номер провадження справи 9/12/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2021 Справа № 908/267/21

м.Запоріжжя

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТР-АГРО», (08702, Київська область, м. Обухів, вул. Промислова, 20)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСНОВА-АГРО», (70202, Запорізька область, Гуляйпільский район, м. Гуляйполе, вул.Цвітна, буд. 12, кв. 84)

про стягнення суми 1 528 255,26 грн.

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Бичківській О.О.

За участю представників:

від позивача: Бохан С.О.;

від відповідача: Швець Д.І.

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТР-АГРО» про стягнення з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСНОВА-АГРО» суми 1 528 255,26 грн., в тому числі: 1304295,07 грн. основного боргу за поставлений товар, 99090,38 грн. - 3% річних, 124869,81 грн. індексу інфляції.

Ухвалою суду від 05.02.2021 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/267/21, присвоєний номер провадження 9/12/21, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 04.03.2021. Ухвалою суду від 04.03.2021 підготовче засідання відкладено на 01.04.2021. Ухвалою суду від 01.04.2021 продовжено строк підготовчого провадження на п`ятнадцять днів - до 21.04.2021 включно, підготовче засідання відкладено на 20.04.2021. Ухвалою суду від 20.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.05.2021

18.05.2021 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги, викладені у позовній заяві, які мотивовані, зокрема, наступним. Позивач за видатковими накладними поставив відповідачу товар на загальну суму 2304295,07 грн. Всього товар був поставлений за 15-ма видатковими накладними. Видаткова накладна № 37069 від 15.10.2019 на суму 32016,00 грн. з боку відповідача не була підписана з незрозумілих причин, але товар за нею був поставлений. При цьому, позивачем в підтвердження проведення господарської операції з постачання відповідачу товару за видатковою накладною № 37069 від 15.10.2019 було складено та зареєстровано податкову накладну № 670 від 15.10.2019, сума якої співпадає з сумою видаткової накладної № 37069 від 15.10.2019 (32 016,00 грн.). Також наявна довіреність № 86 від 15 жовтня 2019 на отримання товару, вказаного у зазначеній видатковій накладній. Відповідач здійснив оплату товару частково: 10.11.2020 була сплачена сума в розмірі 1000000,00 грн., внаслідок чого заборгованість відповідача складає 1304295,07 грн. У зв`язку з цим, позивач просив стягнути з відповідача суму 1304295,07 грн. основного боргу за поставлений товар, а також суму 99090,38 грн. - 3% річних та суму 124869,81 грн. втрат від інфляції, нарахованих на суму боргу. Позов обґрунтовано ст.ст. 526, 625, 692 ЦК України, ст.193 ГК України. В позовній заяві позивачем був зазначений попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, що складається з суми 22923,83 грн. судового збору та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 146222,76 грн.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві, зазначивши, зокрема, про наступне. У квітні 2019 між позивачем та відповідачем була укладена усна домовленість про те, що позивач буде здійснювати на адресу відповідача поставку товару по догляду за рослинами на загальну суму до 2500000 грн., а відповідач оплатить його частково після збирання врожаю у 2020 році на суму 1000000 грн. та після збирання врожаю у 2021 решту суми. На виконання вказаної усної домовленості відповідачеві дійсно була здійснена поставка товару на загальну суму, вказану у накладних, що додані до позовної заяви, окрім накладної № 37069 від 15.10.2019 на суму 32016,00 гривень. Вказаний товар прийнято не було через невідповідність його стану умовам домовленостей сторін. Наявність довіреності на отримання товару у постачальника не говорить про його отримання відповідачем, оскільки будь-які первинні документи з приводу отримання товару відповідач не підписував. Факт реєстрації податкової накладної на постачання товару також не говорить про його отримання, оскільки це питання відноситься до правильності ведення податкового обліку самим позивачем, а не факту прийняття товару з боку відповідача. Таким чином відповідачеві було поставлено товар протягом 2019 року на загальну суму 2272279,07 грн. На виконання усної домовленості між сторонами у 2020 році, після збирання врожаю, позивачеві було перераховано суму 1000000,00 гривень (платіжне доручення від 10.11.2020). Залишок заборгованості склав 1272279,07 гривень, який повинен був бути перерахований у вересні-жовтні 2021року, після збирання врожаю 2021року. Станом на дату подання позову позивачем строк оплати за товар ще не наступив, жодна накладна не містить строку платежу за отриманий товар. Більш того, всі накладні містять посилання на договір №75/19-3 від 22.03.2019 та додаток №1/СА000006751 від 22.03.2019. Відповідач стверджує, що вказані документи ним не укладалися і не підписувалися та просив суд витребувати у позивача договір №75/19-3 від 22.03.2019 року та додаток №1/СА000006751 від 22.03.2019, які зазначені у видаткових накладних. З моменту здійснення поставки товару та до лютого 2021, коли відповідачем було отримано примірник позовної заяви від позивача, відповідачем не отримувались жодні претензійні листи та жодні вимоги про необхідність проведення оплати за товар. У відповідача не було обов`язку сплачувати за товар, тим більше на наступний день з його прийняття, як про це зазначає позивач. Від позивача не надходило жодних вимог про сплату за товар, а у випадку наявності будь-якої вимоги, товар просто було б повернуто позивачеві. Відповідач зазначив, що вважає позов заявлений позивачем вимогою про оплату товару. При цьому, розрахунок позивача в порядку ст.625 ЦК України про визначення суми 3% річних та індексу інфляції за 2019-2020 роки до сплати відповідачем є незаконним, оскільки така вимога (позовна заява) була отримана відповідачем лише у лютому 2021. За таких умов відповідач визнає заборгованість за отриманий товар в сумі 1272279,07 грн. Проте на даний момент не в змозі оплатити вказану суму через те, що не планував її повернення позивачеві до збору врожаю 2021 року. Специфіка діяльності ТОВ «Основа-Агро» не дозволяє зробити вказану оплату до вересня - жовтня 2021року через те, що відповідач є сільськогосподарським підприємством, основним видом діяльності якого є вирощування (виробництво) сільськогосподарської продукції. Через специфіку діяльності відповідача (сільськогосподарське виробництво) негайне виконання рішення суду поставить підприємство на межу банкрутства та призведе до додаткового фінансового навантаження у вигляді виконавчого збору, тощо. На підставі викладеного, відповідач просив суд при винесенні рішення, враховуючи, що збирання врожаю розпочнеться у серпні 2021року, розстрочити виконання рішення наступним чином: до 10 серпня 2021року - 500000 грн.; до 10 вересня 2021року - 500000 грн., до 01 жовтня 2021року - 272279,07 грн. та витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог. Відповідач також зазначив, що заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу є занадто завищеною та, в свою чергу, повідомив, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які відповідач очікує понести в зв`язку з розглядом справи, складає 30000 грн. витрати на професійну правничу допомогу, докази на підтвердження понесення яких будуть подані у встановлений законодавством строк.

