ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2021 р. Справа№ 910/16566/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Яковлєва М.Л.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пуща Водиця"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 11.02.2021 (повний текст складено 18.02.2021)

у справі №910/16566/20 (суддя Васильченко Т.В.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пуща Водиця"

про стягнення 44 259,83 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пуща Водиця" (надалі - відповідач, скаржник) про стягнення 44 259,83 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пуща Водиця" про стягнення 44259,83 грн. задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пуща Водиця" на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" основний борг у розмірі 39288 грн. 97 коп., інфляційні втрати у розмірі 2907 грн. 38 коп., 3% річних у розмірі 2063 грн. 48 коп. та судовий збір у розмірі 2102 грн. 00 коп.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пуща Водиця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 у справі №910/16566/20 скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в позовних вимогах.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не встановлено, який вид послуг надавався скаржнику зі сторони первісного кредитора, а виходячи з позовних вимог позивача це спожита теплова енергія.

Скаржник вважає, що первісним кредитором не надавались послуги по постачанню теплової енергії.

Водночас, скаржник вказує, що голова ОСББ "Пуща Водиця" Іващенко Г.І. була хвора під час проведення слухання справи 11.02.2021 і повідомляла про це в телефонній розмові помічника судді, проте суд провів засідання за відсутності відповідача, чим порушив норми процесуального кодексу.

Апеляційна скарга обґрунтована також тим, що рішення суду першої інстанції прийняте за відсутності доказів, а саме на підставі табличних даних, складених в електронному вигляді первісним кредитором, які не мають юридичної сили.

Скаржником разом з апеляційною скаргою подано клопотання про застосування строків позовної давності. В якому просить застосувати строки позовної давності до боргів, що виникли в липні-серпні 2017.

Також скаржником було подано разом з апеляційною скаргою клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи, а саме копію лікарняного листа та копії актів 5-428-81 про зняття показань з приладу обліку за травень, червень, серпень, вересень 2017 та липень 2018.

Згідно протоколу передачі справи раніше визначеному головуючому судді від 15.03.2021 апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пуща Водиця" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 у справі №910/16566/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів Яковлєва М.Л., Шаптали Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пуща Водиця" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 у справі №910/16566/20. Роз`яснено учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

13.04.2021 від Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує проти доводів викладених в апеляційній скарзі та вказує, що відповідач помилково вважає, що предметом спору є заборгованість за поставлену теплове енергію у гарячій воді, так позивачем було заявлено вимогу про стягнення заборгованості по втратам теплової енергії при здійсненні постачання по тепловим мережам, що знаходяться у власності Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пуща Водиця".

Відзив вмотивовано також тим, що нарахування та внесення до баз даних білінгових систем ПК «БІТеК» та ПК «Уніван-Термал» здійснено саме ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», а позивач лише сформував довідку про стан рахунків, довідку про нарахування за теплову енергію та облікові картки помісячно на підтвердження позовних вимог відповідно до внесених відомостей до цієї системи.

26.04.2021 до суду апеляційної інстанції від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пуща Водиця" надійшла відповідь на відзив, в якій скаржник вказує, що підставою відсутності боргу є відсутність документів, а відповідно доказів на підтвердження наявності боргу.

Частиною 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні (частина 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що предметом розгляду у справі № 910/16566/20 є вимоги про стягнення 44 259,83 грн., вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України.

З огляду на малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування, колегія суддів вирішила розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження на підставі частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

01.06.2017 між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (далі - сторона-1) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Пуща Водиця" (далі - сторона-2) укладено договір постачання теплової енергії №8423039 (далі - договір) предметом якого є постачання теплової енергії в гарячій воді тепловими мережами, зовнішньо-будинковими системами, включаючи обладнання індивідуальних теплових пунктів, вузлів обліку та вузлів приєднання, що знаходяться у власності, або на балансі, або в експлуатації, або на технічному обслуговуванні, чи в будь-якому користуванні сторони-2 (далі - теплове обладнання) відповідно до додатку №5 до цього договору на потреби об`єкту по вул. Ф. Максименка (Червонофлотська), 24, опалення та вентиляції - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та обсягах згідно з додатком №1 цього договору.

У додатках №5 та №1 від 01.06.2017 до договору сторони погодили схему балансової належності і експлуатаційної відповідальності сторін та орієнтовні обсяги теплової енергії сторони-2.

