РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.05.2021Справа № 910/18145/20
За позовом Державного публічного акціонерного товариства «Будівельна компанія «Укрбуд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сейсвинд»

про стягнення 5 004 785, 27 грн,

Суддя Карабань Я.А.

Секретар судових засідань Бортнюк М.В.

Представники учасників справи:

від позивача: Терещенко С.В.;

від відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне публічне акціонерне товариство «Будівельна компанія «Укрбуд» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сейсвинд» про стягнення суми грошових коштів у розмірі 5 004 785, 27 грн, з яких: 4 047 131, 39 грн основний борг, 91 558, 05 грн 3% річних, 56 669, 55 грн інфляційні втрати та 809 426, 28 грн штраф.

Позовні вимоги, з посиланням на ст.525, 526, 530, 549, 551, 610, 611, 625, 629, 1212, Цивільного кодексу України, ст.193, 216, 218, 231 Господарського кодексу України, мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків за договором субпідряду №28/09-17, в частині повного та своєчасного виконання робіт.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі №910/18145/20, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.12.2020.

23.12.2020 від позивача на виконання ухвали суду надійшли письмові пояснення.

23.12.2020 у підготовче засідання з`явились представники позивача. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 19.01.2021.

19.01.2021 від позивача на виконання ухвали суду надійшли письмові пояснення.

У підготовче засідання 19.01.2021 з`явились представники позивача. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд відклав підготовче засідання на 02.02.2021.

29.01.2021 від позивача надійшли письмові пояснення, в яких останній зазначає, що повторно направив відповідачу листа в якому повідомив про розірвання договору та відсутність доступу до об`єкту, а також вказує, що після відкриття провадження відповідач змінив адресу місцезнаходження.

02.02.2021 у підготовче засідання з`явились представники позивача. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд відклав підготовче засідання на 16.02.2021.

У підготовче засідання 16.02.2021 з`явились представники позивача. Відповідач у засідання не з`явився. Відомості щодо належного повідомлення відповідача в матеріалах справи відсутні, в зв`язку з чим, суд відклав підготовче засідання на 24.02.2021.

24.02.2021 у підготовче засідання з`явився представник позивача. Відповідач у засідання не з`явився, повідомлений про дату та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи відсутність клопотань та повідомлень учасників судового процесу про намір вчинити дії, строк вчинення яких обмежений підготовчим провадженням, суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 23.03.2021.

Засідання призначене на 23.03.2021 не відбулося, в зв`язку із перебуванням судді Карабань Я.А. на лікарняному. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 судове засідання призначено на 27.04.2021.

26.04.2021 на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання, яке не містило електронного цифрового підпису, а тому не належать до офіційних документів, оригіналу вказаного клопотання в паперовій формі до суду не надходило, в зв`язку з чим зазначене клопотання залишено судом без розгляду.

У судове засідання призначене на 27.04.2021 сторони не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Відомості щодо належного повідомлення відповідача в матеріалах справи відсутні, в зв`язку з чим ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 судове засідання відкладено на 19.05.2021.

Представник позивача в судовому засіданні 19.05.2021 надав пояснення по суті позовних вимог, позов просив задовольнити.

Відповідач у судове засідання 19.05.2021 не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином ухвалою суду, направленою на адресу місцезнаходження, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про причини неявки суд не повідомив.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України визначені наслідки неявки в судове засідання учасника справи.

Зокрема, згідно із частиною 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Зважаючи на те, що неявка відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

При цьому, суд зауважує, що він надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Оскільки відповідач не скористався своїми процесуальними правами щодо надання заяв по суті спору, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглядати спір за наявними матеріалами.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 19.05.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.09.2017 між позивачем (підрядник) та відповідачем (субпідрядник) укладено договір субпідряду № 28/09-17 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого підрядник доручає, а субпідрядник бере на себе зобов`язання своїми силами та засобами, при необхідності, силами залучених субпідрядних організацій виконати і здати підряднику у встановлений договором строк роботи з виготовлення та установки металопластикових віконних блоків, дверей, віконних блоків лоджій на об`єкті підрядника «Будівництво багатофункціонального комплексу з приміщеннями громадського та житлового призначення на перетині проспектів Броварського та Визволителів у Дніпровському районі м. Києва» (надалі - роботи) відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації (надалі - ПКД) та договірної ціни.

