Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/388/21

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Сікорської Н.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м.Миколаїв

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Візин Річ"

про стягнення 2014,10 грн.

Процесуальні дії по справі.
Квартирно-експлуатаційний відділ м.Миколаїв звернувся до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Візин Річ" 2014,10 грн., з яких: 1556,34 грн. основного боргу, 289,83 грн. пені, 110,93 грн. інфляційних та 57,00 грн. 3% річних.

Ухвалою суду від 12.04.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У встановлений судом строк відповідачем відзив на позовну заяву не подано.

За відсутності клопотання будь-якої із сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 42 ГПК України, учасники справи, серед іншого, мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

В ході розгляду справи господарським судом Житомирської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, сторонам було створено всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконує умови укладеного сторонами договору №326 про надання послуг з водопостачання від 23.10.2019р. в частині оплати наданих послуг.

На виконання умов договору позивачем було забезпечено відповідача водопостачанням. Однак, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, допустивши прострочку в оплаті наданих послуг в період листопад 2019р., лютий-березень, липень 2020р., внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 1556,34грн.

Крім того, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України позивач нарахував до стягнення з відповідача 3% річних, інфляційні, а також пеню, нараховану на підставі п.6.4 договору.

Відповідач, в порядку ст.ст.165,251 ГПК України, не скористався правом подачі письмового відзиву на позовну заяву, доводи позивача не спростував.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
23.10.2019 року між Квартирно-експлуатаційним відділом м.Миколаєва (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Візин Річ" (споживач) був укладений договір №326 про надання послуг з водопостачання (а.с.8-11), згідно п.2.1 якого виконавець забезпечує споживача водопостачанням (місце надання послуг м.Очаків, вул.Зінченко, територія в/ч А1594), а споживач, в свою чергу, відшкодовує вартість спожитих послуг, за тарифом згідно калькуляції встановленою виконавцем, яка являється невід`ємною частиною договору.

Пунктом 3.1 договору визначено, що розрахунки споживачем за цим договором здійснюються у безготівковій формі, щомісячно, на підставі складених виконавцем рахунків і акту прийому-передачі виконаних робіт, шляхом перерахування відповідної суми на поточний рахунок виконавця.

За п.3.2 договору рахунки та акти прийому-передачі виконаних робіт складаються на підставі показників засобів обліку або за розрахунком, в разі їх відсутності або виходу з ладу.

Відповідно до п.4.1 договору споживач зобов`язується щомісячно, 20 числа, надавати акт про спожиті послуги з водопостачання згідно показників засобів обліку.

Згідно п.4.3 договору споживач зобов`язується з моменту отримання рахунку за спожиті послуги з водопостачання, в термін п`яти банківських днів проводити оплату, шляхом перерахування коштів на рахунок, вказаний в даному договорі.

Згідно п.6.4 договору, у разі порушення споживачем термінів, передбачених п.3.1 цього договору, він сплачує виконавцю суму боргу, а також пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактично оплати. Сума пені зазначається в розрахунковому документів окремим рядком.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що він набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2019 року, а в частині розрахунків - до повного їх завершення. Відповідно до п. З ст. 631 Цивільного кодексу України сторони домовилися, що умови цього договору) застосовуються до відносин між ними, які виникли з 04.07.2019 року.

Договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік. якщо за місяць до закінчення терміну договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд умов (п.7.2 договору).

Згідно наданих позивачем копій рахунків, які виставлялися ним відповідачу, вартість наданих послуг водопостачання складає:

- згідно рахунку №662 від 20.11.2019р. - 1025,86 грн. (а.с.12);

- згідно рахунку №58 від 20.02.2020р. - 295,92 грн. (а.с.13);

- згідно рахунку №140 від 20.03.2020р. - 139,74 грн. (а.с.14);

- згідно рахунку №398 від 20.07.2020р. - 94,82 грн. (а.с.15);

Всього вартість наданих позивачем послуг водопостачання становить 1556,34грн.

Відповідач свої зобов`язання щодо оплати вказаних послуг не виконав.

За вказаних обставин Квартирно-експлуатаційний відділ м.Миколаїв звернувся до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Візин Річ" 2014,10 грн., з яких 1556,34 грн. основного боргу, 289,83 грн. пені, 110,93 грн. інфляційних та 57,00 грн. 3% річних.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору про надання послуг з водопостачання №326 від 23.10.2019р., який за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За нормами ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших умов, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Згідно виставлених позивачем рахунків, останній надав відповідачу послуги з водопостачання на загальну суму 1556,34 грн. (а.с.12-15).

Факт виконання позивачем свого зобов`язання щодо надання послуг водопостачання вказує на необхідність виконання відповідачем обов`язку щодо їх оплати.

Матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем вказаної вище суми.