Позивач у відповіді на відзив зазначив, що доводи, викладені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими та безпідставними. Відповідачем не надано доказів на підтвердження своїх тверджень щодо наявності усних домовленостей між позивачем та відповідачем щодо порядку поставки товару та оплати за поставлений товар. Стосовно не підписаної видаткової накладної № 37069 від 15.10.2019 зазначив, що товар за даною видатковою накладною був поставлений, факт отримання товару підтверджується податковою накладною, зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних. Відповідач отримав і затвердив податкову накладну та таким чином визнав, що товар за договором отримав. Видаткові накладні містять посилання на Договір №75/19-3 від 22.03.2019 та Додаток №1/СА000006751 від 22.03.2019, оскільки сторони планували укласти вказаний договір, але не дійшли згоди стосовно умов, тому він не був підписаний. Тому прохання відповідача про витребування судом у позивача Договору №75/19-3 від 22.03.2019 з додатком не підлягає виконанню, тому що вказаного Договору та додатку у позивач немає, оскільки вони не були підписаними. Пред`явлення претензії є правом, а не обов`язком сторони спору та не є обов`язком перед зверненням з позовом до суду. Факт отримання товару відповідачем і видаткові накладні, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов`язку у відповідача розрахуватись за отриманий товар. Тому загальні положення ч. 2 ст. 530 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин сторін, оскільки термін виконання зобов`язання, що випливає з правовідносин поставки (купівлі-продажу), встановлений спеціальною нормою права (ст. 692 ЦК України), а саме: покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів. Усних домовленостей про порядок оплати за поставлений товар між позивачем та відповідачем не було, а твердження відповідача ніякими доказами не підкріплені. Також позивач заперечив щодо розстрочки виконання рішення суду, вказавши, що товар поставлений ще у 2019 році і у відповідача було достатньо часу, щоб добровільно рахуватись за поставлений товар.

В судовому засіданні 18.05.2021 представник позивача в усній формі зазначив, що докази понесених позивачем судових витрат будуть подані до суду у встановлений законом строк; заява про винесення додаткового рішення в цій частині буде подана до суду окремо.