Ціна договору визначається згідно з договірною ціною (додаток №1 до договору) та складає без ПДВ 2 529 666, 75 грн, крім того ПДВ (20%) - 505 933, 35 грн, а разом з ПДВ - 3 035 600, 10 грн. Договірна ціна за цим договором є динамічною та може уточнюватись сторонами в ході виконання робіт (п.2.1., 2.2. договору).

Відповідно до п.п.3.1., 3.2. договору початок робіт - протягом 5-ти календарних днів з дати підписання договору. Закінчення виконання робіт: 28 лютого 2018 року.

Згідно з п.3.3. договору роботи вважаються повністю виконаними (100%) після їх передачі підряднику та підписання сторонами акту виконаних робіт в установленому договором та чинним законодавством України порядку.

Відповідно до п.п.4.2.8. та 4.2.10. договору підрядник має право: відмовитися від виконання договору, якщо субпідрядник своєчасно не розпочав роботи або виконує їх настільки повільно, що закінчення їх у строк, визначений договором, стає неможливим. Ініціювати внесення змін у договір та/або відмовитися від договору в односторонньому порядку за умови істотних порушень субпідрядником умов договору. Під істотними порушеннями в договорі розуміється, зокрема одна із наступних обставин:

- прострочення субпідрядником виконання робіт по об`єкту на строк понад десять робочих днів;

- порушення правил з охорони праці більше двох разів і зафіксоване приписами служби з охорони праці підрядника;

- порушення правил з охорони праці субпідрядником призвело до нещасного випадку;

- виконання субпідрядником робіт по об`єкту з відхиленням від проектної документації.

Згідно із п.7.2. договору розрахунки за ним здійснюються в наступному порядку:

7.1.1. після підписання договору на підставі листа субпідрядника з обов`язковим наданням рахунку-фактури підрядник перераховує авансовий платіж на розрахунковий рахунок субпідрядника протягом 5 банківських днів на придбання матеріалів на початок робі;

7.1.2. розрахунки за виконані роботи здійснюються протягом 10 банківських днів після підписання сторонами форми №КБ-2в «Акт приймання виконаних будівельних робіт» та форми №КБ-3 «Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат»;

7.1.3. остаточний розрахунок за виконані роботи здійснюється підрядником не пізніше 10 банківських днів після підписання останнього акту приймання виконаних робіт, який підписується уповноваженими представниками сторін.

Пунктом 8.1. договору передбачено, що передача виконаних робіт субпідрядником і приймання їх підрядником оформлюється сторонами актом приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та довідкою про вартість виконаних робіт та витрат (форма КБ-3), які складаються субпідрядником та надаються на оформлення та підписання підряднику (кошторисний відділ) до 25 числа звітного місяця з наданням підтверджуючих документів (копій) вартості матеріалів та результатів та ресурсів, необхідною виконавчої документацію.

Протягом 5 календарних днів з моменту закінчення робіт субпідрядник передає підряднику наступну документацію: акт приймання виконаних робіт по формі КБ-2в, довідку про вартість виконаних робіт по формі КБ-3 та ін. Передача-приймання виконаних робіт у відповідності до договору оформляється сторонами шляхом підписання акту приймання виконаних робіт по формі КБ-2в та довідки про вартість виконаних робіт по формі КБ-3 протягом п`ятнадцяти календарних днів з моменту закінчення робіт та дати надання субпідрядником вказаних актів підряднику на підпис. У випадку мотивованої відмови підрядника від приймання робіт внаслідок наявності недоліків, або дефектів у роботі, підрядник письмо повідомляє про це субпідрядника з перелік необхідних доопрацювань і термінів їх виконання, про що сторонами складається дефектний акт із зазначенням терміну усунення недоліків (п.п.8.2., 8.3. договору).

Згідно з п.8.5. договору право власності на закінчені роботи переходить до підрядника з моменту підписання акту приймання виконаних робіт.

Відповідно до п.10.3. договору за недодержання передбачених договором строків виконання робіт субпідрядник виплачує підряднику пеню в розмірі 1% від вартості невиконаного (недовиконаного) об`єму робіт, за кожен день затримки, яка діяла на час розрахунку, від договірної ціни (додаток №2 до договору). В разі порушення субпідрядником строків виконання робіт більше ніж на 20 календарних днів, останній додатково, понад пеню, сплачує підряднику, за вимогою останнього, штраф у розмірі 20% від загальної вартості невиконаних (недовиконаних) робіт, передбаченої у договірній ціні (додаток №2 до договору). У разі прострочення виконання робіт більш ніж на 20 календарних днів, підрядник має право на дострокове одностороннє розірвання договору шляхом письмово повідомлення про це субпідрядника з обов`язковою сплатою субпідрядником пені та штрафу.

Пунктом 11.5. договору передбачено, що підрядник має право розірвати договір шляхом направлення письмового повідомлення субпідряднику про розірвання договору. В такому випадку договір вважається розірваним з дати направлення повідомлення підрядником, що підтверджується поштовим штемпелем.

Згідно із п.13.4. договору він вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 28 лютого 2018 року, в частині гарантійних строків - до їх закінчення. Строк дії даного договору може бути продовжений за згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди до договору.

22.02.2018 додатковою угодою №1 до договору сторонами погоджено виконання додаткового обсягу робіт та збільшено ціну договору до 16 092 179, 63 грн, крім того ПДВ (20%) - 3 218 435, 93 грн, а разом з ПДВ - 19 310 615, 56 грн.

Окрім того, викладено пункт 3.2. договору в наступній редакції: « 3.2. закінчення виконання робіт: 31 травня 2019 року». В пункті 13.4. договору слова «до 28 лютого 2018 року» змінено словами «до 31 грудня 2019 року».

31.05.2019 додатковою угодою №2 до договору сторонами погоджено виконання додаткового обсягу робіт та збільшено ціну договору до 35 126 652, 28 грн, крім того ПДВ (20%) - 7 025 330, 46 грн, а разом з ПДВ - 42 151 982, 74 грн.

Також, викладено пункт 3.2. договору в наступній редакції: « 3.2. закінчення виконання робіт: 31 грудня 2019 року».

На виконання умов договору позивач перерахував відповідачу суму грошових коштів у загальному розмірі 36 076 300,00 грн, що підтверджується копіями платіжних доручень: №38 від 28.09.2017, №28 від 28.01.2018, №85 від 02.02.2018, №32 від 08.02.2018, №45 від 06.03.2018, №55 від 20.03.2018, №55 від 16.04.2018, №55 від 23.04.2018, №54 від 25.04.2018, №115 від 31.07.2018, №127 від 14.08.2018, №133 від 21.08.2018, №141 від 27.08.2018, №156 від 05.09.2018, №156 від 11.09.2018, №164 від 25.09.2018, №173 від 09.10.2018, №350 від 09.11.2018, №821 від 17.01.2019, №852 від 23.01.2019, №855 від 24.01.2019, №931 від 29.01.2019, №1041 від 13.02.2019, №1164 від 26.02.2019, №1220 від 05.03.2019, №1485 від 09.04.2019, №1641 від 24.04.2019, №1784 від 16.05.2019, №1862 від 18.05.2019, №1973 від 12.06.2019, №2169 від 09.07.2019, №2243 від 16.07.2019, №2362 від 30.07.2019, №2897 від 16.09.2019.

Відповідно до довідок про вартість виконаних робіт та витрати (форма КБ-3) і актів приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) № №1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 та 10 у період з червня 2018 року по грудень 2019 року відповідачем роботи за договором були виконані частково, а саме на загальну суму 32 029 168, 61 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що загальний обсяг робіт, передбачений договором, відповідачем виконано не було, грошові кошти за частину невиконаних робіт на вимогу не повернуто, в зв`язку з чим він вимушений звернутися з даним позовом до суду про стягнення з відповідача суми грошових коштів у розмірі 5 004 785, 27 грн, з яких: 4 047 131, 39 грн основний борг, 91 558, 05 грн 3% річних, 56 669, 55 грн інфляційні втрати та 809 426, 28 грн штраф.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст.837 Цивільного кодексу України).

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ст.846 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Згідно ст.875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 ст.877 Цивільного кодексу України визначено, що підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.

Згідно ч.4 ст.882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Стаття 525 Цивільного кодексу України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем на виконання умов договору було перераховано відповідачу грошові кошти в загальному розмірі 36 076 300, 00 грн.

Згідно з актами приймання виконаних будівельних робіт форми №КБ-2в та довідками про вартість будівельних робіт та витрат підписаними між сторонами (т.1, а.с. 60-147), субпідрядником (відповідачем) виконано роботи частково на загальну суму 32 029 168, 61 грн.

Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано суду доказів виконання повного обсягу робіт на загальну суму, перераховану позивачем, грошових кошів у розмірі 36 076 300, 00 грн. Отже, невиконаними залишися роботи на загальну суму 4 047 131, 39 грн (36 076 300, 00 - 32 029 168, 61).

Доказів протилежного матеріали справи не містять та відповідачем у встановленому законом порядку не надано.

Частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, статтею 188 Господарського кодексу України передбачено порядок зміни та розірвання господарських договорів, відповідно до якого зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Отже, за змістом наведеної норми, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження так як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (ч.4 ст.188 Господарського кодексу України).

Розірванням договору є припинення договірного зобов`язання, тобто зникнення правового зв`язку між сторонами договірного зобов`язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов`язків.

Згідно із ч.2 ст.598 ЦК України припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Частиною 2 статті 849 Цивільного кодексу України визначено, що якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Суд враховує правову позицію, викладену об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 16.03.2020 у справі №910/2051/19, в якій зазначено, що статті 849 Цивільного кодексу України передбачено три окремі (самостійні) підстави для відмови замовника від договору підряду, а саме: - підрядник несвоєчасно розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим (частина 2); - очевидність для замовника невиконання роботи належним чином та невиконання підрядником у визначений замовником строк вимоги про усунення недоліків (частина 3); - відмова замовника від договору до закінчення робіт з виплатою підрядникові плати за виконану частину робіт та відшкодуванням збитків, завданих розірванням договору (частина 4).

Суд зазначає, що відмовитись від договору підряду і вимагати відшкодувати збитки відповідно до положень частини 2 статті 849 Цивільного кодексу України є правом замовника в силу закону, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим.

Отже, договір підряду може бути розірваний в результаті односторонньої відмови від нього в повному обсязі, тобто в результаті вчинення замовником одностороннього правочину, який відповідно до частини 2 статті 653 Цивільного кодексу України тягне припинення зобов`язань його сторін.

Відповідно до пунктів 4.2.8. та 4.2.10. договору підрядник має право: відмовитися від виконання договору, якщо субпідрядник своєчасно не розпочав роботи або виконує їх настільки повільно, що закінчення їх у строк, визначений договором, стає неможливим. Ініціювати внесення змін у договір та/або відмовитися від договору в односторонньому порядку за умови істотних порушень субпідрядником умов договору. Під істотними порушеннями в договорі розуміється, зокрема, одна із наступних обставин: прострочення субпідрядником виконання робіт по об`єкту на строк понад десять робочих днів.

Пунктом 11.5. договору передбачено, що підрядник має право розірвати договір шляхом направлення письмового повідомлення субпідряднику про розірвання договору. В такому випадку договір вважається розірваним з дати направлення повідомлення підрядником, що підтверджується поштовим штемпелем.

Як зазначає позивач, ним направлялися на адресу відповідача вимога від 08.04.2020 за №07/01-190 та претензія від 15.06.2020 за №12/01-435, з вимогою повернути грошові кошти в сумі 4 047 131, 39 грн, однак на підтвердження направлення зазначених листів на адресу відповідача надає лише фіскальні чеки поштового відділення, що не є належним доказом їх направлення відповідачу, описів вкладення до зазначених поштових відправлень позивачем суду надано не було.

Разом з тим, у матеріалах справи наявні листи від 23.09.2020 за №07/01-562 та від 27.01.2021, що містять належні докази направлення відповідачу (фіскальний чек АТ «Укрпошта» та опис вкладення за №669 від 28.01.2021), в якому позивач повідомляє відповідача про припинення договору субпідряду.

У відповідності до ч.3 ст.651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є розірваним або зміненим.

Згідно із ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків.

Враховуючи вище викладене, оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором підряду у частині повного обсягу виконання робіт та у строки передбачені договором, суд дійшов висновку, що в позивача виникло право відмовитись від договору підряду.

Як встановлено судом вище, договірні зобов`язання між сторонами за договором субпідряду №28/09-17 від 28.09.2017, враховуючи положення пункту 11.5., припинились 28.01.2021, на підставі листа від 27.01.2021 за №07/01-65.

Водночас нормами глави 83 Цивільного кодексу України урегульовано питання повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні, навіть тоді коли правова підстава, на якій набуте майно, згодом відпала.

Так, частина перша статті 1212 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Частиною другою статті 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України, предметом регулювання якої є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права, застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій набуто майно, згодом відпала.

З огляду на те, що договірні зобов`язання між сторонами припинились, суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що з відповідача на користь позивача має бути стягнута сума грошових коштів у розмірі 4 047 131, 39 грн, сплачена позивачем за договором субпідряду №28/09-17 від 28.09.2017.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 809 426, 28 грн штрафу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з приписами ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 10.3. договору сторонами погоджено, що за недодержання передбачених договором строків виконання робіт субпідрядник виплачує підряднику пеню в розмірі 1% від вартості невиконаного (недовиконаного) об`єму робіт, за кожен день затримки, яка діяла на час розрахунку, від договірної ціни (додаток №2 до договору). В разі порушення субпідрядником строків виконання робіт більше ніж на 20 календарних днів, останній додатково, понад пеню, сплачує підряднику, за вимогою останнього, штраф у розмірі 20% від загальної вартості невиконаних (недовиконаних) робіт, передбаченої у договірній ціні (додаток №2 до договору). У разі прострочення виконання робіт більш ніж на 20 календарних днів, підрядник має право на дострокове одностороннє розірвання договору шляхом письмово повідомлення про це субпідрядника з обов`язковою сплатою субпідрядником пені та штрафу.

Судом встановлено, що прострочення відповідачем виконання робіт триває більше ніж 20 днів, отже позивач правомірно нарахував відповідачу штраф в розмірі 20%.

Перевіривши розрахунок штрафу наданий позивачем у розмірі 809 426, 28 грн, судом визнано його обґрунтованим та арифметично вірним, у зв`язку з чим, вимога позивача про стягнення штрафу в розмірі 809 426, 28 грн підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 56 669, 55 грн інфляційних втрат нарахованих за період з січня по серпень 2020 року, а також 91 558, 05 грн 3% річних нарахованих позивачем за період з 01.01.2020 по 02.10.2020, суд відзначає таке.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

У контексті ст.524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц та від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц, а також такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №910/11965/16, від 20.11.2018 у справі №910/23457/17, від 31.01.2018 у справі №910/8399/17, від 03.09.2018 у справі №910/5811/16, від 15.03.2018 у справі №910/9978/15, від 31.07.2019 у справі №910/3692/18 та постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 №6-49цс12.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Водночас умови укладеного між сторонами договору субпідряду визначають наявність у відповідача обов`язку з виконання робіт, яке не є грошовим зобов`язанням.

Як вже зазначалось судом, відповідачем не було належним чином виконано зобов`язання з виконання комплексу робіт у встановлений договором строк, а тому позивач реалізував своє право на розірвання договору в односторонньому порядку. При цьому, матеріалами справи підтверджується направлення такого повідомлення позивачем - 28.01.2021.

Тобто в субпідрядника, що прострочив виконання своїх зобов`язань за договором підряду, припиняється зобов`язання з виконання робіт за цим договором та виникає грошове зобов`язання перед підрядником наслідком застосування передбаченої ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України міри відповідальності.

Отже враховуючи те, що відповідач не повернув позивачу суму грошові кошти в розмірі 4 047 131, 39 грн, однак обов`язок щодо повернення вказаних коштів виник з 28.01.2021, тобто після періоду визначеного позивачем у розрахунку, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідач доводів позивача не спростував, контррозрахунок заявлених до стягнення сум не надав.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищенаведені норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 4 047 131, 39 грн основного боргу та 809 426, 28 штрафу.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сейсвинд» (89313, Закарпатська область, Свалявський район, село Поляна, вулиця Духновича, будинок 66, приміщення 1, ідентифікаційний код 28824148) на користь Державного публічного акціонерного товариства «Будівельна компанія «Укрбуд» (02002, місто Київ, вулиця Раскової, будинок 23, ідентифікаційний код 33298371) 4 047 131 (чотири мільйони сорок сім тисяч сто тридцять одну) грн 39 коп. грошових коштів, 809 426 (вісімсот дев`ять тисяч чотириста двадцять шість) грн 28 коп. штрафу та 72 848 (сімдесят дві тисячі вісімсот сорок вісім) грн 37 коп. судового збору.

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 27.05.2021.

Суддя Я.А.Карабань