Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Філон І.М., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича компанія "ВОЛДІ" про ухвалення додаткового рішення у господарській справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича компанія "ВОЛДІ"
до 1) Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності»,
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ВІВА"
про дострокове припинення дії свідоцтв України на знаки для товарів і послуг
від позивача: Картушин Д.М.;
від відповідача-1: не з`явився;
від відповідача-2: не з`явився
Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича компанія "ВОЛДІ" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (далі-відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ВІВА"(далі-відповідач 2), в якому просить суд:
- достроково припинити дію свідоцтва України на знак для товарів і послуг № 108004 повністю;
- зобов`язати Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, щодо дострокового повного припинення дії свідоцтва України на знак для товарів і послуг № 108004 та опублікувати відомості про це в офіційному бюлетені "Промислова власність".
Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича компанія "ВОЛДІ" - задоволено. Достроково частково припинено дію свідоцтва України на знак для товарів і послуг № 56264 в частині товарів і послуг 30, 35 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг. Достроково повністю припинено дію свідоцтва України на знак для товарів і послуг № 108004.

Зобов`язано Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно дострокового часткового припинення дії свідоцтва України на знак для товарів і послуг № 56264 в частині товарів і послуг 30, 35 класів МКТП та опублікувати відомості про це в офіційному бюлетені "Промислова власність".

Зобов`язано Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно дострокового повного припинення дії свідоцтва України на знак для товарів і послуг № 108004 та опублікувати відомості про це в офіційному бюлетені "Промислова власність".

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ВІВА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича компанія "ВОЛДІ" 8 408 (вісім тисяч чотириста вісім) грн. 00 коп. - судового збору.

11.05.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича компанія "ВОЛДІ" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати понесені останнім на підготовку висновку експерта № 202 від 27.11.2020 у розмірі 29 419, 20 грн та витрати понесені останнім на професійну правничу допомогу у розмірі 42 081, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.05.2021 розгляд заяви призначено на 27.05.2021.

У цьому судовому засіданні представник позивача підтримав подану заяву про ухвалення додаткового рішення.

Представник відповідача-1 у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, однак про час та місце розгляду заяви був повідомлений належним чином.

Представник відповідача-2 у судове засідання також не з`явився, 25.05.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду подав заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення.

Отже, розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича компанія "ВОЛДІ" дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку що подана заява підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч.ч. 3,4 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.11.2018 по справі №910/23210/17 та від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17.

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 775/9215/15ц від 19.02.2020 року.

Як вбачається з поданої заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича компанія "ВОЛДІ" про ухвалення додаткового рішення, позивачем заявлено до стягнення судові витрати понесені останнім на підготовку висновку експерта № 202 від 27.11.2020 у розмірі 29 419, 20 грн та витрати понесені останнім на професійну правничу допомогу у розмірі 42 081, 00 грн.

Так, інтереси позивача в судових засіданнях представляв адвокат Картушин Дмитро Михайлович (свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю № 6064 від 22.03.2018), який діяв на підставі довіреності б/н б/д (дійсна до 09.07.2022) виданої Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича компанія "ВОЛДІ".

09.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича компанія "ВОЛДІ" (далі - замовник) та Картушиним Дмитром Михайловичем (фізична особа-підприємець) (далі - виконавець) укладено договір про надання юридичних послуг, відповідно до якого виконавець за завданням замовника надати юридичні послуги та юридичні консультації у сфері інтелектуальної власності. Замовник зобов`язується прийняти зазначені послуги та оплатити їх виконавцеві.

Додатками №№ 1, 2 від 09.07.2020 до договору, сторони погодили перелік юридичних послуг та їх вартість, а саме: збір доказів для підготовки і подання позовної заяви про дострокове припинення дії свідоцтв України №№ 108004, 56264 на знаки для товарів і послуг до Господарського суду міста Києва та представництво інтересів замовника в суді першої інстанції - 30 051, 00 грн; підготовка і подання клопотання про встановлення додаткового строку для подання доказів - висновку експерта - 4 010, 00 грн; ознайомлення зі змістом висновку експерта, що буде складений на замовлення замовника - 2 005, 00 грн; підготовка і подання клопотання про приєднання відповідного висновку експерта до матеріалів справи № 910/10935/20 - 6015, 00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі виставлених адвокатом рахунків на оплату № 0907 від 09.07.2020 та № 2610 від 26.10.2020, позивачем здійснено оплату послуг адвоката, що підтверджується платіжними дорученнями № 6567 від 29.01.2021 та № 6568 від 29.01.2021 на загальну суму 42 081, 00 грн.

За таких обставин, враховуючи те, що судом задоволено позовні вимоги у повному обсязі, перевіривши подані позивачем докази на підтвердження обсягу виконаних робіт на надання правової допомоги, дослідивши співмірність заявленої позивачем суми із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), приймаючи до уваги, що під час винесення рішення у даній справі суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати за подання позовної заяви покладаються на відповідача-2, суд вважає за можливе покласти саме на відповідача-2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 42 081, 00 грн., при цьому суд зазначає, що такі витрати є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатами обсягом послуг у суді першої інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

В той же час, суд не приймає до уваги твердження відповідача-2 викладені у запереченнях на заяву про ухвалення додаткового рішення, оскільки положення статті 124 ГПК України не передбачають прямим процесуальним наслідком, у випадку неподання разом з першою заявою по суті спору попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, відмову у задоволенні такої заяви. Тобто застосування відповідних положень статті 124 ГПК України вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин кожної справи.