В судовому засіданні 18.05.2021 представник відповідача в усній формі також зазначив, що докази понесених відповідачем судових витрат будуть подані до суду після прийняття рішення, у встановлений законом строк.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СПЕКТР-АГРО» (позивач у справі) поставив Товариству з обмеженою відповідальністю «ОСНОВА-АГРО» (відповідач у справі) товар на загальну суму 2 304 295,07 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними, завірені копії яких містяться в матеріалах справи:

- № 14655 від 26.04.2019 на суму 470 317,46 грн.;

- № 14666 від 26.04.2019 на суму 155 206,93 грн.;

- № 14674 від 26.04.2019 на суму 27 567,84 грн.;

- № 14786 від 30.04.2019 на суму 18 998,88 грн.;

- № 20433 від 28.05.2019 на суму 220 467,52 грн.;

- № 21308 від 29.05.2019 на суму 20 683,74 грн.;

- № 32094 від 30.08.2019 на суму 526 777,30 грн.;

- № 32096 від 30.08.2019 на суму 137 484,00 грн.;

- № 32093 від 30.08.2019 на суму 396 553,92 грн.;

- № 32480 від 02.09.2019 на суму 71 648,64 грн.;

- № 33581 від 09.09.2019 на суму 104 946,66 грн.;

- № 34063 від 12.09.2019 на суму 85 497,48 грн.;

- № 34613 від 18.09.2019 на суму 34 428,24 грн.;

- № 36613 від 02.10.2019 на суму 1 700,46 грн..;

- № 37069 від 15.10.2019 на суму 32 016,00 грн.

Зазначені видаткові накладні, крім накладної № 37069 від 15.10.2019 на суму 32016,00 грн., підписані обома сторонами та скріплені печатками. В накладних вказано, що отримання товару здійснювалось з боку ТОВ «ОСНОВА-АГРО» Жовніренко на підставі відповідних довіреностей, номер та дата яких відображені у кожній накладній.

Отримання товару за вказаними накладними, за виключенням накладної № 37069 від 15.10.2019 на суму 32016,00 грн., відповідачем не заперечується.

Видаткова накладна № 37069 від 15.10.2019 на суму 32 016,00 грн. відповідачем не підписана, останній отримання товару на вказану суму не визнає.

Відповідач згідно з платіжним дорученням № 1202 від 10.11.2020 перерахував на рахунок ТОВ «СПЕКТР-АГРО» суму 1 000 000 грн. в рахунок оплати поставленого позивачем товару, з призначенням платежу: «за насіння ріпаку згідно договору № 75/19-3 від 22.03.2019».

Позивач у лютому 2021 звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача суми 1304295,07 грн. основного боргу за поставлений товар, суми 99090,38 грн. - 3% річних та суми 124869,81 грн. втрат від інфляції, за яким відкрито провадження у даній господарській справі.

Відповідач у відзиві визнав заборгованість за товар частково в розмірі 1272279,07 грн. (крім вищезазначеної не підписаної ним видаткової накладної на суму 32 016,00 грн.).

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Статтею 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Згідно з п. 1 ст. 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду.

Із досліджених судом доказів, які містяться в матеріалах справи, слідує, що між позивачем та відповідачем на підставі ст.ст. 11, 202, 509, 642 ЦК України, ст. 181 ГК України виникли зобов`язання, фактично сторонами у спрощений спосіб укладено договір поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як зазначалось судом вище, із загальної суми 1 304 295,07 грн. основного боргу, заявленої позивачем до стягнення згідно з наданими ним видатковими накладними, відповідач визнав заборгованість в розмірі 1 272 279,07 грн., а саме: крім накладної №37069 від 15.10.2019 на суму 32016,00 грн., яка не підписана з боку покупця.

Згідно з положеннями статей 73, 74, 79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18, у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15).

У видатковій накладній № 37069 від 15.10.2019 відображено відомості про передачу продавцем покупцю наступного товару: «Агрітокс, РК», в кількості 230 л на суму 32 016,00 грн., в т.ч. ПДВ 5336,00 грн. В графі «Отримав» вказано: «Директор Жовніренко Олександр Іванович, за довіреністю № 86 від 15.10.2019».

Позивачем на підтвердження факту отримання відповідачем товару за вказаною видатковою накладною надано, в тому числі, завірену копію довіреності № 86 від 15 жовтня 2019 (дійсна до 24.10.2019) на отримання товарно-матеріальних цінностей, а саме: отримання Жовніренко Олександром Івановичем від ТОВ «СПЕКТР-АГРО» товару: «Агрітокс,РК» в кількості 230 л. Довіреність підписана керівником та головним бухгалтером ТОВ «ОСНОВА-АГРО», містить печатку вказаної юридичної особи.

