РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.05.2021Справа № 910/90/21

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування»
до Комунального підприємства «Київпастранс»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1
простягнення 281096,85 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники учасників справи: не з`явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Комунального підприємства «Київпастранс» 281096,85 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем на підставі Договору добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №330.0000080.101.0612 від 09.09.2019 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Audi, державний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем відповідно до положень ст.27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Як вказує позивач, ДТП сталася з вини працівника Комунального підприємства «Київпастранс» (який керував транспортним засобом ЛАЗ, державний номер НОМЕР_2 , та в момент ДТП знаходився при виконанні своїх трудових обов`язків), враховуючи недостатність страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, для повного відшкодування завданої шкоди, позивач, посилаючись на положення ст.ст. 1172, 1194 Цивільного кодексу України вказує, що обов`язок з відшкодування шкоди у розмірі 281096,85 грн покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 910/90/21, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та залучено до участі у справі ОСОБА_1 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача; підготовче засідання у справі призначено на 17.02.2021.

11.02.2021 від позивача надійшли документи на підтвердження направлення копії позовної заяви з додатками третій особі.

15.02.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позову заперечує. Зокрема, відповідач зазначає, що відповідно до розрахунку страхового відшкодування позивачем було взято за основу рахунок-фактуру ремонтної організації, згідно якого ринкова вартість відновлювального ремонту транспорного засобу становить 573201,02 грн, в той час як ринкова вартість зазначеного транспортного засобу на момент пошкодження склала 545415,43 грн. Відтак, посилаючись на положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та п.п. 7.17, 7.18 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 №142/5/2092, відповідач зазначає, що транспортний засіб вважається фізично знищеним. Також відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів, які б належним чином підтверджували відновлення транспортного засобу, а тому, з урахуванням вимог ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», позивач при виплаті страхового відшкодування мав керуватися звітом, а не рахунком СТО.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2021 задоволено клопотання позивача про витребування доказів у Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві; у підготовчому засіданні оголошено перерву до 18.03.2021.

26.02.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 продовжено строк підготовчого провадження у справі №910/90/21 на 30 днів; повторно витребувано докази у Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві; у підготовчому засіданні оголошено перерву до 14.04.2021.

18.03.2021 (після проведення підготовчого засідання) та 13.04.2021 від Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві надійшла відповідь на запит суду.

13.04.2021 від позивача надійшла заява про проведення підготовчого засідання без участі представника позивача. Вказана заява судом задоволена.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.05.2021.

19.05.2021 від позивача надійшла заява, в якій позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглядати справу без участі його представника.

Заява позивача про розгляд справи без участі його представника судом задоволена.

Відповідач представників у судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив.

Оскільки відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, враховуючи, що заперечення проти позову викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву, а наявні в матеріалах справи докази є достатніми для вирішення спору у даній справі без заслуховування пояснень представників сторін, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

09.09.2019 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Альфа Страхування» (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) було укладено договір №330.0000080.101.0612 добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу (надалі - Договір), об`єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме: автомобілем Audi, державний номер НОМЕР_1 , на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

Вигодонабувачем за Договором є страхувальник.

08.07.2020 о 14 год 25 хв на проспекті Петра Григоренка у місті Києві сталася ДТП, а саме: ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ЛАЗ, державний номер НОМЕР_2 , не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 (Дати дорогу) в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем Audi, державний номер НОМЕР_1 , що спричинило пошкодження вказаних транспортних засобів.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_1 п. 16.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, що підтверджується постановою Дарницького районного суду м.Києва від 31.07.2020 у справі №753/11844/20, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі страхового акту №1034.206.20.01, у відповідності до розрахунку суми страхового відшкодування, визначеного вказаним актом, та заяви страхувальника про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування позивач, виконуючи свої зобов`язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом перерахування коштів у загальній сумі 411096,85 грн на рахунок страхувальника (вигодонабувача), що підтверджується платіжним дорученням №30198 від 28.08.2020.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 411096,85 грн право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Дарницького районного суду м.Києва від 31.07.2020 у справі №753/11844/20 вбачається, що транспортний засіб ЛАЗ, державний номер НОМЕР_2 , водієм якого спричинено ДТП, що потягнуло завдання шкоди власнику автомобіля Audi, державний номер НОМЕР_1 , знаходився під керуванням ОСОБА_1 .

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала транспортним засобом ЛАЗ, державний номер НОМЕР_2 , встановлена у судовому порядку.

Як зазначає позивач (та не заперечує відповідач), цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу ЛАЗ, державний номер НОМЕР_2 , на момент ДТП була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю Страховою компанією «Альфа-Гарант» (договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/5957060), якою за наслідками ДТП, що сталася 08.07.2020, виплачено позивачу суму страхового відшкодування (частково відшкодовано завдану шкоду) у розмірі 130000,00 грн - в межах ліміту відповідальності страховика за полісом №АО/5957060.

За приписами ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно матеріалів ДТП, транспортний засіб ЛАЗ, державний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , належить Комунальному підприємству «Київпастранс» і має ознаки муніципального транспорту, а тому є всі підстави вважати, що саме відповідач є роботодавцем водія ОСОБА_1 і, як наслідок, зобов`язаний відшкодувати в межах фактичних затрат позивача шкоду, заподіяну при ДТП.

Факт того, що ОСОБА_1 був працівником Комунального підприємства «Київпастранс» і на момент ДТП знаходився під час виконання своїх трудових обов`язків, відповідачем не заперечувався.

За приписами ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Будь-яких доказів, які б спростовували обставини щодо перебування ОСОБА_1 в момент ДТП при виконанні своїх трудових обов`язків (як працівника Комунального підприємства «Київпастранс») відповідачем не надано. Так само не вбачається незгода відповідача із такою обставиною і з доданих до відзиву документів.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в силу положень ст.ст. 1172, 1194 Цивільного кодексу України у відповідача виник обов`язок відшкодувати позивачу (як особі, до якої на підставі ст. 993 Цивільного кодексу України перейшло право вимоги, яке страхувальник (потерпілий), має до особи, відповідальної за завдані збитки) різницю між фактичним розміром шкоди (але в межах фактичних витрат страховика) і сплаченою Товариством з додатковою відповідальністю Страховою компанією «Альфа-Гарант» сумою страхового відшкодування за полісом №АО/5957060.

З матеріалів справи вбачається, що 28.08.2020 згідно з платіжним дорученням №30198 позивач на підставі Договору добровільного страхування перерахував на рахунок потерпілої особи суму коштів у розмірі 411096,85 грн.

Відтак, за твердженням позивача, за наслідками ДТП, що сталася 08.07.2020, відповідач зобов`язаний відшкодувати Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Альфа Страхування» залишок невідшкодованих фактично понесених витрат у розмірі 281096,85 грн (411096,85 грн мінус 130000,00 грн).

В свою чергу, доводи відповідача зводяться до того, що в розумінні ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» автомобіль Audi, державний номер НОМЕР_1 , є фізично знищеним і відновлювальний ремонт даного транспортного засобу є недоцільним.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, як вірно зазначив відповідач, порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі ст. 8 Цивільного кодексу України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 10.06.2020 у справі №357/12491/18, від 03.02.2021 у справі №910/17947/15.

Так, відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, при вирішенні питання про розмір збитків, які підлягають відшкодуванню в зв`язку з пошкодженням автомобіля, з`ясуванню підлягають вартість транспортного засобу та вартість його ремонту, і зазначені обставини повинні бути оцінені з точки зору економічної обґрунтованості ремонту.

Для долучення до матеріалів справи позивачем надано Звіт №65394 від 04.08.2020 про оцінку колісного транспортного засобу, складений суб`єктом оціночної діяльності - Фізичною особою-підприємцем Кривов`язом Анатолієм Сергійовичем.

Вказаним Звітом визначено, зокрема, що ринкова вартість автомобіля Audi, державний номер НОМЕР_1 , до пошкодження при ДТП становить 545415,43 грн, а вартість відновлювального ремонту КТЗ становить 463756,07 грн.

Крім того, позивачем було надано рахунок-фактуру №320071438 від 14.07.2020, виставлений ремонтною організацією - Товариством з обмеженою відповідальністю «Ауді-Центр Київ», відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля Audi, державний номер НОМЕР_1 , становить 477667,52 грн без ПДВ.

Таким чином, як за даними Звіту №65394 від 04.08.2020, так і згідно з рахунком-фактурою №320071438 від 14.07.2020, вартість відновлювального ремонту пошкодженого в результаті ДТП транспортного засобу не перевищує вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

За таких обставин, автомобіль Audi, державний номер НОМЕР_1 , не є таким, що вважається фізично знищеним в результаті ДТП в розумінні ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому, зі змісту Звіту №65394 від 04.08.2020 слідує, що ринкова вартість автомобіля до пошкодження при ДТП (у сумі 545415,43 грн) визначалася оцінювачем без врахування ПДВ. Тому при вирішенні питання про співвідношення визначеної у звіті вартості транспортного засобу (до пошкодження) та вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, розрахованої ремонтною організацією, сума податку на додану вартість, вказана у рахунку-фактурі №320071438 (у розмірі 95533,50 грн), судом до уваги не береться.

Наявності підстав для відхилення Звіту №65394 від 04.08.2020 про оцінку колісного транспортного засобу, складеного суб`єктом оціночної діяльності - Фізичною особою-підприємцем Кривов`язом Анатолієм Сергійовичем, відповідачем не доведено та судом не встановлено.

Посилання відповідача на ту обставину, що у розрахунку страхового відшкодування до страхового акту №1034.206.20.01 позивач вказав, що ступінь пошкодження транспортного засобу становить 105,09%, в контексті заявлених позовних вимог значення не мають, оскільки такий розрахунок стосується виключно правовідносин, що склались між сторонами Договору добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №330.0000080.101.0612 від 09.09.2019.

Отже, відповідачем належними та допустимими доказами не доведено технічної неможливості чи економічної необґрунтованості здійснення ремонту пошкодженого в результаті ДТП автомобіля Audi, державний номер НОМЕР_1 , а тому в силу ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається в даному випадку відповідно до вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого транспортного засобу.

Документального підтвердження факту проведення ремонту автомобіля Audi, державний номер НОМЕР_1 , на момент розгляду справи та доказів оплати такого ремонту, позивачем не надано.

Разом з тим, як зазначалося вище, відповідно до Звіту №65394 від 04.08.2020 вартість відновлювального ремонту автомобіля Audi, державний номер НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при ДТП становить 463756,07 грн, а до позивача в порядку ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, в межах суми 411096,85 грн.

За таких обставин, враховуючи вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу (463756,07 грн), розмір шкоди, право на вимогу якої перейшло до позивача (411096,85 грн), а також суму виплаченого позивачу страхового відшкодування за полісом №АО/5957060 (130000,00 грн), за наслідками ДТП, що сталася 08.07.2020, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу шкоду у розмірі 281096,85 грн (411096,85 грн мінус 130000,00 грн).

Відповідачем належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України обставин, повідомлених позивачем не спростовано, доказів відшкодування шкоди в добровільному порядку не надано.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 281096,85 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору - задоволення позову з наведених вище підстав, впливу не мають.

У відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 238-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» (Україна, 04070, місто Київ, вулиця Набережне шосе, будинок 2, ідентифікаційний код 31725604) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» (Україна, 01011, місто Київ, вулиця Рибальська, будинок 22, ідентифікаційний код 30968986) матеріальну шкоду у розмірі 281096 (двісті вісімдесят одна тисяча дев`яносто шість) грн 85 коп. та судовий збір у розмірі 4216 (чотири тисячі двісті шістнадцять) грн 45 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257, п.п.17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 28.05.2021

Суддя Ю.М. Смирнова