Таким чином, у відповідача станом на день звернення до суду існує прострочення в оплаті наданих позивачем послуг на загальну суму 1556,34 грн.

Враховуючи, що тягар доказування виконання зобов`язання в частині оплати коштів за надані послуги в даному випадку покладено на відповідача, і останній не скористався правом подачі відзиву на спростування доводів позивача, не надав суду доказів погашення боргу, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 1556,34 грн. заборгованості за надані послуги з водопостачання та задовольняє їх в повному обсязі.

Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача (а.с.3-4), ним нараховано 3% річних та інфляційні окремо по кожному рахунку, з урахуванням приписів 4.2 договору щодо терміну оплати наданих послуг, наступним чином:

- за рахунком №662 від 20.11.2019р. на суму боргу 1025,86 грн. нараховано за період з 28.11.2019р. по 29.03.2021р. 73,86 грн. інфляційних та 41,00 грн. 3% річних;

- за рахунком №58 від 20.02.2020р. на суму боргу 295,92 грн. нараховано за період з 28.02.2020р. по 29.03.2021р. 22,21 грн. інфляційних та 10,00 грн. 3% річних;

- за рахунком №140 від 20.03.2020р. на суму боргу 139,74 грн. нараховано за період з 28.03.2020р. по 29.03.2021р. 9,28 грн. інфляційних та 4,00 грн. 3% річних;

- за рахунком №398 від 20.07.2020р. на суму боргу 94,82 грн. нараховано за період з 28.07.2020р. по 29.03.2021р. 5,58 грн. інфляційних та 2,00 грн. 3% річних.

Здійснивши перерахунок вказаних сум, з урахуванням вихідних даних позивача, суд дійшов висновку, що обгрунтованим є розмір 3% річних в сумі 56,79 грн. та 139,51 грн. інфляційних.

Позивач заявив до стягнення меншу суму інфляційних, що є його правом, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у визначеному позивачем розмірі - 110,93 грн. інфляційних.

Разом з тим, 3% річних підлягають стягненню у визначеній судом сумі 56,79 грн., в стягненні 0,21 грн. 3% річних суд відмовляє як безпідставно нарахованих.

Щодо вимог про стягнення 289,83 грн. пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 1 ст.230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ч.6 ст.232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вже зазначалося, п.6.4 договору сторони погодили, що у разі порушення споживачем термінів, передбачених п.3.1 цього договору, він сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Позивач просить стягнути з відповідача 289,83 грн. пені, нарахованої за період з 28.11.2019р. по 29.03.2021р. окремо по кожному рахунку.

Тобто, позивач, в порушення приписів ч.6 ст.232 ГК України, здійснив нарахування пені поза межами шестимісячного періоду з дати виникнення прострочення, що є неправомірним.

Виконавши власний розрахунок пені суд дійшов висновку, що її розмір становитиме:

- за рахунком №662 від 20.11.2019р. на суму боргу 1025,86 грн. за період з 28.11.2019р. по 28.05.2020р. 115,33 грн. пені;

- за рахунком №58 від 20.02.2020р. на суму боргу 295,92 грн. за період з 28.02.2020р. по 28.08.2020р. 23,19 грн. пені;

- за рахунком №140 від 20.03.2020р. на суму боргу 139,74 грн. за період з 28.03.2020р. по 28.09.2021р. 10,05 грн. пені;

- за рахунком №398 від 20.07.2020р. на суму боргу 94,82 грн. за період з 28.07.2020р. по 28.01.2021р. 5,75 грн.

Всього - 154,32 грн.

Враховуючи викладене, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня у розмірі 154,32 грн.

В стягнення 135,51 грн. пені слід відмовити, як безпідставно нарахованої.

Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України», зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст.81 ГПК України сторонами доказів.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 1878,29 грн., з яких: 1556,34 грн. боргу, 110,93 грн. інфляційних, 56,79 грн. 3% річних, 154,32 грн. пені.

В стягненні 0,21 грн. 3% річних та 135,51 грн. пені суд відмовляє.

Судові витрати за результатами розгляду справи.
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.129 ГПК України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, в порядку п.3 ч.4 ст.129 ГПК України, судовий збір в сумі 2116,93 грн., сплачений позивачем за розгляд позовних вимог в розмірі 1878,29 грн., які задоволені судом, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Візин Річ" (10005, м.Житомир, вул.Радонова, 5 кв.31, )

на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м.Миколаїв (54056, м.Миколаїв, пр.Миру, 62-а, ):

- 1556,34 грн. основного боргу;

- 154,32 грн. пені;

- 56,79 грн. 3% річних;

- 110,93 грн. інфляційних;

- 2116,93 грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:
1 - до справи
2, 3 - сторонам (рек. з повідомл)