Пунктом 2.1 договору визначено, що при виконанні умов цього договору вони зобов`язуються керуватися тарифами, затвердженими органом виконавчої влади, що здійснює державне регулювання у сфері теплопостачання - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Положенням про Держенергонагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації теплових установок та мереж, нормативними актами з питань користування та розрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

У додатку №3 до договору, зокрема, затверджено тариф на теплову енергію без нарахування ПДВ на рівні 1153,80 грн/Гкал.

Згідно пункту 2.2.1 договору сторона-1 зобов`язується підтримувати середньодобову температуру теплоносія в подавальному трубопроводі згідно з температурним графіком, затвердженим Київської міською держадміністрацією (додаток №2 до цього договору).

В свою чергу, сторона-2 зобов`язується дотримуватися умов та порядку оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені додатками №1 та №4 до договору (п. 2.3.1 договору).

Умовами пункту 5.2.2 договору передбачено, що сторона-2 несе відповідальність за виконання порядку розрахунків за теплову енергію, викладених в додатку №4 до цього договору.

Так, у додатку №4 від 01.06.2017 до договору сторони погодили, зокрема, що розрахунки проводяться виключно у грошовій формі. Сторона-2 до 15-го числа місяця наступного за розрахунковим сплачує стороні-1 вартість фактичних обсягів теплової енергії у розрахунковому періоді, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця.

При цьому, сторона-2 щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує в Центрі обслуговування клієнтів ПАТ "Київенерго": облікову картку фактичних обсягів теплової енергії за звітний період; акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки сторона-2 повертає в Центр обслуговування клієнтів ПАТ "Київенерго"); акт виконаних робіт.

Питання пов`язані з укладенням, зміною, виконанням та розірванням договору регулюються сторонами шляхом обміну листами (телеграмами, факсами), укладенням додаткових угод, а також іншими необхідними заходами (пункт 7.1 договору).

Договір набирає чинності з дня його підписання та діє до дати передання теплових мереж до комунальної власності м. Києва або іншій стороні. Договір припиняє свою дію у випадках: закінчення строку, на який він був укладений; за взаємною згодою сторін; прийняття відповідного рішення місцевим господарським судом; передбачених пунктом 6.1 договору; ліквідації сторін (пункти 8.1, 8.2 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов даного договору, Публічне акціонерне товариство "Київенерго" надало обумовлені договором послуги у період липень-серпень 2017 року, листопад 2017 року - квітень 2018 року, що підтверджується щомісячними обліковими картками, нарядом на включення теплопостачання за спірний період та інформацією (у вигляді таблиці) про порядок нарахування та розрахунків за надані послуги, що сформовані на підставі відомостей, переданих позивачу за договором цесії, які є належними та допустимими доказами у відповідності до приписів статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

Про належне виконання Публічним акціонерним товариством "Київенерго" своїх зобов`язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення ним умов договору постачання теплової енергії.

Тоді як, відповідач свого обов`язку з оплати наданих послуг належним чином не виконав, у зв`язку з чим виник борг за надані послуги в розмірі 39288,97 грн.

11.10.2018 між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (далі - кредитор) та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) №601-18 (далі - договір цесії), відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців (далі - споживачі) щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01.05.2018 теплової енергії (основний борг, в тому числі той, що є предметом судового розгляду та/або підтверджений судовим рішенням (судовими рішеннями) як такий, що підлягає стягненню із споживача (споживачів) на загальну суму 497554936,91 грн. станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01.08.2018 до дати укладення цього договору та коригувань платежів.

Пунктом 1.2 договору цесії визначено, що перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається в додатку №1 до нього. Всі права вимоги переходять від кредитора до нового кредитора в момент підписання сторонами додатку №1 до цього договору.

За умовами п. 1.3 договору цесії, з його укладенням кредитор відступає, новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень), що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення цього договору та/або можуть бути нараховані та/або можуть виникнути після укладення цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії за договорами та споживачами, які зазначені у додатку №1 до цього договору.

У відповідності до пункту 2.1 договору цесії в рахунок оплати за відступлене право вимоги за цим договором на суму 497554936,91 грн., новий кредитор прийняв 497554936,91 грн. боргових зобов`язань кредитора перед Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" що становить частину суми боргового зобов`язання за мировою угодою, затвердженою ухвалою господарського суду міста Києва від 10.10.2018 зі справи № 910/7807/18.

