Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/263/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Андрійчук О., за участю секретаря судового засідання Рижого Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна"

до відповідача Фермерського господарства "Голдфілд"

про стягнення 336 764,57 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Стельмах Ю., дов. від 12.10.2020,

від відповідача: Хомич Я., дов. від 06.05.2021,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Фермерського господарства "Голдфілд" про стягнення 113 248,26 грн пені, 74 505,44 грн 10 % штрафу та 149 010,87 грн 20% додаткового штрафу за договором купівлі - продажу майбутнього врожаю кукурудзи № від 19.02.2020.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

19.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (позивач) та Фермерським господарством "Голдфілд" (відповідач) укладено договір купівлі - продажу майбутнього врожаю кукурудзи № (далі - договір), за умовами якого відповідач зобов`язався поставити позивачу товар в строки, передбачені в цьому договорі, а позивач - прийняти товар та сплатити його вартість. Проте відповідач порушив умови договору, поставку товару у строки, визначені договором, здійснив частково, відтак позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 336 764,57 грн, з яких: 113 248,26 грн пені, 74 505,44 грн 10 % штрафу за затримку поставки товару на 15 днів та 149 010,87 грн 20% штрафу за затримку поставки товару на 30 днів після прострочення.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач за первісним позовом посилається на ст. 525, 526, 610, 627, 655 ЦК України, ст. 173, 193, 230, 231, 237 ГК України тощо.

11.05.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з тих підстав, що вини останнього у невиконанні умов договору поставки немає, зазначає, що причиною непоставки товару є відсутність волевиявлення позивача про вибір місця поставки відповідно до п. 3.1. договору. Листи від 26.10.2020 та від 18.03.2021, з якими позивач звертався до відповідача через зволікання із поставкою та з проханням виконати умови договору належним чином і поставити покупцю товар, не містять інформації щодо місця поставки товару та підписані представниками позивача без будь - якого підтвердження права представляти інтереси останнього. Відповідач уважає, що у цій ситуації мало місце прострочення кредитора, а тому підстави для застосування до відповідача відповідальності відсутні. Окрім того, предметом спору є стягнення штрафних санкцій (два штрафи та пеня) за одне й те саме порушення договору, що, у свою чергу, є потрійною відповідальністю та суперечить законодавству України, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. Також відповідач посилається на ст. 551 ГК України, якою врегульовано право суду на зменшення розміру пені.

17.05.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з якою комунікація електронною поштою відповідає умов договору та звичаям ділового обороту, вказує, що електронний лист від 06.10.2020 містив транспортні інструкції та був надісланий уповноваженими особами, а тому твердження відповідача необґрунтовані. Щодо нарахування штрафів у розмірі 10% та 20%, то вказані штрафи нараховуються за порушення в різні періоди, мають різні базиси нарахування, а також різні розмірі, а тому підлягають до стягнення. Стосовно зменшення штрафних санкцій, що позивач стверджує, що він зазнав збитків, оскільки відбувся безпрецедентний ріст цін на кукурудзу; відповідач узагалі не зазначив про причини невиконання зобов`язання з поставки; відповідачем не вчинялися заходи, спрямовані на усунення порушень; відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження його скрутного фінансового стану.

31.05.2021 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких останній не визнає отримання електронного листа від 06.10.2020, стверджує, що знімок екрану змонтований, вказує, що відсутність повноважень у Пугач Т. та Стельмаха Ю. підтверджує не надання позивачем жодних інструкцій тощо. Окрім того відповідач зазначає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження понесення ним збитків у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань. Зважаючи на викладене, відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Процесуальні рішення, заяви і клопотання сторін, результати їх розгляду.

Ухвалою суду від 14.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/263/21 у порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання у справі призначено на 17.05.2021.

19.04.2021 від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання у цій справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яке задоволене ухвалою суду від 19.04.2021.

У судовому засіданні 17.05.2021 оголошено перерву до 31.05.2021.

20.05.2021 від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання у цій справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яке задоволене ухвалою суду від 20.05.2021.

Інших заяв і клопотань не надходило.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, оцінивши подані докази, суд установив таке.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

19.02.2020 між позивачем (покупець) та відповідачем (продавець) укладено договір купівлі - продажу майбутнього врожаю кукурудзи № (договір), за п. 1.1. якого продавець зобов`язався поставити покупцю товар в строки, передбачені договором, а покупець - прийняти товар та сплатити його вартість.

