РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.04.2021Справа № 910/20745/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Рєпкіної Ю. Є., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Релігійної громади: ПОМІСНА ЦЕРКВА ХРИСТИЯН ВІРИ ЄВАНГЕЛЬСЬКОЇ "ХРИСТИЯНСЬКА НАДІЯ" У ДНІПРОВСЬКОМУ РАЙОНІ М. КИЄВА

до Київської міської ради

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Громадської організації "Парк Жмаченко"

про визнання недійсним рішення № 455/9534 від 24.09.2020,

Представники учасників процесу згідно протоколу від 28.04.2021,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2020 року Релігійна громада: ПОМІСНА ЦЕРКВА ХРИСТИЯН ВІРИ ЄВАНГЕЛЬСЬКОЇ "ХРИСТИЯНСЬКА НАДІЯ" У ДНІПРОВСЬКОМУ РАЙОНІ М. КИЄВА (далі - позивач, Церква) звернулась до Господарського суду міста Києва із позовом до Київської міської ради (далі - відповідач, Рада) про визнання недійсним Рішення Київської міської ради від 24.09.2020 № 455/9534 "Про розірвання Договору оренди земельної ділянки (66:094:0019), укладеного між позивачем та відповідачем у Дніпровському районі міста Києва від 22.10.2004 № 66-6-00197".

Ухвалою суду від 05.01.2021 відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання було призначене на 27.01.2021.

За наслідками судового засідання 27.02.2021 суд відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, витребував у відповідача: належним чином засвідчену копію Рішення Київської міської ради від 24.09.2020 № 455/9534 "Про розірвання Договору оренди земельної ділянки (66:094:0019), укладеного між позивачем та відповідачем у Дніпровському районі міста Києва від 22.10.2004 № 66-6-00197" та відклав підготовче засідання у справі № 910/20745/20 на 03.03.2021.

29.01.2021 до суду надійшло клопотання позивача про долучення доказів.

03.02.2021 від Київської міської прокуратури надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи для вирішення питання щодо наявності підстав для вступу у справу.

08.02.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву.

19.02.201 відповідачем на виконання ухвали суду від 27.01.2021 подано належним чином засвідчену копію Рішення Київської міської ради від 24.09.2020 № 455/9534.

24.02.2021 до суду надійшла відповідь на відзив.

26.02.2021 через систему "Електронний суд" надійшла заява Громадської організації "Парк Жмаченка" (далі - Організація) про вступ у справу третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.

02.03.2021 на електронну поштову адресу суду надійшла заява про участь у справі представників Інформагентства "Стоп корупції ТВ".

03.03.2021 до суду представником позивача подано клопотання про долучення доказів.

У підготовчому засіданні 03.03.2021 суд ухвалив задовольнити заяву Громадської організації "Парк Жмаченко" про вступ у справу та залучити заявника до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, запропонувати третій особі подати до суду письмові пояснення щодо обставин справи у строк протягом 10 днів з отримання позовної заяви, дозволити вступ до участі в справі Київської міської прокуратури, зобов`язати позивача направити залученій третій особі та прокуратурі копію позовної заяви з додатками, докази направлення подати до суду та відкласти підготовче засідання у справі № 910/20745/20 на 25.03.2021.

10.03.2021 представником відповідача до суду подано заперечення.

16.03.2021 від позивача надійшли клопотання про витребування доказів.

25.03.2021 до суду представником третьої особи подано пояснення на виконання ухвали суду.

Позивачем 25.03.2021 подано до суду докази направлення позову третій особі.

У судовому засіданні 25.03.2021 представником позивача подано клопотання про долучення доказів, відповідь на заперечення та заявлено усне клопотання про витребування доказів.

За наслідками підготовчого засідання 25.03.2021 клопотання позивача про витребування доказів від 16.03.2021 залишено без розгляду, у судовому засіданні оголошено перерву до 15.04.2021.

26.03.2021 до суду позивачем подано клопотання про витребування доказів.

У судове засідання 15.04.221 прибули представники позивача та відповідача.

Третя особа представників не направила, проте, 14.04.2021 сформувала у системі "Електронний Суд клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю направлення представників з огляду на введені карантинні обмеження.

Представник позивача клопотання про витребування доказів залишила на розсуд суду та у наданих усних поясненнях повідомила про втрату актуальності зазначеного клопотання.