Згідно з п. 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зі змінами, внесеними наказом МФУ № 565 від 20.06.2018, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

В пункті 2.5 цього Положення, зокрема, визначено, що повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Отже довіреність на отримання матеріальних цінностей є документом, який фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної фізичної особи одержати для підприємства певну кількість цінностей, зазначених згідно з переліком. Та обставина, що вищезазначена довіреність № 86 від 15 жовтня 2019 є в наявності у позивача (продавця) свідчить про те, що вона була передана йому відповідачем (покупцем) при отриманні відповідного товару.

На підставі викладеного, враховуючи відомості відображені у видатковій накладній №37069 від 15.10.2019 та наявність у позивача виписаної відповідачем довіреності на представника № 86 від 15.10.2019 на отримання того ж самого товару, що вказаний у цій накладній, суд приходить до висновку, що факт поставки позивачем відповідачу товару згідно з видатковою накладною № 37069 від 15.10.2019 на суму 32 016,00 грн. є підтвердженим.

Судом також враховано, що позивачем зареєстровано податкову накладну № 670, складену 15.10.2019, в якій відображено здійснення господарської операції з поставки покупцю - ТОВ «ОСНОВА-АГРО» товару: «Агрітокс,РК» в кількості 230 л, на суму 26680,00 грн. (без врахування ПДВ), ПДВ 5336,00 грн., а всього - на суму 32 016,00 грн.

Надані позивачем докази у їх сукупності є належними доказами, які підтверджують факт постачання товару відповідачу та його прийняття ним.

Разом з тим, відповідач, зазначаючи про не отримання ним товару за вказаною видатковою накладною, не надав жодного доказу на підтвердження своїх доводів.

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Строк виконання грошового зобов`язання, що випливає з правовідносин купівлі-продажу та поставки, встановлений зазначеною спеціальною нормою, та не може ставитися в залежність від звернення кредитора до боржника з вимогою в порядку частини другої статті 530 ЦК України.

За таких обставин факт отримання товару відповідачем і видаткові накладні, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов`язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар, тому обов`язок з проведення розрахунків за отриманий товар, повинно було бути виконано відповідачем одразу після прийняття останнім товару за видатковими накладними.

Відповідно до ст. 19 Господарського процесуального кодексу України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

Вищевикладеним спростовуються доводи відповідача щодо необхідності позивачу додатково звертатися з вимогою про виконання відповідачем обов`язку з оплати за отриманий товар та відсутності настання у останнього обов`язку з оплати отриманого товару.

Як зазначив позивач у відповіді на відзив, сторони планували укласти договір за №75/19-3 від 22.03.2019, але не дійшли згоди стосовно умов цього договору, тому він не був підписаний. Тобто відповідного договору з додатками не існує. Зазначення у видаткових накладних та інших документах, зокрема, в довіреності № 86 на отримання ТМЦ від 15.10.2019, у платіжному дорученні про часткову оплату товару від 10.11.2019, номеру та дати договору та додатку до нього, не впливає на вирішення даного спору та не спростовує вищенаведених висновків суду щодо наявності обов`язку відповідача оплатити отриманий товар у повному обсязі. Посилання на домовленості сторін про здійснення остаточної оплати за товар після збору врожаю 2021 року не підтверджено відповідачем жодним доказом; позивач наявність такої домовленості заперечив.

Надані позивачем докази у їх сукупності свідчать про поставку відповідачу товару на загальну суму 2304295,07 грн., який був оплачений відповідачем частково на суму 1000000,00 грн., внаслідок чого його заборгованість перед позивачем складає 1304295,07 грн.

Відповідач доказів оплати вказаної суми боргу не надав.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми 1304295,07 грн. основного боргу є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача суми 99090,38 грн. 3% річних нарахованих, згідно з наданим позивачем розрахунків, за загальний період з 28.04.2019 по 26.01.2021 та суми 124869,81 грн. інфляційних витрат за період прострочення: травень 2019 грудень 2020 включно. Нарахування здійснено на суму простроченої заборгованості, в тому числі на заборгованість, яка була погашена відповідачем 10.11.2020, тобто із порушенням строку оплати (за період з моменту виникнення заборгованості до дня оплати).