Згідно з підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 договору цесії сторони договору підтверджують, що на дату підписання додатку № 1 до цього договору за актами прийому-передачі кредитор передав новому кредитору оригінали або засвідчені належним чином копії документів, які підтверджують право вимоги, що відступається, а також інші документи та інформацію (але в будь-якому випадку без виключень та обмежень договори та/або будь-яка первинна документація, яка підтверджує стан розрахунків споживача із кредитором, електронні інформаційні реєстри, бази, розрахунки позовних вимог, що заявлені до стягнення із споживачів у судових спорах, рішення за результатами розгляду яких на дату укладення цього договору не прийняті, акти звіряння розрахунків).

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до повного виконання кредитором та новим кредитором своїх зобов`язань за цим договором цесії (пункт 5.1 договору цесії).

Згідно з додатком № 1 до договору цесії підприємство прийняло право вимоги до відповідача в частині наявної заборгованості, зокрема, відповідно до переліку споживачів теплової енергії та зобов`язань, право вимоги яких відступаються під №540 значиться Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пуща Водиця", сума основного боргу складає 39 288,97 грн.

Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору про відступлення права вимоги №601-18 від 11.10.2018 позивач набув право вимоги до відповідача за спожиту теплову енергію за договором №8423039 від 01.06.2017 у розмірі 39 288,97 грн., інфляційні втрати у розмірі 2 907,38 грн. та 3% річних у розмірі 2 063,48 грн.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції керувався тим, що за умовами укладеного договору №8423039 від 01.06.2017 сторони визначили, що ПАТ "Київенерго" здійснює нарахування за теплові втрати з поверхні трубопроводів (Гкал) та з витоком (Гкал), а також за витоки теплоносія (тони) на теплових мережах, що знаходяться у власності, або на балансі, або в експлуатації, або в технічному обслуговуванні ОСББ "Пуща Водиця" та якими ПАТ "Київенерго" постачає теплову енергію на потреби об`єкта по вул. Федора Максименка (Червонофлотська), буд. 24 і відповідач взяв на себе зобов`язання сплачувати ці втрати.

Розглянувши апеляційну Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пуща Водиця", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Колегія суддів відхиляє клопотання Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пуща Водиця" про долучення до матеріалів справи щодо копії лікарняного листа та копії актів 5-428-81 про зняття показань з приладу обліку за травень, червень, серпень, вересень 2017 та липень 2018, з огляду на наступне.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Скаржник не надав суду апеляційної інстанції докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Так позивачем не вказано підстав неможливості подання копій актів 5-428-81 про зняття показань з приладу обліку за травень, червень, серпень, вересень 2017 та липень 2018 до суду першої інстанції разом з відзивом на позовну заяву.

В свою чергу суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи скаржника щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, у зв`язку з хворобою голови Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пуща Водиця" про що повідомлено помічника судді в телефонному режимі, вказані дії скаржника не передбачені Господарським процесуальним кодексом України, та не підтверджується матеріалами справи, а наданий у клопотанні листок непрацездатності виданий голові ОСББ "Пуща Водиця" Іващенко Г.І. може підтверджувати хворобу, проте поданий лише до суду апеляційної інстанції, доказів повідомлення скаржником Господарського суду міста Києва про відкриття вказаного листка непрацездатності матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, судом апеляційної інстанції встановлено, що Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пуща Водиця" повідомлялось належним чином про розгляд справи, а тому скаржник був обізнаній про розгляд справи та мав можливість подати клопотання про застосування строків позовної давності до суду першої інстанції, обґрунтованих підстав та обставин неможливості подання такого клопотання до суду першої інстанції апелянтом не наведено.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором енергопостачання, а частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

В силу приписів частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з пунктом 23 Правил користування тепловою енергією, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що облік теплової енергії на теплових мережах проводиться розрахунковим способом відповідно до норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також господарсько-побутові потреби в Україні КТМ 204 Україна 244-94, затверджені Державним комітетом України по житлово-комунальному господарству 14.12.1993 з наступними змінами та доповненнями.

Межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін вказана в додатку №6 до договору та не може бути змінена в односторонньому порядку.