Представник відповідача проти задоволення клопотання заперечила.

Відповідно до поданого клопотання позивач просить суд витребувати у відповідача списки мешканців, які ініціювали розірвання договору оренди спірної земельної ділянки та створення парку; витребувати у третьої особи списки членів громадської організації, які підтримали ініціативу створення парку.

Оскільки клопотання про витребування доказів фактично не підтримано заявником з огляду на втрату актуальності, суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача від 26.03.2021 про витребування доказів.

Дослідивши у судовому засіданні клопотання третьої особи про відкладення розгляду справи суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, оскільки, у разі необхідності та бажання приймати участь у розгляді справи особисто, представник третьої особи не позбавлений права приймати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення EasyCon.

За наслідками судового засідання 15.04.2021 судом була постановлена ухвала про закриття підготовчого засідання та призначення розгляду справи по суті в судовому засіданні 28.04.2021.

Під час призначеного судового засідання представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені в позовній заяві, відповіді на відзив та письмових поясненнях.

У свою чергу в судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві.

Представник третьої особи надала заперечення проти позову, тотожні доводам відповідача.

Відповідно статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Київської міської ради від 24.04.2003 № 411/571 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею» (далі - Рішення), а саме пунктом 60 Рішення затверджено проект відведення земельної ділянки помісній Церкві християн віри євангельської «Християнська надія» у Ленінградському районі м. Києва для реконструкції, експлуатації та обслуговування духовно-благодійного комплексу на вул. Генерала Жмаченка, 20 у Дніпровському районі м. Києва та передано помісній Церкві Християн Віри Євангельської «Християнська надія» у Ленінградському районі м. Києва, за умови виконання п. 60.1 цього рішення, в довгострокову оренду на 25 років земельну ділянку площею 4,24 га для реконструкції, експлуатації та обслуговування духовно-благодійного комплексу на вул. Генерала Жмаченка, 20 у Дніпровському районі м. Києва за рахунок частини земель, відведених відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів від 07.09.84 № 807/22 «Про відведення земельної ділянки Українській Республіканській Раді «Динамо» для будівництва республіканської спеціалізованої бази «Динамо» по вул. Жмаченка у Дніпровському районі» (лист-згода від 04.01.2002 №05-2).

Пунктом 60.1. встановлено Помісній Церкві Християн Віри Євангельської «Християнська надія» у Ленінградському районі м. Києва:

60.1.1. Виконувати обов`язки землекористувача відповідно до вимог ст. 96 Земельного кодексу України.

60.1.2. У місячний термін замовити у Головному управлінні земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

60.1.3. Забезпечити вільний доступ для прокладання нових, ремонту та експлуатації існуючих інженерних мереж і споруд, розміщених у межах земельної ділянки.

60.1.4. Майново-правові питання вирішувати в установленому порядку.

60.1.5. Виконати вимоги, викладені в листах Головного управління містобудування та архітектури Київської міської державної адміністрації від 18.02.2002 № 18-1318, заступника Головного державного санітарного лікаря м. Києва від 14.03.2003 № 1336, Державного управління екології та природних ресурсів в м. Києві від 21.03.2002 № 08-8-20/1487, управління охорони пам`яток історії, культури та історичного середовища від 23.04.2002 № 1420.

На виконання Рішення між Церквою та Радою було укладено Договір оренди земельної ділянки від 22.10.2004, який зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) за № 66-6-00197 та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. за № 1034 (далі - Договір)

Відповідно до п. 2.1 Договору об`єктом оренди Договору є земельна ділянка з наступними характеристиками:

- кадастровий номер - :66:094:0019;

- місце розташування - вул. Генерала Жмаченка, 20 (двадцять) у Дніпровському p-ні м. Києва;

- цільове призначення - для реконструкції, експлуатації та обслуговування духовно-благодійного комплексу;

- розмір - 42424 (сорок дві тисячі чотириста двадцять чотири) кв. м. (далі - спірна земельна ділянка).

Договір укладено на 25 років (пункт 3.1. Договору). Отже, строк дії Договору до 20.10.2029.