У п. 1.2. договору сторони погодили залікову вагу/кількість - 300 тонн та ціну товару - 4 653,10 грн/тонну, а також загальну вартість договору, яка становить з ПДВ 1 395 930,00 грн, що еквівалентно 57 000,00 доларів США.

Відповідно до п. 7.1. договору він набирає чинності з моменту його підписання і скріплення печатками сторін та діє до моменту виконання сторонами усіх своїх обов`язків за договором.

Згідно з п. 3.1. договору поставка товару здійснюється на умовах СРТ відповідно до ІНКОТЕРМС 2010/2020. Місцем поставки є будь-який із портових терміналів (надалі - Зерновий склад) на цілковито одноособовий вибір покупця в таких портах: Одеському, Південному, Чорноморську. Покупець зобов`язаний завчасно повідомляти продавця у будь-який зручний спосіб (у тому числі засобами електронного зв`язку) про місце поставки. За додатковою угодою сторін, поставка товару також можлива на умовах EXW Державне підприємство "Радивилівський комбінат хлібопродуктів" Рівненська область, м. Радивилів, вул. Волковенка, 11 відповідно до ІНКОТЕРМС 2010.

За п. 3.3. договору зазначено, що продавець зобов`язується здійснити поставку всього об`єму товару у строк до 30.10.2020.

Продавець зобов`язаний поставляти товар вантажними автомобілями або залізничним транспортом (хопер-вагони зерновози). Для оптимізації поставки, об`єм, термін та місце поставки кожної партії може додатково узгоджуватися представниками сторін у будь-який прийнятний спосіб (письмовий, електронна пошта, переговори тощо). Ця норма жодним чином не змінює обов`язку продавця поставити весь погоджений об`єм товару в погоджений строк, оскільки приймання товару в сезон врожаю здійснюється покупцем цілодобово (п. 3.4. договору).

Пунктами 5.3, 5.4. договору погоджено, що товар вважається переданим продавцем за кількістю після підписання видаткової накладної в передбаченому законодавством порядку. Поставка товару на умовах EXW здійснюється відповідно до порядку переоформлення права власності на зерно на зерновому складі. Усі складські документи повинні відповідати вимогам Положення про обіг складських документів на зерно, затвердженого Наказом Мінагрополітики України від 27.06.2003 № 198, та іншим вимогам законодавства. Товар вважається переданим продавцем за кількістю, вказаною у складській квитанції. Товар вважається переданим продавцем покупцю за якістю відповідно до посвідчення якості (форма № 47), виданим Зерновим складом (із можливістю застосування п. 5.2. договору).

У п. 4.1. договору визначено, що оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок продавця. Покупець зобов`язується оплачувати вартість поставленого товару в такі строки: 80% вартості товару - протягом 3-х банківських днів після фактичної поставки та надання видаткової накладної, 20% вартості товару - протягом 3-х банківських днів після фактичної реєстрації податкової накладної згідно з чинним законодавством України та наданням усіх документів, вказаних у п. 3.2, 3.7. договору.

Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб.

Судом з фактичних обставин справи установлено, що 06.10.2020 позивач направив на офіційну електронну адресу відповідача ( ) детальні транспортні інструкції, де вказано, що поставка товару: кукурудза 3 класу врожаю 2020 року, може бути здійснена як автомобільним, так і залізничним транспортом на термінал ТОВ «Транссервіс 2008», в квоту SOUFFLET NEGOSE S.A.S, експортер вантажу ТОВ «Суффле Агро Україна», пункт розвантаження: Одеська область, Овідіопільський район, с. Молодіжне, вул. Залізнична, 2, переадресування вантажу: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Промислова, 1.

26.10.2020 позивач звернувся до відповідача з листом № 1 через зволікання із поставкою з проханням виконати умови договору належним чином та поставити покупцю товар.

У зв`язку із затримкою та неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань сторони погодили поставку товару: пункт розвантаження: ПрАТ "Славутський солодовий завод", Хмельницька область, Славутський район, с. Крупець, вул. Б. Хмельницького ,43.

Відповідач поставив позивачу частину товару - 139,880 тонн кукурудзи, що підтверджується видатковими накладними № від 03.02.2021, № від 04.02.2021, товарно - транспортними накладними № 7, 8 від 03.02.2021, № 11, 12 від 04.02.2021, зобов`язання за договором в частині поставки товару у кількості 160,12 тонн так і не виконав.