Додатком №4 від 01.06.2017 до договору постачання теплової енергії встановлено, що відповідач до 15-го числа місяця наступного за розрахунковим сплачує вартість фактичних обсягів теплової енергії у розрахунковому періоді, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та змісту умов договору з додатками, строк виконання грошового зобов`язання з оплати наданих послуг за договором на момент розгляду справи настав.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач свого обов`язку щодо оплати наданих за договором послуг не виконав.

Тоді як, частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт надання первісним кредитором визначених умовами договору послуг у вигляді теплової енергії до межі балансової належності та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати наданих послуг підтверджений матеріалами справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення 39288,97 грн. основного боргу.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, відповідачу нараховано 3% річних у розмірі 2063,48 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2907,38 грн. у період з листопада 2018 по серпень 2020 року.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховний Суд №910/12604/18 від 01.10.2019).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, судова колегія дійшла висновку про їх обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Згідно статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

За приписами статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (стаття 516 Цивільного кодексу України).

Таким чином, до позивача перейшли право вимоги до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пуща Водиця" за договором про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 №601-18 в частині сплати основного боргу та додаткових грошових зобов`язань (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування тощо).

Листом від 08.09.2020 №30/вих-8423039 позивач повідомив відповідача про відступлення права вимоги та просив сплатити заборгованість, втім відповідач вказану вимогу залишив без задоволення.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

Так судом першої інстанції обґрунтовано відхилено доводи відповідача щодо відсутності укладеного договору на надання комунальних послуг між первісним кредитором та відповідачем, оскільки як вбачається з матеріалів справи договірні відносини між сторонами виникли на підставі договору постачання теплової енергії №8423039 від 01.06.2017, який був укладений між первісним кредитором Публічним акціонерним товариством "Київенерго", право вимоги за яким передано позивачу, та відповідачем. Предметом укладеного договору є постачання теплової енергії в гарячій воді тепловими мережами, зовнішньобудинковими системами, включаючи обладнання індивідуальних теплових пунктів, вузлів обліку та вузлів приєднання, що знаходяться у власності, або на балансі, або в експлуатації, або на технічному обслуговуванні, чи в будь-якому користуванні відповідача на потреби об`єкту по вул. Ф. Максименка (Червонофлотська), 24, опалення та вентиляції - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року. У додатку №3 до вищезазначеного договору між сторонами погоджено тарифи на оплату послуг.

Вказаний договір постачання теплової енергії №8423039 від 01.06.2017 та додатки до нього підписані відповідачем в особі Голови ОСББ "Пуща Водиця" Іващенко Г.І.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання даного договору недійсним, у встановленому законом порядку, суду не надано, а тому в силу встановленої ст.204 ЦК України презумпції правомірності правочину, цей договір є дійсним, а його положення беруться судом до уваги при розгляді спору.

Водночас, у відзиві на позовну заяву відповідач посилається на укладення зовсім іншого правочину, а саме договору про співпрацю під час надання послуги з централізованого постачання гарячої води і розмежування відповідальності №8423039, який укладено 31.05.2017, а не 01.06.2017, як помилково вказує відповідач. Предметом цього договору є зобов`язання ОСББ "Пуща Водиця" забезпечити належні умови для передачі (транзиту) теплової енергії та гарячої води тепловими мережами, зовнішньо- та внутрішньо-будинковими системами, включаючи обладнання індивідуальних теплових пунктів, вузлів обліку та вузлів приєднання, які перебувають в експлуатації відповідача, при наданні Публічним акціонерним товариством "Київенерго" послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачам цих послуг.

При цьому, умовами пунктів 4.1, 4.2 зазначеного договору передбачено, що зобов`язання сторін за цим договором виконують на безоплатній основі. Інші зобов`язання сторін, що виконуються на оплатній основі, регулюються окремим (и) договором (договорами).

Отже, договір, на який посилається відповідач, регулює питання належного забезпечення умов для передачі (транзиту) теплової енергії та гарячої води тепловими мережами, зовнішньо- та внутрішньо-будинковими системами, включаючи обладнання індивідуальних теплових пунктів, вузлів обліку та вузлів приєднання, які перебувають в експлуатації відповідача, при наданні Публічним акціонерним товариством "Київенерго" послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачам цих послуг, а договором постачання теплової енергії №8423039 від 01.06.2017, який є оплатним, регулюється питання самого забезпечення постачання теплової енергії в гарячій воді тепловими мережами, зовнішньобудинковими системами, включаючи обладнання індивідуальних теплових пунктів, вузлів обліку та вузлів приєднання, що знаходяться у власності, або на балансі, або в експлуатації, або на технічному обслуговуванні, чи в будь-якому користуванні відповідача на потреби об`єкту по вул. Ф. Максименка (Червонофлотська), 24.