За змістом п. 8.4 Договору орендар зобов`язаний, в тому числі, за письмовою згодою Орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди; завершити реконструкцію об`єкта в строки, встановлені проектною документацією на будівництво, затвердженою в установленому порядку, але не пізніше, ніж через три роки з моменту державної реєстрації права оренди; використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення; своєчасно вносити орендну плату; виконати вимоги, викладені в листах Головного управління містобудування та архітектури Київської міської державної адміністрації від 18.02.2002 № 18-1318, заступника Головного державного санітарного лікаря м. Києва від 14.03.2003 № 1336, Державного управління екології та природних ресурсів в м. Києві від 21.03.2002 № 08-8-20/1487, управління охорони пам`яток історії, культури та історичного середовища від 23.04.2002 № 1420 тощо.

24.09.2020 на пленарному засіданні XI сесії Київської міської ради VIII скликання було прийнято рішення Київської міської ради № 455/9534 «Про розірвання Договору оренди земельної ділянки (66:094:0019), укладеного між Релігійною громадою: Помісна Церква Християн Віри Євангельської «Християнська надія» у Дніпровському районі м. Києва та Київською міською радою від 22.10.2004 № 66-6-00197» (далі - спірне рішення, Рішення від 24.09.2020 № 455/9534).

Вказаним рішенням ухвалено:

1. Розірвати договір оренди земельної ділянки площею 42424 кв. м (кадастровий номер - :66:094:0019), розташованої за адресою: вул. Генерала Жмаченка, 20 у Дніпровському районі м. Києва, що укладений між Київською міською радою та Релігійною громадою: Помісна Церква Християн Віри Євангельської «Християнська надія» у Дніпровському районі м. Києва, реєстраційний номер від 22.10.2004 № 66-6- 00197.

2. Надати земельній ділянці площею 4,24 та, що знаходиться за адресою: вул. Генерала Жмаченка, 20 у Дніпровському районі м. Києва, статус парку відповідно до плану-схеми, що додається.

3. Київському комунальному об`єднанню зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «КИЇВЗЕЛЕНБУД»:

3.1. Здійснити організаційно-правові заходи щодо оформлення права постійного користування земельною ділянкою, визначеною пунктом 2 цього рішення.

3.2. У місячний термін з дня набрання чинності рішенням Київської міської ради щодо землевідводу (надання у користування) земельної ділянки, визначеної у пункті 2 цього рішення, вжити заходів щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо речових прав на земельну ділянку.

3.3. Здійснити організаційно-правові заходи щодо благоустрою земельної ділянки, визначеної у пункті 2 цього рішення.

3.4. Розглянути можливість залучення інших коштів для створення парку на земельній ділянці, визначеній у пункті 2 цього рішення.

3.5. Провести відповідні економічно-планові розрахунки щодо необхідного подальшого фінансування заходів, передбачених цим рішенням, та передати напрацьовані дані до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в межах компетенції.

3.6. Залучити мешканців прилеглих багатоквартирних житлових будинків до розробки плану благоустрою земельної ділянки, визначеної у пункті 1 цього рішення, разом з громадською приймальнею депутата Київської міської ради Маляревича О. В.

4. Виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації):

4.1. Вчинити дії щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо припинення речових прав на земельну ділянку, визначену договором у пункті 1 цього рішення.

4.2. Визначити джерела фінансування виконання заходів, передбачених цим рішенням, та забезпечити їх відповідне виконання.

4.3. Належно проінформувати Релігійну громаду: Помісна Церква Християн Віри Євангельської «Християнська надія» у Дніпровському районі м. Києві про прийняття цього рішення та набрання ним чинності.

4.4. Надати доручення Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) здійснити всі необхідні заходи щодо демонтажу незаконно встановлених споруд на земельній ділянці, визначеній в пункті 2 цього рішення.

5. Контроль за виконанням цього рішення покласти на постійну комісію Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування та на постійну комісію Київської міської ради з питань екологічної політики.

Не погоджуючись із прийнятим Рішенням від 24.09.2020, Церква вважає, що існують об`єктивні підстави вважати таке Рішення протиправним через порушення процедури прийняття рішення, а також через відсутність належних доказів у підтвердження доводів про нецільове використання земельної ділянки та помилковості тверджень про відсутній введений в експлуатацію об`єкт на ділянці, чим порушено обов`язок згідно пункту 8.4 Договору оренди та є підставою для розірвання договору в силу пунктів 11.4, 11.5 цього Договору.

