідносин, що виникають чи припиняються з прийняттям такого акту.

При цьому, акт звіряння розрахунків є лише документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов`язань сторін підтверджується первинними документами - договором, накладними, рахунками тощо.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що оскаржуваний у межах зустрічного позову акт звіряння є внутрішнім документом сторін, в якому лише відображена точка зору двох керівників на фінансові відносини сторін, і складання такого акта не тягне за собою наслідків встановлення, виникнення і припинення певних господарських зобов`язань для сторін. Тому наведений акт не є правочином у розумінні вимог статті 202 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим не може бути визнаний недійсним у спосіб захисту цивільних прав, обумовлений приписами статті 16 ЦК України, оскільки жодних прав та охоронюваних законом інтересів позивача наведений акт не зачіпає. Крім того, обраний позивачем за зустрічним позовом спосіб захисту не є ефективним, оскільки, в будь-якому випадку не може захистити його права та інтереси, оскільки, недійсність акту звірки не вплине на зобов`язання споживача по оплаті заборгованості, оскільки, вона підтверджується долученими до матеріалів справи первинними документами. З огляду на вказане у задоволенні зустрічних позовних вимог суд відмовляє.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України. Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїм вимог або заперечень вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен з доводів сторін.

З огляду на вищезазначене, первісні позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими, а первісний позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Вимоги позивача за зустрічним позовом визнаються судом не обгрунтованими, а зустрічний позов таким, що не підлягає задоволенню.

Судові витрати позивача за первісним позовом зі сплати судового збору в розмірі, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача за первісним позовом.

Судові витрати позивача за зустрічним позовом зі сплати судового збору в розмірі, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" (02232, м. Київ, проспект Маяковського Володимира, буд. 68, офіс 233; ідентифікаційний код 37880620) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації ) "Київтеплоенерго" (01001, м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5; ідентифікаційний код 40538421) заборгованість у розмірі 108424 (сто вісім тисяч чотириста двадцять чотири) грн 88 коп, втрати від інфляції у розмірі 1665 (одна тисяча шістсот шістдесят п`ять) грн 47 коп., 3% річних у розмірі 2180 (від тисячі сто вісімдесят) грн 71 коп, пеню у розмірі 7923 (сім тисяч дев`ятсот двадцять три) грн 14 коп., судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп.

3.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4.У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" (02232, м. Київ, проспект Маяковського Володимира, буд. 68, офіс 233; ідентифікаційний код 37880620) до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації ) "Київтеплоенерго" (01001, м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5; ідентифікаційний код 40538421) про визнання недійсним акту звіряння розрахунків від 30.09.2020 року - відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 03.06.2021

Суддя І.В.Усатенко