За умовами укладеного договору №8423039 від 01.06.2017 сторони визначили, що ПАТ "Київенерго" здійснює нарахування за теплові втрати з поверхні трубопроводів (Гкал) та з витоком (Гкал), а також за витоки теплоносія (тони) на теплових мережах, що знаходяться у власності, або на балансі, або в експлуатації, або в технічному обслуговуванні ОСББ "Пуща Водиця" та якими ПАТ "Київенерго" постачає теплову енергію на потреби об`єкта по вул. Федора Максименка (Червонофлотська), буд. 24 і відповідач взяв на себе зобов`язання сплачувати ці втрати.

Судом першої інстанції правомірно відхилено посилання відповідача на наявність у кожного співмешканця будинку - споживача теплової енергії індивідуального договору, оскільки предметом укладеного договору постачання теплової енергії №8423039 від 01.06.2017 є забезпечення постачання теплової енергії в гарячій воді тепловими мережами, зовнішньобудинковими системами, включаючи обладнання індивідуальних теплових пунктів, вузлів обліку та вузлів приєднання, що знаходяться у власності, або на балансі, або в експлуатації, або на технічному обслуговуванні, чи в будь-якому користуванні відповідача, а не оплата за індивідуальне споживання теплової енергії у гарячій воді співмешканцями будинку.

Доводи скаржника щодо прийняття рішення судом першої інстанції за відсутності доказів, а саме на підставі табличних даних, складених в електронному вигляді первісним кредитором, які не мають юридичної сили, судом апеляційної інстанції відхиляються як необґрунтовані з огляду на наступне.

Відповідно до акту № 23 приймання-передавання фізичного носія/пристрою зберігання інформації (копія акту додавалась до позовної заяви), на якому записані файли білінгових систем ПК «БIТек» та ПК «Уніван-Термал» позивач прийняв фізичний носій/пристрій зберігання інформації (зовнішній жосткий диск, USB носій в кількості 1 шт.), на якому записана резервна копія програмного комплексу - інформаційна система УНIВАН-ТЕРМАЛ-Київ Debet станом на 01.10.2018 року. Отже, ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» передало позивачу програмний комплекс (базу даних "УНІВАН-ТЕРМАЛ", до якого здійснювалось ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» внесення даних щодо обліку. нарахування (розрахунків) за отриману (спожиту) Відповідачем теплову енергію та пї вартість за договором № 8423039.

Відповідно до 1. 3 ст. 96 Господарського процесуального кодексу України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, нарахування та внесення до баз даних білінгових систем ПК «БITeк» та ПК «Уніван-Термал» здійснено саме ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», а позивач лише сформував довідку про стан розрахунків. Довідку про нарахування за теплову енергію та облікові картки помісячно на підтвердження позовних вимог відповідно до внесених відомостей до цієї системи.

Додатком №4 від 01.06.2017 до договору №8423039 від 01.06.2017 сторони погодили, що відповідач щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує в Центрі обслуговування клієнтів ПАТ "Київенерго": облікову картку фактичних обсягів теплової енергії за звітний період; акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки відповідач повертає в Центр обслуговування клієнтів ПАТ "Київенерго") та акт виконаних робіт.

Отже, обов`язок по отриманню платіжних документів зі здійснення оплат за надані послуги лежить виключно на відповідачеві і, при цьому, сама лише їх відсутність, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати за отримані ним послуги.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано та правомірно задоволено позовні вимоги в повному обсязі та стягнуто з відповідача основний борг у розмірі 39 288,97 грн., інфляційні втрати у розмірі 2 907,38 грн., 3% річних у розмірі 2 063, 48 грн.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 у справі №910/16566/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для її скасування не вбачається.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пуща Водиця" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 у справі №910/16566/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 2, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пуща Водиця" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 у справі №910/16566/20 - залишити без змін.

Матеріали справи №910/16566/20 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Є.Ю. Шаптала

М.Л. Яковлєв