Подібну позицію наведено у постановах Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 911/2686/18 та від 19.02.2020 у справі № 910/16223/18 та від 07.10.2020 у справі № 904/4058/19.

При цьому у постанові від 07.10.2020 у справі № 904/4058/19 колегія суддів Верховного Суду наголосила на помилковому посиланні суду апеляційної інстанції на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 904/4494/18, як на підставу для відмови у задоволенні заяви про відшкодування витрат на правову допомогу.

Також, суд не приймає до уваги посилання відповідача-2 на те, що Картушин Д.М. не є адвокатом, відповідно, на думку відповідача, витрати на професійну правничу допомогу не можуть бути стягнуті, оскільки чинна редакція ГПК не передбачає відшкодування вартості послуг представника, що не є адвокатом, з огляду на наступне.

Так, згідно зі статтею 12 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України.

Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю і посвідчення адвоката України не обмежуються віком особи та є безстроковими.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

Аналіз вказаних законодавчих норм свідчить, що особа адвоката підтверджується посвідченням адвоката України та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю. Тоді як відомості до Єдиного реєстру адвокатів України вносяться радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.07.2019 у справі № 855/229/19.

Стаття 32 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачає порядок припинення права на заняття адвокатською діяльністю.

Так, до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю КВ № 6064, виданого 22.03.2018 року адвокату України Картушину Дмитру Михайловичу, оригінал якого, разом з посвідченням адвоката України були досліджені судом у судовому засіданні 15.04.2021.

Доказів, що вказані документи визнані у передбаченому законом порядку недійсними або є скасованими, матеріали справи не містять.

Також відсутні докази щодо припинення права Картушина Дмитра Михайловича на заняття адвокатською діяльністю у порядку передбаченому законом.

Суд зазначає, що вказана обставина вже досліджувалася судом та за результатами розгляду заяви відповідача-2 про визнання представника позивача Картушина Д. М. неналежним було відмовлено у задоволенні такої заяви, мотиви викладені в описовій частині рішення суду від 15.04.2021 у даній справі.

Крім того, суд не приймає до уваги твердження відповідача-2 стосовно того, що договір про надання юридичних послуг від 09.07.2020 укладений позивачем з Картушиним Дмитром Михайловичем , як фізичною особою-підприємцем, оскільки згідно з діючим законодавством не виключається можливість займатися адвокатською діяльністю індивідуально, як фізична особа-підприємець.

Законодавством встановлені лише обмеження щодо сумісної адвокатської діяльності, зокрема: частина перша статті 7 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлює несумісність адвокатської діяльності виключно із: роботою на посадах осіб, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції"; військовою або альтернативною (невійськова) службою; нотаріальною діяльністю; судово-експертною діяльністю.

Таким чином ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не містить спеціальних положень, пов`язаних із обмеженням дії загальних норм частини 1 статті 50 Цивільного Кодексу України про можливість здійснення підприємницької діяльності фізичною особою з повною цивільною дієздатністю за умови державної реєстрації її у встановленому законом порядку як підприємця, при цьому види діяльності, які здійснює фізична особа -підприємець, не можуть бути тотожними визначеним у статті 7 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

При цьому, суд зазначає, що інтереси позивача у даній справі Картушин Дмитро Михайлович представляв як адвокат (свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю № 6064 від 22.03.2018), на підставі довіреності б/н б/д (дійсна до 09.07.2022) виданої Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича компанія "ВОЛДІ".

Крім того, позивачем до матеріалів справи долучено документи, що підтверджують понесення останнім витрат на проведення експертизи у розмірі 29 419, 20 грн

За змістом ст.127 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича компанія "ВОЛДІ" було надано висновок експерта № 202 за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності від 27.11.2020, складений судовим експертом Жилою Богданом Володимировичем на підтвердження заявлених позовних вимог.

Проте, суд зазначає, що винесене за наслідками розгляду даної справи рішення суду не ґрунтується на висновку експерта наданого позивачем, тобто судом було лише зазначено про подання Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича компанія "ВОЛДІ" такого висновку, як одного з доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, однак судом не оцінювався такий висновок як підстава для висновку суду про задоволення позовних вимог.

При цьому, суд зазначає, що подання висновку експерта є правом сторони та дана категорія спору не потребує спеціальних знань експертів для встановлення обставин використання чи невикористання відповідачем свідоцтв, як підставу дострокового припинення їх дії.

Таким чином, підсумовуючи викладене вище, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача-2 на користь позивача витрат понесених на підготовку висновку експерта № 202 від 27.11.2020 у розмірі 29 419, 20 грн.

Тож, заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича компанія "ВОЛДІ" про ухвалення додаткового рішення визнається судом обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича компанія "ВОЛДІ" про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ВІВА" (вул. Єршова, буд. 5, м. Луцьк, 43023, ідентифікаційний код - 34123373) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича компанія "ВОЛДІ" (вул. Зелена, буд. 153 А, м. Львів, 79035, ідентифікаційний код - 31475712) 42 081 (сорок дві тисячі вісімдесят одну) грн. 00 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.

4. В іншій частині заяви відмовити.

5. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст додаткового рішення складено: 01.06.2021.

Суддя С.О. Щербаков