Рада у своєму відзиві проти позову заперечує та зазначає, що Релігійною громадою: Помісна Церква Християн Віри Євангельської «Християнська надія» у Дніпровському районі м. Києва порушено норми пункту «а» статті 96 Земельного кодексу України в частині використання земельної ділянки за цільовим призначенням, невідповідності законодавству умов надання земельної ділянки в оренду з огляду на відсутність офіційно введеного в експлуатацію духовно-благодійного комплексу, порушення орендарем договірних зобов`язань щодо завершення реконструкції об`єкта не пізніше ніж через три роки з моменту державної реєстрації договору оренди, що, відповідно, згідно з пунктом «г» статті 141 Земельного кодексу України, пунктами 11.4, 11.5 зазначеного договору оренди є підставами для припинення права користування земельною ділянкою, з метою раціонального використання і збереження земель територіальної громади міста Києва, забезпечуючи збереження відповідного рівня зелених насаджень у столиці та з метою їх належного утримання, беручи до уваги бажання представників територіальної громади міста Києва у підвищенні рекреаційного потенціалу міста Києва, збільшуючи площі зелених насаджень та озеленення в цілому по столиці України, а також враховуючи численні звернення громадян. Крім того, Рада зазначає, що при прийнятті спірного Рішення були дотримані приписи статті 3, 30, 31, 34 Регламенту Ради.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради (стаття 4 Закону України "Про оренду землі").

У статті 9 Земельного кодексу України (у редакції чинній станом на 24.09.2020) зазначено, що до повноважень Київської міської ради у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями територіальної громади міста; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; припинення права користування земельними ділянками у випадках, передбачених цим Кодексом.

За приписами статті 1 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Аналогічне положення викладено у частині 1 статті 93 Земельного кодексу України, якою врегульовано, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або Законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ради та їх виконавчі органи входять до системи органів місцевого самоврядування.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України "Про оренду землі" орендар має право господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.

Орендодавець має право, зокрема, вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди (частина 1 статті 24 Закону України "Про оренду землі").

Згідно зі статтею 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, у разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Підстави для примусового припинення прав на земельну ділянку визначені в статті 141, 143, 144 Земельного кодексу України. Примусове припинення прав на земельну ділянку в судовому порядку можливо у разі використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в строки, встановлені вказівками (приписами) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов`язаннях власника цієї земельної ділянки; д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Із спірного Рішення Ради від 24.09.2020 вбачається, що підставою для його прийняття було порушення Церквою, як орендарем, норм пункту а статті 96 Земельного кодексу України в частині використання земельної ділянки за цільовим призначенням, невідповідності законодавству умов надання земельної ділянки в оренду з огляду на відсутність офіційно введеного в експлуатацію духовно-благодійного комплексу, порушення орендарем договірних зобов`язань щодо завершення реконструкції об`єкта не пізніше ніж через три роки з моменту державної реєстрації договору оренди, що , відповідно, згідно з пунктом г статті 141 Земельного кодексу України, пунктами 11.4, 11.5 зазначеного договору оренди є підставами для припинення права користування земельною ділянкою.

Частиною 3 статті 651 Цивільного кодексу України визначено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до пункту 8.4. договору оренди земельної ділянки орендар зобов`язаний завершити реконструкцію об`єкта в строки, встановлені проектною документацією, затвердженою в установленому порядку, але не пізніше, ніж через 3 роки з моменту державної реєстрації договору.

Пунктом 11.4. договору оренди земельної ділянки сторони погодили припинення договору шляхом розірвання в односторонньому порядку за ініціативою орендодавця, із звільненням орендодавця від відповідальності згідно з Господарським кодексом України в разі, коли орендар використовує земельну ділянку способами, які суперечать екологічним вимогам, не за цільовим призначенням, систематично не сплачує орендну плату (протягом півроку), порушення строків реконструкції об`єкта, встановлених пунктом 8.4. договору, здійснення без згоди орендодавця передачі або відчуження права користування земельною ділянкою третім особам.

Згідно з пунктом 11.5. договору оренди земельної ділянки договір може бути достроково розірваний у разі невиконання або неналежного виконання орендарем обов`язків, визначених у пунктах 5.1. та 8.4. цього договору.

Як вказано позивачем та підтверджено наданими до суду документами, Церква, як орендар, здійснила всі необхідні і залежні від нього дії для збору вихідних даних, проектування і отримання дозвільної документації.

Зокрема, позивачем було отримано Архітектурно-планувальне завдання №04-1097 від 03.02.2005 під реконструкцію незавершеного будівництва спортивного комплексу під духовно-благодійний комплекс, що свідчить про наявність усіх технічних умов та було передумовою для подальшого проведення реконструкції існуючого об`єкта, а у подальшому, Церквою розроблено проектну документацію та отримано дозвіл на виконання будівельних робіт ІУ15 від 21.12.2020.

У 2005 році Релігійна громада ПЦ «Християнська надія» отримала архітектурно-планувальне завдання (АПЗ) № 04-1097 від 03.02.2005 на проектування реконструкції незавершеного будівництва спортивного комплексу під духовно-благодійний комплекс. Згідно висновків технічної експертизи та допроектних пропозицій позивач з метою благоустрою території комплексу, збереження та ремонту будівель, ремонту та обладнання мереж та розробки необхідної проектної документації сплатила 5 373 185,00 грн (перелік виконаних робіт та відповідні акти робіт долучені до матеріалів справи).

У 2006 році Церква замовила в TОB «Чорноморська архітектурно-будівельна компанія» (м. Одеса) проект на реконструкцію духовно-благодійного комплексу, однак вказаний проект не пройшов погодження та був відхилений Церковною Радою для опрацювання.

У 2014 році Релігійна громада замовила у ТОВ «Будпроект» (м. Рівне) проект на реконструкцію незавершеного спортивного комплексу під духовно-благодійний комплекс «Християнська надія» по вул. Генерала Жмаченка, 20.

У 2015 році проектні роботи ТОВ «Будпроект» були завершені, але технічна реалізація цього проекту станом на день розгляду спору не закінчена через відсутність необхідних коштів.

12.10.2018 згідно Наказу № 1032 Департаменту містобудування та архітектури були затверджені містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта реконструкції на вул. Генерала Жмаченка,20 у Дніпровському районі.

З викладеного вбачається, що позивачем вчинялись необхідні дії для будівництва об`єкту на виконання умов договору оренди земельної ділянки, що свідчить про її цільове використання.

Відповідно до частин 1 та 2 статі 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

З огляду на вказане, сама по собі наявність документально підтверджених фактів вчинення Церквою необхідних дій для будівництва об`єкту на виконання умов договору оренди земельної ділянки нівелює наявність вини позивача у невиконанні умов договору оренди земельної ділянки в частин закінчення забудови протягом трьох років. Аналогічна позиція міститься в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в справі № 910/2566/16.

У разі встановлення порушень, передбачених статтею 143 Земельного кодексу України, зокрема, коли земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням, визначеним умовами договору, та у спосіб, що суперечить екологічним вимогам, суди мають правові підстави для задоволення вимог про розірвання договору оренди на підставі статті 32 Закону України "Про оренду землі". Про невиконання відповідачем умов договору щодо використання землі за цільовим призначенням може свідчити, зокрема, відсутність проведення будь-яких будівельних робіт на об`єкті, що може підтверджуватися, наприклад, актом, складеним Державною архітектурно-будівельною інспекцією. Разом з тим слід звернути увагу на те, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме факт використання землі не за цільовим призначенням, а не, наприклад, невикористання земельної ділянки для забудови протягом трьох років підряд. Аналогічна правова позиція міститься у пункті 2.21 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин».

За приписами частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтями 78, 79 ГПК України унормовано, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Керуючись в казаним, суд відзначає, що відповідачем до суду не було надано належних доказів використання спірної земельної ділянки не за цільовим призначенням, що у свою чергу було однією з підстав для розірвання спірного договору оренди.

З системного аналізу викладеного суд дійшов висновку про відсутність доведених обставин (таких як нецільове використання земельної ділянки, умисне зволікання завершення реконструкції об`єкта), які стали підставою виникнення у Ради, як у орендодавця, права реалізації пунктів 11.4 та 11.5 договору оренди та розірвати його в односторонньому порядку.

Крім того, суд вважає за необхідне відзначити, що надання Київською міською радою земельній ділянці статусу парку та надання розпорядження здійснити організаційно-правові заходи щодо оформлення права постійного користування земельною ділянкою за умови знаходження на цій ділянці об`єкта незавершеного будівництва спортивного комплексу « Динамо », придбаний позивачем на підставі договір купівлі-продажу від 20.07.2000, не може бути визнана законним з огляду на приписи положень статей 316 та 317 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

За обставинами справи "Стретч проти Сполученого Королівства" (рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року), заявник в 1969 році уклав договір оренди земельної ділянки строком на 22 роки. Відповідно до умов цього договору він за власні кошти побудував на цій земельній ділянці кілька будівель для легкої промисловості, які здав в суборенду. Договір оренди також надавав йому право в подальшому продовжити оренду ще на 21 рік. У 1990 році заявник повідомив місцеву владу про намір продовжити договір оренди, в процесі переговорів він погодився на збільшення орендної плати. Однак, орган місцевої влади повідомив заявника, що продовження договору оренди відбутися не може, оскільки, погодившись з умовою договору про можливість його пролонгації орган місцевої влади перевищив свої повноваження.

Застосовуючи положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції до обставин цієї справи Європейський суд з праві людини вказав на таке. Заявник погодився з умовами договору оренди з огляду на те, що надалі він зможе продовжити термін його дії, і жодна із сторін не знала, що існувала якась юридична перешкода цій умові. У ситуації, яка склалася, заявник мав право, принаймні, очікувати на законних підставах, що він зможе продовжити термін дії договору, і таке очікування можна вважати - в цілях застосування положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції - складовою частиною його права власності, наданого йому за договором оренди.

Дії місцевої влади Європейський суд з прав людини розцінив як порушення права заявника на законне очікування виконання певних умов і, таким чином, вони утворювали акт втручання у реалізацію його права власності.

Вирішуючи питання про те, чи був дотриманий сторонами справедливий баланс між інтересами суспільства та правами заявника Європейський суд з прав людини відзначив, що місцева влада отримала узгоджену з заявником орендну плату і не стояло питання про те, що дії органу влади були спрямовані проти інтересів суспільства чи що порушувалися інтереси якоїсь третьої сторони, або що продовження терміну оренди могло бути всупереч з якою-небудь передбаченою законом функцією органу влади. Оскільки сама місцева влада при укладенні договору вважала, що вона має право продовжити термін його дії, то заявник міг на розумних підставах сподіватися на виконання цих умов. Він не тільки мав право законного очікування отримання майбутніх доходів від зроблених ним капіталовкладень, але можливість продовження терміну дії договору оренди була важливим елементом його підприємницької діяльності з огляду на зобов`язання, взяті ним на себе у зв`язку з експлуатацією побудованих будівель, і взагалі періоду часу, що скоротився, за який він міг розраховувати на відшкодування своїх витрат.

За таких обставин цієї справи Європейський суд з прав людини виніс рішення на користь заявника.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За наслідком встановлених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним рішення № 455/9534 від 24.09.2020.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 73-80, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Релігійної громади: ПОМІСНА ЦЕРКВА ХРИСТИЯН ВІРИ ЄВАНГЕЛЬСЬКОЇ "ХРИСТИЯНСЬКА НАДІЯ" У ДНІПРОВСЬКОМУ РАЙОНІ М. КИЄВА до Київської міської ради за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Громадської організації "Парк Жмаченко" про визнання недійсним рішення № 455/9534 від 24.09.2020 задовольнити повністю.

2. Визнати Рішення Київської міської ради від 24.09.2020 № 455/9534 "Про розірвання Договору оренди земельної ділянки (66:094:0019), укладеного між Київською міською радою та Релігійною громадою: ПОМІСНА ЦЕРКВА ХРИСТИЯН ВІРИ ЄВАНГЕЛЬСЬКОЇ "ХРИСТИЯНСЬКА НАДІЯ" У ДНІПРОВСЬКОМУ РАЙОНІ М. КИЄВА від 22.10.2004 № 66-6-00197" недійсним.

3. Стягнути з Київської міської ради (01044, місто Київ, ВУЛИЦЯ ХРЕЩАТИК, будинок 36; ідентифікаційний код 22883141) на користь Релігійної громади: ПОМІСНА ЦЕРКВА ХРИСТИЯН ВІРИ ЄВАНГЕЛЬСЬКОЇ "ХРИСТИЯНСЬКА НАДІЯ" У ДНІПРОВСЬКОМУ РАЙОНІ М. КИЄВА (02192, місто Київ, ВУЛИЦЯ ГЕНЕРАЛА ЖМАЧЕНКА, будинок 20; ідентифікаційний код 22932603) 2 102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок) судового збору.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 01.06.2021.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