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт порушення грошового зобов`язання підтверджується матеріалами справи та є доведеним.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими. Разом з тим, суд, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3 % річних за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство, встановив, що позивачем було допущено арифметичні помилки, фактично за заявлений позивачем період до стягнення належить сума 98987,58 грн., тому вимоги в цій частині задовольняються судом частково на суму 98987,58 грн.

Розрахунок втрат від інфляції здійснений позивачем правильно, тому вимоги про стягнення з відповідача суми 124869,81 грн. втрат від інфляції задовольняються судом у заявленому розмірі.

Таким чином позовні вимоги в цілому задовольняються судом частково.

Відповідачем у відзиві було заявлено клопотання про розстрочку виконання рішення (в частині визнаної ним заборгованості в розмірі 1272279,07 грн. та витрат зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог). Враховуючи, що збирання врожаю розпочнеться у серпні 2021 року, відповідач просив розстрочити виконання рішення наступним чином: до 10 серпня 2021 року - 500000 грн.; до 10 вересня 2021 року - 500000 грн., до 01 жовтня 2021 року - 272279,07 грн. та витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог.

В обґрунтування даної заяви відповідач зазначив, що специфіка діяльності ТОВ «Основа-Агро» не дозволяє зробити оплату до вересня - жовтня 2021року через те, що відповідач є сільськогосподарським підприємством, основним видом діяльності якого є вирощування (виробництво) сільськогосподарської продукції. Через специфіку діяльності відповідача (сільськогосподарське виробництво) негайне виконання рішення суду поставить підприємство на межу банкрутства та призведе до додаткового фінансового навантаження у вигляді виконавчого збору, тощо.

Вислухавши доводи сторін з приводу розстрочення виконання рішення, суд вважає його таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може надати відстрочення або розстрочити його виконання.

Згідно з приписами ч.ч. 3, 4 ст. 331 ГПК України підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, умовою для надання розстрочки виконання рішення суду є встановлення судом факту наявності виняткових обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі.

Скрутний фінансовий стан боржника не може бути підставою для звільнення його від обов`язку належного виконання зобов`язань перед кредитором та не робить неможливим виконання рішення суду. Господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Відповідачем не надано суду належних доказів того, що надання судом розстрочки буде виправданим та забезпечить реальну можливість виконання судового рішення у даній справі. Посилання відповідача на домовленість сторін щодо здійснення остаточних розрахунків за товар після збору врожаю 2021 року документально не підтверджено. Скрутний фінансовий стан боржника та посилання на інші обставини не звільняє його від належного виконання зобов`язань перед кредитором. Крім того, відповідачем не надано доказів на підтвердження фінансового стану діяльності підприємства (Баланс (Звіт про фінансовий стан) форма № 1 та Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) тощо), які б свідчили про відсутність реальної можливості виконання рішення через відсутність необхідних коштів.

Проаналізувавши доводи відповідача викладені у відзиві щодо розстрочення виконання судового рішення по справі та надані в обґрунтування вказаного клопотання докази, з`ясувавши правову позицію позивача щодо вказаного клопотання (заперечив повністю), зіставляючи майнові інтереси обох сторін, беручи до уваги факт того, що інфляційні процеси в державі також негативно впливають на майнові інтереси позивача у справі, враховуючи також, що заборгованість у відповідача виникла ще наприкінці у 2019 році, суд вважає клопотання відповідача таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В судовому засіданні 18.05.2021 представник позивача в усній формі зазначив, що докази понесених позивачем судових витрат в частині витрат на професійну правничу будуть подані до суду у встановлений законом строк; заява про винесення додаткового рішення в цій частині буде подана до суду окремо.

В судовому засіданні 18.05.2021 представник відповідача в усній формі також зазначив, що докази понесених відповідачем витрат на професійну правничу будуть подані до суду після прийняття рішення, у встановлений законом строк.

У зв`язку із цим, на час розгляду справи питання про розподіл понесених судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу судом не вирішувалось.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСНОВА-АГРО», (70202, Запорізька область, Гуляйпільский район, м. Гуляйполе, вул.Цвітна, буд. 12, кв. 84) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТР-АГРО», (08702, Київська область, м. Обухів, вул.Промислова, 20) суму 1304295 (один мільйон триста чотири тисячі двісті дев`яносто п`ять) грн. 07 коп. основного боргу, суму 98987 (дев`яносто вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят сім) грн. 58 коп. 3 % річних, суму 124869 (сто двадцять чотири тисячі вісімсот шістдесят дев`ять) грн. 81 коп. втрат від інфляції та суму 22922 (двадцять дві тисячі дев`ятсот двадцять дві) грн. 29 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволені іншої частини позову відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 28.05.2021.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва