ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2021 р. Справа№ 910/9675/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Мартюк А.І.

секретар судового засідання: Пастернак О.С.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 18.05.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 25.01.2021 (повний текст складено 28.01.2021)

у справі №910/9675/20 (суддя - Мельник В.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства

"Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 816 504, 35 грн

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі - відповідач) про стягнення 816 504, 35 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, оскільки здійснено доставку вантажу з допущенням прострочення термінів доставки, що підтверджується залізничними накладними.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/9675/20 позов задоволено.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача штраф в розмірі 816 504, 35 грн, судовий збір у розмірі 12 247, 57 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач (скаржник) звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/9675/20 в частині відмови у стягненні витрат з правової допомоги та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що рішення суду винесено з порушення норм процесуального права. Серед іншого скаржник зазначає, що судом першої інстанції неправомірно відмовлено в стягненні витрат з правової допомоги в сумі 13 420, 04 грн.

Окрім того, скаржником до апеляційної скарги долучено заяву про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, з обґрунтуванням причин такого пропуску.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2021 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П., суддів: Алданова С.О., Мартюк А.І.

Судова колегія зазначає, що визначений за допомогою автоматизованої системи розподілу судової справи склад колегії суддів, є судом, встановленим законом, про що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, зокрема, у справі "Zand v. Austria", висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2021 поновлено Приватному акціонерному товариству "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі №910/9675/20 на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021, апеляційну скаргу призначено до розгляду у судовому засіданні на 18.05.2021.

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Відповідач у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, своїм правом не скористався, до Північного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу не подав.

У судове засідання 18.05.2021 учасники справи представників не направили, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов`язок суду відкласти апеляційний розгляд справи. За висновками суду неявка представників сторін не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

В силу приписів статті 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Судом також враховано, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті шостої даної Конвенції (§ 66, § 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Колегія суддів звертає увагу на те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й усіх осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) (заява № 11681/85) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників сторін.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом січня 2020 року АТ "Українська залізниця" здійснило доставку вантажів Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" по наступним залізничним накладним №№ 33095696, 33101684, 33163015, 3164831, 33167438, 33181090, осн.33254988 дос.53194593, 33259003, 33260498, 33261447, 3277716, 33283870, 33284092, 33295007, 33419755, осн.33444662 дос.53466504, осн.33455387 ;ос.45059888, осн.37319084 дос.37320884, осн.37319084 дос.37320934, 37406378, осн.37577483 ;ос.33505090, 40034407, 40078271, 40078289, 40151482, 40208050, осн.40208050 дос.53211371, 0242448, 40281214, осн.40281214, дос.47318241, 40324147, 40324162, осн.40390577, дос. 40692659, осн.40390593 дос.40692642, 40390627, 40390635, осн.40390650 дос.41076357, 0390650, осн.40438822 дос.47593652, 40438822, 40504714, 40505786, 40676033, 40676058, 40812158, 40812174, осн.40879843, дос.47626296, 40905291, 40905309, осн.40980757, дос.41000365, осн.40980781 дос.41143058,осн.40980781 дос.47518055, осн.40980807, дос. 41065590, 40980815, 41017435, осн.41090143, дос 53341269, 41090150, осн. 41090200, дос. 41404674, осн. 41090200, дос. 41404682, осн. 41090200, дос. 41404690, осн. 41104233, дос..53320677, осн. 41104241, дос. 53320693, 41216805, 41337700, осн.41337700, дос. 53432563, 41337718, осн.41370586 дос.41395112, 41461575, осн.41463571 дос.47994322, 41476524, 41514324, 44834885, 44846715, 44861318, 44877983, 44889913, 44889921, 44893113, 44933356, 44939957, 47084108, 47237557, осн.47256334 дос.47269592, осн.47256334 дос.47269600, осн.47310958, дос.47343157, осн.47310958, дос.47343165, осн.47338231 дос.47345152, осн.47338231 дос.47345145, осн.47338249, дос.47345137, осн.47378260, дос.47420740, дос.47468954, осн.47448360 дос.47535984, осн.47448360 дос.47536024, 47496617, осн.47505367 дос.47605498, осн.47505367, дос.47605506, осн.47508759, дос.47524368, осн.47508759, дос.47524376, осн.47529847 дос.47540661, осн.47584792 дос.47625298, 47607742, осн.47614300 дос.47665344, 47618970, осн.47622667 дос.47690599 дос.53380184, осн.47622667 дос.47690599, осн.47678123, дос.47448808, осн.47678123, дос.47766274, осн.47703939, дос.47786629, осн.47703939, дос.47772488, осн.47703939, дос.47772496, осн.47703939, дос.47772504, осн.47718804, дос.47448758, осн.47725254, дос.47448774, дос.53412201, осн.47725254, дос.47448774, осн.47727367, дос.47792783, осн.47751565, дос.47794433, осн.47757570, дос.47786579, осн.47757570 дос.47786553, осн.47757570 дос.47786561, 47766233, 47766241, 47766258, 47770110, осн.47778071 дос.47796206, осн.47782669 дос.47821152, осн.47782669 дос.47821160, осн.47782669 дос.47821178, 47807011, 47807029, осн.47810114 дос.47831441, осн.47810601 дос.47873765, осн.47815857 дос.47911763, 47815857, осн.47815857 дос.47911763 дос.53460127, осн.47815857 дос.47911763, дос.47971205, осн.47833470, дос.47849450, дос.47957733, осн.47839287 дос.47853858, осн.47840913 дос.47855150 дос.53463998, 47840913, осн.47841085 дос.47860192, осн.47841085 дос.47860200, 47845698, 47845706, осн.47861893 дос.47994090, осн.47867577, дос.47855184, дос.53463089, осн.47887344 дос.47953781, осн.47893961 дос.47962238, осн.47923784 дос.47962063, 47942875, осн.47981782 дос.47994371, 53164414, 53167920, 53167938, 53167946, 53167987, 53168001, 53168019, 53178984, 53248738, 53250262, 53250296, 53250304, 53250312, 53252359, 53252367, 53327011, 53329363, 53329371, 53329397, 53329405, 53329413, 53329421, 53329447, 53331567, 53331575, 53331583, 53331591, 53336673, 53336699, 53338240, 53351839, 53365946, 53367454, 53400933, 53444659, 53445987, 53446522, 53446530, 53446548.

Однак, як вбачається з відбитків штемпеля на накладних, відповідач доставив вантаж з порушенням терміну доставки, визначеного ст. 41 статуту залізниць України та правил обчислення терміну доставки вантажу.

У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача штраф за прострочення виконання терміну доставки.

Відповідно до статті 307 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) та статті 909 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно п. 6 Статуту залізниць України (надалі - Статут) накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до пункту 41 Статуту, залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно пункту 1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 визначено терміни, в які залізниці зобов`язані доставляти вантажі за призначенням, зокрема, відповідно до підпункту 1.1.1 вказаних Правил у разі перевезення вантажною швидкістю: маршрутними відправками; вагонними відправками та відправками у великотоннажних контейнерах; дрібними відправками та відправками в середньотонажних контейнерах, терміни доставки вантажу обчислюються виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 320, 200 та 150 км відповідно.

Відповідно до пункту 1.2 Правил обчислення термінів доставки вантажу термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата. Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах (пункт 2.1 Правил).

Згідно пункту 2.4 Правил терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Відповідно до пункту 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажу про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки (пункт 2.10. Правил).

Відповідно до п. 116 Статуту за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, позивачем підтверджено, а відповідачем не спростовано те, що доставку вантажу здійснено з простроченням, у зв`язку з чим позивачем нараховано відповідачу штраф у розмірі 816 504, 35 грн та, відповідно судом першої інстанції позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Разом з тим, колегія суддів дослідивши апеляційну скаргу позивача встановила, що основною її вимогою є те, що судом першої інстанції не здійснено розподіл судових витрат в частині адвокатських витрат.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем із відповіддю на відзив від 10.09.2020 будо додано договір про надання юридичних послуг №845 від 30.03.2018, копії додаткових угод та акт №1 приймання-передачі наданих послуг.

Відповідно до розрахунку наданого позивачем станом на 18.06.2020 винагорода адвоката становить 13 420, 04 грн, а позовну заяву прийнято до розгляду лише 01.09.2020.

Частина 1ст. 124 ГПК України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

При цьому ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Стаття 221 ГПК України встановлює, що:

- якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 1);

- для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 2);

- у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу (ч. 3).

25.01.2021 судом першої інстанції було прийнято рішення про задоволення позову та присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача штраф в розмірі 816 504, 35 грн, судовий збір у розмірі 12 247, 57 грн. Повний текст рішення було складено 28.01.2021.

Однак, в рішенні не було вирішено питання щодо розподілу витрат на оплату послуг адвоката.

За змістом ст. 116 ГПК України:

- перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ч. 1);

- якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день (ч. 4);

- строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку (ч. 7).

Враховуючи зазначене, позивач з відповідною заявою до суду не звернувся.

Разом з тим, позивач звернувся до суду першої інстанції з заявою про видачу наказу на виконання рішення.

18.02.2021 судом першої інстанції на виконання рішення було видано відповідний наказ.

Лише після цього 04.03.2021 позивачем було подано апеляційну скаргу через господарський суд міста Києва про перегляд рішення в частині розгляду судових витрат за послуги адвоката.

Однак, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України саме суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 ст. 244 ГПК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що позивач повинен був звернутись до суду першої інстанції з відповідною заявою, де мав зазначити вимогу, яка не була предметом розгляду у суді першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.

Підсумовуючи все вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи заявника апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, а тому скарга задоволенню не підлягає. Наведені в апеляційній скарзі аргументи вичерпно спростовуються матеріалами справи.

Згідно статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/9675/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/9675/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/9675/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення, відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 27.05.2021.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

А.І. Мартюк