18.03.2021 позивач направив на адресу відповідача лист з вимогою виконати зобов`язання та поставити частину товару, яку відповідач залишив без відповіді та задоволення.

Станом на момент звернення до суду відповідач не виконав умови договору, поставку товару у повному обсязі не здійснив.

Відповідно до п. 6.2. договору у разі затримки поставки товару у заліковій вазі продавець сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% від вартості невчасно поставленого товару за кожен день прострочення.

Підпунктом 6.2.1 п. 6.2 договору передбачено, що у разі затримки поставки товару у заліковій вазі на строк понад 15 (п`ятнадцять) календарних днів з моменту погодженого п. 3.3 договору, продавець зобов`язується сплатити покупцю штраф у розмірі 10 % від вартості непоставленого товару, що визначається за такою формулою: ВТ = (ОП- ОП1)*Ц, де: ВТ - вартість непоставленого товару, грн з ПДВ, ОП - об`єм планової поставки товару у заліковій вазі, зазначеній у п. 1.2., без врахування відхилення, тонн, ОП1 - об`єм фактичної поставки товару у заліковій вазі, тонн, Ц - ціна на товар, що обраховується відповідно до п. 1.2., 1.3. договору на останній робочий день, що передує даті, зазначеній у п. 3.3. договору, грн з ПДВ, але не може бути меншою ніж 3 800,00 грн за одну тонну.

У разі затримки поставки товару у заліковій вазі додатково на строк понад 30 (тридцять) календарних днів після прострочення згідно з п. 6.2.1. договору, продавець зобов`язується сплатити покупцю додатково штраф у розмірі 20 % від вартості непоставленого товару, що визначається за вказаною формулою. Крім цього, покупець матиме право на одностороннє припинення дії цього договору (підп. 6.2.2. п. 6.2.договору).

У зв`язку з тим, що відповідач порушив умови договору та частково здійснив поставку товару, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 336 764,57 грн, з яких: 74 505,44 грн 10 % штрафу, 149 010,87 грн 20% штрафу та 113 248,26 грн пені.

З урахуванням викладеного судом установлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини, пов`язані із невиконанням умов договору купівлі - продажу майбутнього врожаю кукурудзи щодо поставки товару, регулювання яких здійснюється ГК України, ЦК України тощо.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених учасниками справи.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України).

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно зі ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу (ст. 663 ЦК України).

Судом із фактичних обставин справи установлено, що відповідач свого обов`язку з поставки товару в обсязі 300 тонн у строк до 30.10.2020 не виконав, поставив товар частково, в обсязі 139,880 тонн 03.02.2021 та 04.02.2021.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У силу вимог ч. 1, 6, 7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються зі ст. 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У той же час відповідач стверджує, що мало місце прострочення кредитора, посилаючись при цьому одночасно як на неотримання від позивача інструкцій щодо місця поставки, так і на їх надання неуповноваженою особою із невстановленої електронної адреси та без додатків.

У свою чергу, приписами ч. 1, 2 ст. 613 ЦК України унормовано, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених ч. 4 ст. 545 цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

У той же час, як установлено судом із фактичних обставин справи, за п. 3.1. договору покупець зобов`язаний завчасно повідомляти продавця у будь-який зручний спосіб (у тому числі засобами електронного зв`язку) про місце поставки.

Будь-яких додаткових вимог до повідомлення, окрім як завчасного визначення в ньому місця поставки, сторонами не обумовлено, у тому числі осіб та електронних адрес, від яких та з яких мають надходити такі повідомлення.

На виконання п. 3.1. договору позивач 06.10.2020 (з електронної адреси Тетяни Пугач ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), яка, за твердженням представника позивача, працює у відділі маркетингу) направив на офіційну електронну адресу відповідача () листа з додатками, зокрема детальними транспортними інструкціями, в яких зазначено, що поставка товару: кукурудза 3 класу врожаю 2020 року, може бути здійснена як автомобільним, так і залізничним транспортом на термінал ТОВ «Транссервіс 2008», в квоту SOUFFLET NEGOSE S.A.S, експортер вантажу ТОВ «Суффле Агро Україна», пункт розвантаження: Одеська область, Овідіопільський район, с. Молодіжне, вул. Залізнична, 2, переадресування вантажу: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Промислова, 1.

Щодо тверджень відповідача про те, що такий лист направлений неуповноваженою особою та з невідомої пошти, то, як зазначалося, умовами договору особливих умов щодо повідомленням про місце поставки сторонами не обумовлено.

Окрім того, суд уважає за необхідне зазначити таке.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

У силу вимог ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За фактичними обставинами справи у строк до 30.10.2020 (строк виконання відповідачем зобов`язань з поставки кукурудзи) відповідач жодних дій, спрямованих на належне виконання взятих на себе зобов`язань, не вчинив. Так само, отримавши листи від "неуповноваженої особи", жодних заходів, пов`язаних із спробую уточними чи перевірити у позивача наявність у Пугач Т. повноважень та достовірність даних, отриманих ним, не здійснив, що свідчить про порушення відповідачем вимог ст. 509, 526 ЦК України ст. 193 ГК України.

Стосовно того, що знімок з екрану є змонтованим, то відповідач, знову ж таки, свого обов`язку з доведення вказаної обставини, у тому числі шляхом надання висновку експерта або заявлення клопотання про призначення судової експертизи, не виконав, а тому таке посилання визнається судом безпідставним.

Окрім того, судом також установлено, що у подальшому, за результатами переговорів, сторони погодили поставку товару у новому місці: пункт розвантаження: ПрАТ "Славутський солодовий завод", Хмельницька область, Славутський район, с. Крупець, вул. Б. Хмельницького ,43, куди відповідач поставив позивачу 139,880 із 300 тонн кукурудзи.

Зважаючи на викладене, заперечення відповідача про неможливість виконання ним зобов`язання з поставки товару у зв`язку із простроченням позивача, судом відхиляються як необґрунтовані.

Отже, судом із фактичних обставин справи установлено, що предметом спору за позовною заявою є 74 505,44 грн 10 % штрафу, 149 010,87 грн 20% штрафу та 113 248,26 грн пені за невиконання з боку відповідача негрошового зобов`язання - поставки товару.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Суспільні відносини щодо укладання та виконання господарських договорів регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 193 ГК України встановлено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як зазначено в ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За змістом ч. 2 ст. 9 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Тож до правовідносин сторін договору щодо забезпечення належного виконання господарського договору штрафними санкціями (штраф, пеня) слід застосовувати положення глави 26 ГК України.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина ч. 1 ст. 173 ГК України містить визначення господарського зобов`язання, яким визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Тобто в розумінні ст. 173 та 230 ГК України неустойка (штраф, пеня) є різновидами господарських санкцій за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, суть якого може полягати як в зобов`язанні сплатити гроші (грошове зобов`язання), так і в зобов`язанні виконати роботу, передати майно, надати послугу (негрошове зобов`язання).

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Отже, застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу, передбачених ч. 4 ст. 231 ГК України, є можливим, оскільки суб`єкти господарських відносин наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення при укладанні договору санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань і пеня та штраф застосовуються за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18.

Щодо можливості одночасного стягнення пені та штрафу, то слід зазначити таке.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлений ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, а право визначити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою ст. 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (відповідна правова позиція викладена в постановах КГС ВС від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18, від 27.09.2019 у справі № 923/760/16, від 02.04.2019 у справі № 917/194/18, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17, від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17 ).

Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання.

У той же час позивач просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 10% за затримку поставки товару на строк понад 15 календарних днів та 20% штрафу за затримку поставки товару на строк понад 30 календарних днів, тобто двічі застосувати до відповідача одну й ту ж форму неустойки - штрафу, за одне й теж порушення - затримку у поставці товару.

Статтею 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, стягнення двох штрафів, нарахованих за прострочення у поставці товару, є неможливим, оскільки вважатиметься притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення. При цьому штраф у розмірі 10% за затримку поставки товару на строк понад 15 календарних днів охоплюється 20% штрафу за затримку поставки товару на строк понад 30 календарних днів.

Окрім того, як зазначалося, відповідач зобов`язаний був поставити товар у строк до 30.10.2020. У свою чергу, відповідальність застосовується з наступного дня після настання строку виконання зобов`язання, якщо такий строк припадає на святковий, вихідний, неробочий день, то строк виконання переноситься на перший робочий день. При цьому суд уважає за необхідне зазначити, що згідно з правилами української мови про вживання прийменника до для числових позначень, наприклад, до 30.10.2020, 30.10.2020 є останнім днем виконання зобов`язання (прислівник включно писати не треба), тобто прийменник до виражає кінцеву календарну дату та за сферою використання закріплений за офіційним діловим стилем, тоді як прийменник по - за розмовним (вказані прийменники в українській мові є тотожними та відрізняються лише за сферою використання) (вказане знайшло своє застосування у судовій практиці, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 803/350/17 та у справі № 815/4720/16, від 13.06.2018 у справі № 815/1298/17, від 14.08.2018 у справі № 803/1387/17, від 28.08.2018 у справі № 814/4170/15, від 08.10.2018 у справі № 927/490/18).

Суд, здійснивши перерахунок пені (в розмірі 01,%, яка правилами ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» не обмежується, оскільки застосовується за невиконання негрошового зобов`язання) та штрафу (у розмірі 20%), установив, що розмір першої становить 113 248,26 грн (при заявленому - 113 248,26 грн), а другого - 149 010,87 грн (при заявленому - 149 010,87 грн), отже, пеня та штраф в розмірі 20% підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

Щодо клопотання про зменшення пені, заявленого відповідачем у відзиві, то суд уважає за необхідне зазначити таке.

Частинами 1, 2 ст. 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При застосуванні ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

За змістом зазначених норм зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Судовий розсуд - це право суду, яке передбачене та реалізується на підставі чинного законодавства, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Застосовуючи свої дискреційні повноваження, суд уважає за необхідне зазначити, що за ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених ст. 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором штрафу, пені, річних відсотків, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Оцінивши фактичні обставини справи, судом установлено, що відповідач виконав свої зобов`язання з поставки товару на 46,63%, вартість недопоставленого товару становить 745 054,37 грн, загальна сума неустойки (штрафу та пені), заявлена до стягнення - 336 764,57 грн, з яких пеня у розмірі 113 248,26 грн, що у відсотковому відношенні становить 45,20% та 15,20% відповідно.

Отже, враховуючи майновий стан обох сторін, ступінь виконання зобов`язання, період прострочення, наслідки порушення зобов`язання, застосування до відповідача штрафу, відсутність поставки станом на день вирішення вказаного спору, беручи до уваги засади справедливості, добросовісності, розумності як складові елементи загального конституційного принципу верховенства права, закріплені у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України, зважаючи на правову природу пені та її основне призначення, суд, реалізовуючи свої дискреційні повноваження, зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором, а тому клопотання відповідача підлягає частковому задоволенню, а пеня, заявлена до стягнення (113 248,26 грн), зменшенню до 70 000,00 грн.

Щодо інших аргументів, на які посилалися учасники справи та яким не була дана оцінка, то Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справах "Проніна проти України", «Серявін та інші проти України», "Ruiz Torija v. Spain" тощо).

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про порушення майнових прав позивача, а відтак про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

У первісній позовній заяві позивачем зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 5 051,47 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи, що позов задоволено частково, відтак судовий збір у розмірі 3 934,08 грн покладається на відповідача, решта - на позивача.

При цьому сума, на яку суд на власний розсуд зменшив пеню, при вирішенні питання про розподіл судових витрат не враховується.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" до Фермерського господарства "Голдфілд" про стягнення 336 764,57 грн задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства "Голдфілд" (35600, Рівненська область, м. Дубно, вул. Гарбарська, буд. 3, ідентифікаційний код 39901034) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (30068, Хмельницька область, Славутський район, с. Крупець, вул. Богдана Хмельницького, буд. 43, ідентифікаційний номер 34863309) 70 000,00 грн пені та 149 010,87 грн 20% штрафу.

У задоволенні позовних вимог про стягнення 74 505,44 грн 10% штрафу та 43 248,26 грн пені відмовити.

Стягнути з Фермерського господарства "Голдфілд" (35600, Рівненська область, м. Дубно, вул. Гарбарська, буд. 3, ідентифікаційний код 39901034) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (30068, Хмельницька область, Славутський район, с. Крупець, вул. Богдана Хмельницького, буд. 43, ідентифікаційний номер 34863309) 3 934,08 грн судового збору.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (33068, Хмельницька область, Славутський район, с. Крупець, вул. Богдана Хмельницького, буд. 43, ідентифікаційний номер 34863309).

Відповідач: Фермерське господарство "Голдфілд" (35600, Рівненська область, м. Дубно, вул. Гарбарська, буд. 3, ідентифікаційний код 399014034).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне судове рішення складене та підписане 31.05.2021.

Суддя О.Андрійчук