ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про забезпечення позову

28.05.2021 Справа № 904/4710/21

за позовом Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Сіті", м. Дніпро

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

Суддя Ліпинський О.В.

СУТЬ СПОРУ:

Дніпровська міська рада (далі Позивач) звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд усунути міській раді перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: вул. Січеславська Набережна (набережна В.І. Леніна), буд. 47а у м. Дніпро, які створює Товариство з обмеженою відповідальністю «Естейт Сіті» (далі Відповідач) шляхом знесення споруди, нежитлової одноповерхової споруди виставкового центру літ. А-1, навіс літ. А /, А/, А/, огорожа № 1, 2, 3, І мостіння, загальною площею 2 700 кв.м.

В обґрунтування заявлених вимог, міська рада зазначає, що в 2004 році за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 10/415 було визнано право власності ТОВ «Дніпропетровський виставковий центр» на збудоване нерухоме майно нежитлову одноповерхову споруду виставкового центру за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Леніна, в районі будинку № 39 (нова адреса: м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна 47А).

Постановою Вищого господарського суду України від 23.06.2005 року, рішення суду першої інстанції у справі № 10/415 скасовано з направленням справи на новий розгляд, під час якого провадження у справі було припинено.

В період з 2005 по 2020 рік, за низкою укладених правочинів (договорів купівлі-продажу та іпотеки), відбулася зміна власника об`єкта. За останніми даними Державного реєстру прав на нерухоме майно, власником майна, що розташовано на спірній земельній ділянці є ТОВ «Естейт Сіті».

Позивач вважає, що розташована на земельній ділянці комунальної власності міста споруда, є об`єктом самочинного будівництва, правовий статус якої не змінився, незалежно від проведеної реєстрації права власності та зміни власника об`єкта, а відтак, посилаючись на положення ст.ст. 16, 376, 286, 391 ЦК України, просить суд усунути перешкоди в користуванні ділянкою під об`єктом самочинного будівництва, які створює ТОВ «Естейт Сіті», шляхом знесення споруди.

Ухвалою від 24.05.2021 року, після усунення недоліків позовної заяви, суд відкрив провадження у справі № 904/4710/21 та призначив її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

27.05.2021 року Позивач подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову, за змістом якої просить суд:

- накласти арешт на нежитлову одноповерхову споруду виставкового центру літ. А-1, навіс літ. А /, А/, А/, огорожа № 1, 2, 3, І мостіння, загальною площею 2 700 кв.м. яка розташована за адресою: вул. Січеславська Набережна (набережна В.І. Леніна), буд. 47а у м. Дніпро, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01;

- заборонити ТОВ «Логістик Х», ТОВ «Естейт Сіті», ТОВ «Аграрні Технології України», а також будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії (купівлі-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації передачі іншим особам та переоформленню документів на нерухоме майно, а саме: нежитлову одноповерхову споруду виставкового центру літ. А-1, навіс літ. А /, А/, А/, огорожа № 1, 2, 3, І мостіння, загальною площею 2 700 кв.м. яка розташована за адресою: вул. Січеславська Набережна (набережна В.І. Леніна), буд. 47а у м. Дніпро, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01;

- заборонити державним реєстраторам та нотаріусам вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку, а також вчиняти виконавчі напис та інші дії передбачені чинним законодавством), окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення даного позову по цій справі щодо нежитлової одноповерхової споруди виставкового центру літ. А-1, навіс літ. А /, А/, А/, огорожа № 1, 2, 3, І мостіння, загальною площею 2 700 кв.м. яка розташована за адресою: вул. Січеславська Набережна (набережна В.І. Леніна), буд. 47а у м. Дніпро, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких вона ґрунтується, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для її часткового задоволення з огляду на наступне.

Звернення з даною заявою до суду, обґрунтовано тим, що за інформацією, яка міститься в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, з метою забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Аграрні технології України» (Боржник) перед ТОВ Логістик Х» (Іпотекодержатель) Позивач передав споруду, яка розташована на спірній земельній ділянці в іпотеку.

За доводами Позивача зазначені обставини свідчать про те, що відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку», в подальшому може відбутися задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок майна, знесення якої вимагає Позивача, що як наслідок призведе до утруднення та унеможливлення виконання рішення суду.

У відповідності до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, в тому числі: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При вирішенні питання щодо необхідності вжиття заходів забезпечення немайнового позову, має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття відповідних заходів, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, у немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Предметом спору у даній справі, є немайнові вимоги Позивача щодо усунення Відповідачем перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом знесення розташованої на ній споруди.

Наявність зареєстрованої іпотеки, предметом якої є нежитлова споруда, знесення якої вимагає Позивач в своєму позові, свідчить про існування реальної можливості звернення стягнення на зазначене майно, що призведе до зміни власника об`єкта, та як наслідок, у випадку задоволення позову нівелює мету звернення позивача з даним позовом до суду, адже зумовить необхідність з метою відновлення порушених прав, звертатися до набувачів такого майна з новими позовами.

В силу приписів ст. 11 ГПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

З огляду на закріплені в наведених положеннях принципи з урахуванням практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування (рішення від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України", від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії", від 17.07.2008 у справі "Каіч та інші проти Хорватії") вбачається, що Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що ефективним, та одночасно співмірним заходом забезпечення позову про усунення перешкод у користування земельною ділянкою шляхом знесення нежитлової споруди, є заборона вчинення реєстраційних дій відносно такого нерухомого майна, адже до вирішення даного спору по суті, зміна власника майна, його обтяження іншими зобов`язаннями, тощо, у випадку задоволення позову, призведе до того, що позивач не зможе відновити своє право в межах одного цього судового провадження, без нових звернень до суду.

При цьому, суд враховує, що вжиття заходів до забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій зі спірним майном, жодним чином не обмежить права та законні інтереси власника майна, адже такі заходи мають тимчасовий характер та не позбавляють останнього його конституційних прав на підприємницьку діяльність, отримання доходів, а також не перешкоджають займатись господарською діяльністю як такою взагалі, у той час, як їх вжиття забезпечить збереження балансу інтересів сторін та узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

Суд не вбачає підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлову одноповерхову споруду виставкового центру, яка розташована за адресою: вул. Січеславська Набережна (набережна В.І. Леніна), буд. 47а у м. Дніпро, адже за змістом п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися майном, тому може застосуватись лише у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права власності (іншого речового права) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

За викладених вище обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 136, 137, 140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву Дніпровської міської ради про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити державним реєстраторам, реєстраційним службам, іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо нерухомого майна нежитлової одноповерхової споруди виставкового центру літ. А-1, навіс літ. А /, А/, А/, огорожа № 1, 2, 3, І мостіння, загальною площею 2 700 кв.м. яка розташована за адресою: вул. Січеславська Набережна (набережна В.І. Леніна), буд. 47а у м. Дніпро, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01.

В решті заяви про забезпечення позову - відмовити.

Стягувач: Дніпровська міська рада (49000, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 75 )

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕСТЕЙТ СІТІ» (49000, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26-Б, )

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 28.05.2021 року.

Ухвала, як виконавчий документ, може бути пред`явлена до примусового виконання до 29.05.2024 року.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя О.В. Ліпинський