РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.05.2021Справа № 910/20974/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Рєпкіної Ю. Є., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському"

до Акціонерного товариства "Державний експертно-імпортний банк України"

За участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача 1. Кабінету Міністрів України

2. Міністерства фінансів України

3. Міністерства оборони України

про внесення змін до договору та застосування змін до правовідносин з 13.12.2019,

Представники учасників процесу згідно протоколу від 17.05.2021,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2020 року Приватне акціонерне товариство "Завод "Кузня на Рибальському" (далі - заявник, Завод) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (далі - Банк) про внесення змін до Кредитного договору № 151217К6 від 29.12.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду належних доказів сплати судового збору.

19.01.2021 до канцелярії суду представником позивача подано заяву про усунення недоліків позовної заяви з квитанцією про сплату судового збору у встановленому чинним законодавством порядку.

Ухвалою від 14.01.2021 відмовлено у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" про забезпечення позову у справі 910/20974/20.

19.01.2021 до суду представником позивача подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою від 26.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/20974/20, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.02.2021, визначено сторонам строки на вчинення процесуальних дій.

У зв`язку з перебуванням судді Джарти В. В. у відпустці судове засідання 24.02.2021 не відбулося.

Ухвалою від 01.03.2021 підготовче засідання у справі призначено на 24.03.2021.

03.03.2021 до суду надійшла відповідь на відзив.

11.03.2021 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

24.03.2021 представником відповідача подано до суду пояснення на позовну заяву.

За наслідками підготовчого засідання 24.03.2021 суд ухвалив задовольнити заяву позивача та залучити до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Кабінет Міністрів України, Міністерство фінансів України та Міністерство оборони України, запропонувати залученим третім особам у строк до 12.04.2021 подати до суду письмові пояснення щодо обставин справи; продовжити підготовче провадження у справі № 910/20974/20 на 30 днів до 28.04.2021 (включно) та відкласти підготовче засідання у справі на 14.04.2021.

У підготовчому засіданні 14.04.2021 оголошено перерву до 28.04.202.

21.04.2021 до суду надійшли пояснення Міністерства оборони України.

26.04.2021 до суду надійшли пояснення Міністерства фінансів України.

27.04.2021 до суду надійшли клопотання про поновлення строків на подання пояснень та пояснення Кабінету Міністрів України.

28.04.2021 до початку судового засідання до суду надійшли та були передані до сектору судді пояснення відповідача.

Ухвалою суду від 28.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/20974/20 до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 17.05.2021.

У судовому засіданні 17.05.2021 представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, пославшись на викладені у відзиві обставини. Представники третіх осіб 1-3 надали усні пояснення щодо суті спору.

Відповідно статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.12.2017 між Міністерством оборони України (замовник) та Товариством (виконавець) укладено Державний контракт № 403/1/17/95 на поставку (закупівлю) продукції за державним оборонним замовленням (надалі - контракт).

Відповідно до п. 1.1 контракту виконавець зобов`язується у 2018-2019 роках виготовити і поставити замовнику продукцію, зазначену в специфікації продукції, що поставляється за оборонним замовленням, згідно з додатком 1 до контракту, а замовник прийняти та оплатити продукцію на умовах цього контракту.

Пунктом 2.1 контракту визначено, що орієнтовна вартість продукції за контрактом включає офіційну вартість продукції на момент укладання контракту без урахування податку на додану вартість, з урахуванням відсоткової ставки 18 відсотків річних за кредитом, який планується залучити для виконання контракту, та становить 764 967 907,94 грн, податок на додану вартість 115 735 600,58 грн. Орієнтовна вартість продукції за Контрактом з урахуванням податку на додану вартість складає 880 703 508,52 грн.

Згідно п. 2.2 контракту орієнтовна ціна продукції встановлена, в тому числі, з урахуванням вимог Постанови КМУ № 779 та програми фінансування контракту за рахунок кредитних коштів з наступними параметрами: строк користування кредитом - 36 місяців; сума кредиту - 894 890 000,00 грн; відсоткова ставка за кредитом - 18% річних.

Пунктом 11.6 контракту сторони погодили, що у випадку внесення змін до Постанови № 779, з урахуванням грошово-кредитної політики Національного банку України, процентна ставка за кредитом може бути змінена за ініціативою сторін шляхом укладання окремої додаткової угоди до контракту.

Відповідно до п. 12.2 контракту невід`ємною частиною контракту є кредитний договір від 29.12.2017 № 151317К6, укладений між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - Банк) та Товариством.

У подальшому, 04.10.2019 Міністерство оборони України та Товариство уклали додаткову угоду №8 до контракту, якою внесли до контракту наступні зміни: у п. 2.1 контакту орієнтовну вартість продукції за контрактом з урахуванням податку на додану вартість змінили на 742 083 355,53 грн; у п. 2.2 контракту формулювання щодо визначення параметрів залучення кредитних коштів, зокрема, формулювання щодо визначення відсоткової ставки за кредитом змінили на формулювання « 18% річних, яка не може перевищувати більше ніж на 4 відсотки облікову ставку НБУ»;

Додатковою угодою №11 від 13.11.2020 до контракту внесено зміни щодо орієнтовної вартості продукції за контрактом, що з урахуванням податку на додану вартість становить 735 668 411,03 грн.

Поряд із цим, 29.12.2017 між Товариством та Банком укладено кредитний договір № 151317Кб (надалі - кредитний договір), за яким відповідно до умов цього договору Банк надає Товариству кредит, а останнє зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за кредитом та інші платежі за цим договором. Кредитування Товариства здійснюється з метою виконання Державний контракт № 403/1/17/95 від 29.12.2017.

Пунктом 2.3.1 кредитного договору встановлено ліміт кредитної лінії у розмірі 528 984 026,26 грн.

Згідно п. 2.4 кредитного договору кінцевий термін погашення кредиту - 28.12.2020.

Відповідно до п. 3.1.2 кредитного договору розмір процентної ставки за кредитом становить 18% річних.

Пунктом 3.1.3 кредитного договору передбачено, що розмір процентної ставки за кредитом змінюється у випадках та порядку, що передбачені п. 4.2 кредитного договору

Як слідує з п. 4.2.1 кредитного договору у випадку внесення змін до постанови КМУ від 26.12.2016 №779, з урахуванням грошово-кредитної політики НБУ, процентна ставка за кредитом, визначена у підпункті 3.1.2 цього договору, може бути змінена за ініціативою сторін. Про зміну розміру процентної ставки за кредитом, визначеного у підпункті 3.1.2 договору, укладається додаткова угода до кредитного договору.

Крім того, 29.12.2017 між Міністерством фінансів України та Товариством укладено договір №13010-05/227 про погашення заборгованості ПАТ «Завод «Кузня на Рибальському» перед державою за виконання гарантійних зобов`язань, на підставі якого 29.12.2017 Кабінет міністрів України видав державну гарантію №13010-05/229.

17.10.2018 Кабінет Міністрів України Постановою №850 «Про внесення зміни до пункту 2 Умов залучення суб`єктами господарювання - резидентами України кредитів (позик) під державні гарантії для виконання програм, пов`язаних з підвищенням обороноздатності і безпеки держави» вніс зміни до Постанови КМУ №779, а саме до абзацу другого пункту 2 Умов, виклавши його у наступній редакції: «відсоткова ставка за кредитами (позиками) у національній валюті не може перевищувати більше ніж на 4 відсотки облікову ставку Національного банку України».

Відтак, 31.05.2019 Міністерство оборони України звернулося до Товариства з листом №403/4/4181 щодо необхідності внесення змін до кредитного договору з метою приведення його у відповідність з чинною редакцією Постанови КМУ №779.

У свою чергу, Товариство 06.06.2019 звернулося до Банку з листом №1/412 з ініціативою внести зміни до п. 3.1.2 кредитного договору з метою його приведення у відповідність з чинною редакцією Постанови КМУ №779.

21.06.2019 у відповідь Банк листом №0019300/14548-19 відмовився вносити запропоновані Товариством зміни до кредитного договору, оскільки останні суперечать ст. 1056-1 ЦК України, а поточна редакція кредитного договору відповідає умовам Постанови КМУ №779.

Разом із цим, 17.03.2020 та 06.05.2020 Міністерство оборони України зверталося до Товариства з листами №403/4/1678, №403/4/2908, а Товариство 30.04.2020 та 20.05.2020 - до Банку, з вимогами щодо внесення змін до кредитного договору з метою приведення його у відповідність з чинною редакцією Постанови КМУ №779.

У наданих 22.05.2020 та 14.07.2020 відповідях Банк у листі №0019300/11783-20 повідомив про відмову у внесенні запропонованих Товариством змін до кредитного договору, з посиланням на те, що Постанова КМУ №779 регламентує саме умови залучення кредитів, а умови кредитного договору відповідають вимогам Постанови КМУ №779 в редакції, діючій на день укладання кредитного договору.

Надалі, 27.11.2020 Товариство звернулося до Банку з листом №1/554 щодо внесення зміни до п. 3.1.2 кредитного договору з метою приведення розміру процентів за користування кредитом у відповідність до положень чинної редакції Постанови КМУ №779, у відповідь на що Банк листом №0023204/29375- 20 від 24.12.2020 повідомив про відмову у внесенні змін до кредитного договору.

Звернувшись з даним позовом до суду, Товариство просило внести зміни до кредитного договору в частині розміру процентної ставки за кредитом внаслідок внесення змін до постанови КМУ від 26.12.2016 №779.

У відзиві на позовну заяву Банк зауважив, що за Товариством обліковується заборгованість за кредитним договором та останнє намагається наразі в односторонньому порядку внести зміни до кредитного договору для уникнення відповідальності щодо не повернення кредиту та сплати відсотків. Банк також зауважив, що зміни до постанови КМУ №779 внесені постановою Кабінету Міністрів України №850 від 17.10.2018 вже після укладення кредитного договору.

Третя особа 1, надаючи письмові пояснення, звернула увагу на внесені зміни до постанови КМУ №779 у частині розміру відсоткової ставки за кредитом згідно постанови №850 від 17.10.2018, а також наголосив на наданні КМУ державної гарантії щодо забезпечення виконання Товариством зобов`язань за кредитним договором.

Третя особа 2 у письмових поясненнях по суті спору зауважило, що виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено державною гарантією та укладення такого договору здійснено у відповідності до Постанови КМУ № 779. Відтак, унаслідок внесення змін до Постанови КМУ № 779 в частині встановлення іншого розміру відсоткової ставки відповідні зміни також підлягають внесенню до кредитного договору.

У поясненнях третьої особи 3 на позовну заяву зазначено, що в державному контракті та кредитному договорі передбачено можливість внесення змін до договорів у випадку внесення змін до Постанови КМУ № 779, у зв`язку з чим Товариство неодноразово зверталося до Банку для внесення відповідних змін до кредитного договору. Відтак, у зв`язку з відмовою Банку внести відповідні зміни до договору, кредитний договір наразі не відповідає Постанові КМУ № 779.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частини 1, 2 статті 651 ЦК України).

Підставами для виникнення юридичного спору про внесення змін у договір чи про його розірвання, який підлягає вирішенню судом є обставини, наведені у частині 2 статті 651 ЦК України, і ці обставини виникають в силу прямо наведених у цій нормі фактів та подій, що зумовлюють правову невизначеність у суб`єктивних правах чи інтересах. Такі підстави та умови виникнення юридичного спору у правовідносинах є однаковими незалежно від їх суб`єктного складу (за участі фізичних чи юридичних осіб) та змісту правовідносин (цивільні чи господарські).

Отже, в даному випадку правові підстави для внесення змін до кредитного договору встановлені самим договором, який передбачає внесення змін до розміру процентної ставки за кредитом у випадку внесення змін до постанови КМУ від 26.12.2016 №779.

Згідно статті 648 ЦК України, зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов`язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту. Особливості укладення договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування встановлюються актами цивільного законодавства.

26.10.2016 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 779, якою затверджено Умови залучення суб`єктами господарювання - резидентами України кредитів (позик) під державні гарантії для виконання програм, пов`язаних з підвищенням обороноздатності і безпеки держави. Ці Умови регулюють окремі питання залучення суб`єктами господарювання - резидентами України (далі - суб`єкти господарювання) кредитів (позик) під державні гарантії для виконання програм, пов`язаних з підвищенням обороноздатності і безпеки держави.

Згідно з пунктом 2 Умов залучення суб`єктами господарювання кредитів (позик) здійснюється з додержанням таких умов: відсоткова ставка за кредитами (позиками) не перевищує 19 відсотків річних в національній валюті; строк користування кредитами (позиками) становить не менше ніж 36 місяців.

Відповідно до частини 3 статті 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно частини 3 статті 6 ЦК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Так, 17.10.2018 Кабінет Міністрів України постановою №850 «Про внесення зміни до пункту 2 Умов залучення суб`єктами господарювання - резидентами України кредитів (позик) під державні гарантії для виконання програм, пов`язаних з підвищенням обороноздатності і безпеки держави» вніс зміни до Постанови КМУ №779, а саме до абзацу другого пункту 2 Умов, виклавши його у наступній редакції: «відсоткова ставка за кредитами (позиками) у національній валюті не може перевищувати більше ніж на 4 відсотки облікову ставку Національного банку України».

Разом із цим, відповідно до рішення НБУ № 925-рш від 12.12.2019 з 13.12.2019 облікова ставка НБУ становила 13,50 %; відповідно до рішення НБУ № 76-рш від 30.01.2020 - з 31.01.2020 облікова ставка НБУ становила 11,00 %; відповідно до рішення НБУ № 172-рш від 12.03.2020 облікова ставка НБУ з 13.03.2020 становила 10,00 %; з 24.04.2020 облікова ставка НБУ становила згідно рішення НБУ № 289-рш від 23.04.2020 8,00 %, та з 12.06.2020 облікова ставка НБУ становила 6,00 % згідно рішення НБУ від 11.06.2020 № 397-рш.

Враховуючи положення чинної редакції Постанови КМУ №779, та наведені розміри облікової ставки НБУ, максимальний розмір відсоткової ставки за кредитним договором мав складати: з 13.12.2019-30.01.2020 - 17,5 %, з 31.01.2020-12.03.2020 - 15,0 %, з 13.03.2020-23.04.2020 - 14,0 %, з 24.04.2020-11.06.2020 - 12,0 %, з 12.06.2020 по теперішній час - 10,0 %.

Суд зауважує, що умови пунктів 3.1.3, 4.2.1 кредитного договору прямо передбачають можливість змінення розміру процентної ставки за кредитом у випадку внесення змін до постанови КМУ від 26.12.2016 №779.

Настання відповідної обставини - внесення змін до постанови КМУ від 26.12.2016 №779, відбулися з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови №850 від 17.10.2018, відповідно до якої змінено відсоткову ставку за кредитами (позиками) у національній валюті, що не може перевищувати більше ніж на 4 відсотки облікову ставку Національного банку України.

Таким чином у силу вищевказаного позивач набув права вимагати внесення відповідних змін до кредитного договору з 13.12.2019.

При цьому, обставини щодо невиконання Товариством кредитного договору в частині повернення кредиту та сплати процентів не є предметом даного спору та не ставляться в залежність до можливості внесення змін до кредитного договору згідно пунктів 3.1.3, 4.2.1 вказаного правочину.

Судом враховано, що Товариство неодноразово зверталося до Банку з листами щодо внесення змін до кредитного договору в частині розміру процентної ставки за кредитом внаслідок внесення змін до постанови КМУ від 26.12.2016 №779.

У той же час, право особи на звернення до суду для внесення змін у договір (чи його розірвання) у передбаченому законом випадку відповідає статті 16 ЦК України, способам, передбаченим нею (зміна чи припинення правовідношення) та не може ставитися в залежність від поінформованості про позицію іншої сторони чи волевиявлення іншої сторони (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 914/2649/17).

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили (частини 1, 3 статті 653 ЦК України).

Водночас, частиною 5 статті 188 Господарського кодексу України унормовано, якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

За наведених обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для внесення до пункту 3.1.2 кредитного договору змін, виклавши пункт в наступній редакції: «Розмір процентної ставки за кредитом складає: з 13.12.2019 по 30.01.2020 - 17,5% річних, з 31.01.2020 по 12.03.2020 - 15,0%, з 13.03.2020 по 23.04.2020 - 14,0%, з 24.04.2020 по 11.06.2020 - 12,0%, з 12.06.2020 по 28.12.2020 - 10,0%».

У той же час, щодо пред`явленої позовної вимоги про застосування заявлених змін до кредитного договору до правовідносин сторін, які виникли в рамках даного договору, з 13.12.2019, то суд наголошує на тому, що задоволення відповідної позовної вимоги про внесення змін до договору включає в собі застосування з 13.12.2019 ставки 17,5% річних, а тому суд не вбачає за доцільне задоволення цієї похідної позовної вимоги.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень (статтею 74 ГПК України).

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 73-80, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" до Акціонерного товариства "Державний експертно-імпортний банк України" за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, Міністерства оборони України про внесення змін до договору та застосування змін до правовідносин з 13.12.2019 задовольнити частково.

2. Внести зміни до Кредитного договору, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Завод "Кузня на Рибальському" та Акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України", виклавши пункт 3.1.2 Кредитного договору № 151317К6 від 29.12.2017 у наступній редакції: "Розмір процентної ставки за кредитом складає: з 13.12.2019 по 30.01.2020 - 17,5% річних, з 31.01.2020 по 12.03.2020 - 15,0%, з 13.03.2020 по 23.04.2020 - 14,0%, з 24.04.2020 по 11.06.2020 - 12,0%, з 12.06.2020 по 28.12.2020 - 10,0%".

3. У іншій частині в позові відмовити.

4. Стягнути з Акціонерного товариства "Державний експертно-імпортний банк України" (03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ АНТОНОВИЧА, будинок 127; ідентифікаційний код 00032112) на користь Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському" (04176, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЕЛЕКТРИКІВ, будинок 26; ідентифікаційний код 14312364) 2 102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок) судового збору.

5. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 01.06.2021.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