ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/2996/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Філінюка І.Г.

суддів Будішевської Л.О., Богатиря К.В.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

за участю:

від ТОВ «Якість Життя Плюс» - адвокат Зімірьова О.О., ордер серії ОД № 652869 від 08.04.21;

Представник Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Південна» концерну «Військторгсервіс» в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Південна» концерну «Військторгсервіс»

на рішення Господарського суду Одеської області від 01.02.2021

по справі № 916/2996/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Якість Життя Плюс»

до відповідача Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Південна» концерну «Військторгсервіс»

про стягнення заборгованості

суддя суду першої інстанції: Щавинська Ю.М.

місце винесення рішення: м. Одеса, п-т Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

повний текст рішення складено - 02.02.2021

ВСТАНОВИВ:

20.10.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Якість Життя Плюс» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Концерну «Військторгсервіс» в особі Філії «Південна» концерну «Військторгсервіс», в якій просить суд стягнути з відповідача борг у сумі 315 478,65 грн., пеню у сумі 4 201,34 грн., 3% річних у сумі 1 026,92 грн., а також судовий збір.

Позовна заява обґрунтована наступним.

На виконання умов укладеного між ТОВ «Якість Життя Плюс» та Концерну «Військторгсервіс» в особі Філії «Південна» концерну «Військторгсервіс» договору поставки №ВКС-3217 позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 471 752,10 грн, що підтверджується складеними, підписаними та скріпленими печатками сторін видатковими накладними, які не містять будь-яких зауважень з боку покупця щодо недоліків товару, невідповідності замовленню чи відмову від товару.

Також на підтвердження здійснення господарських операцій позивачем були надані зареєстровані в ЄРПН податкові накладні.

Відповідачем прийнятий товар оплачено частково на суму 156 273,45 грн, у зв`язку з чим за Концерном «Військторгсервіс» в особі Філії «Південна» концерну «Військторгсервіс» рахується заборгованість у сумі 315 478,65 грн., на яку позивачем нараховано пеню та здійснено нарахування передбачені ст. 625 ЦК України про стягнення яких позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Щодо вартості товару, за якою здійснювалось постачання, ТОВ «Якість Життя Плюс» зазначає, що дії відповідача, направлені на прийняття товару та часткову його плату, свідчать про згоду Концерну «Військторгсервіс» в особі Філії «Південна» концерну «Військторгсервіс» із запропонованою новою ціною товару.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 01.02.2021 позов задоволено частково.

Стягнути з Концерну «Військторгсервіс» в особі Філії «Південна» концерну «Військторгсервіс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Якість Життя Плюс» основний борг у сумі 315 478,65 грн, пеню у сумі 4 189,63 грн, 3% річних у сумі 1026,92 грн, судовий збір у сумі 4 810,43 грн.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Обґрунтування рішення суду першої інстанції.

Місцевим господарським судом зазначено, що належних доказів, які б спростовували наявність заборгованості у розмірі 315 478,65 грн відповідач, згідно приписів ст.ст. 74, 76-77 ГПК України, суду не надав, та вказана заборгованість підтверджується матеріалами справи, у зв`язку з чим суд визнав позовні вимоги в цій частині цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Місцевий господарський суд перевірив наданого позивачем розрахунку пені, за результатом якої сума пені склала 4 189,63 грн., у зв`язку чим позов задоволено частково.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Концерн «Військторгсервіс» в особі філії «Південна» концерну «Військторгсервіс» звернувся до Південно - західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 01.02.2021 у справі № 916/2996/20 та ухвалите нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

1. Концерн «Військторгсервіс» вважає, що судом при прийняті позовної заяви до провадження було порушено норми процесуального законодавства, зокрема, розглянуто спір за місцем знаходження відокремленого структурного підрозділу Концерну - філії «Південна», яка не є юридичною особою.

2. Скаржник зазначає про недоведеність наявності заборгованості, яке обґрунтовує відсутністю Товарно - транспортних накладних, оскільки відповідно до умов Договору, обов`язок зі сплати товару у Відповідача виникає через 14 календарних днів з моменту отримання товару, а датою отримання товару є дата підписання уповноваженими представниками Сторін товарно-транспортних накладних, тобто не дата підписання видаткових накладних, не дата реєстрації податкових накладних, а саме дата підписання ТТН.

3. Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції, що наявні у матеріалах справи видаткові накладні містять недоліки, які перешкоджають можливості Ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, оскільки не містять доказів наявності повноважень на приймання товару від Позивача у будь-якої посадової особи Відповідача;

4. Більшість наданих Позивачем видаткових накладних містить інформацію про постачання Товару Відповідачу по збільшеній неузгодженій ціні. Між Позивачем та Відповідачем жодних змін, доповнень до Договору чи Специфікацій в новій редакції не укладалось, Відповідач не повідомляв Позивача про намір змінити ціну на Товар, в зв`язку з чим у Відповідача не може виникати обов`язок сплачувати вартість Товару, яка є не погодженою Сторонами та змінена Позивачем в односторонньому порядку.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі.

12.04.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Якість Життя Плюс» до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить залишити рішення Господарського суду Одеської області без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Процесуальний рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.03.2021 апеляційну скаргу Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Південна» Концерну «Військторгсервіс» на рішення Господарського суду Одеської області від 01.02.2021 у справі №916/2996/20- залишено без руху.

Ухвалою Південно - західного апеляційного господарського суду від 30.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Південна» концерну «Військторгсервіс» на рішення Господарського суду Одеської області від 01.02.2021 у справі № 916/2996/20.

Призначено справу № 916/2996/20 до розгляду на 25.05.2021 о 15:00 год.

В судовому засіданні 26.05.2021 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Якість Життя Плюс» надав пояснення у яких просив рішення Господарського суду Одеської області від 01.02.2021 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Південна» концерну «Військторгсервіс» в судове засідання не з`явився.

24.05.2021 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання скаржника про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що 30.04.2021 слідчими та оперуповноваженими слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області проведено обшук за місцезнаходженням відповідача, за результатами якого було вилучено документи, у тому числі по справі №916/2996/20, включаючи оригінал позовної заяви.

Колегія суддів не знаходить підстав для задоволення даного клопотання з урахуванням такого:

- обшук за місцезнаходженням відповідача відбувся 30.04.2021, а розгляд справи призначено на 25.05.2021, отже відповідач мав достатній час для ознайомитись з матеріалами даної справи в суді апеляційної інстанції, проте таким правом не скористався;

- участь представників учасників справи у засіданні суду апеляційної інстанції не є обов`язковою згідно із законом; не визнавалася вона такою й судом;

- Заявником не наведено достатнього обґрунтування неможливості участі його представника в судовому засіданні (якщо він вважав таку участь необхідною);

- Матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги й за відсутності представника позивача у справі.

Відповідно до частини дванадцятої статті 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів переходить до розгляду апеляційної скарги по суті.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

19.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Якість Життя Плюс» (Постачальник) та Концерном «Військторгсервіс» в особі Філії «Південна» концерну «Військторгсервіс» (Покупець) укладено договір поставки №ВКС-3217 (а.с.14-16), за умовами якого постачальник зобов`язався на умовах, передбачених цим договором постачати в асортименті питну воду (надалі «Товар») покупцеві, а покупець зобов`язався приймати і оплачувати товар.

Умовами п. 1.2. договору сторони погодили, що найменування, кількість, ціна, строк поставки, адреса поставки товару вказується в замовленнях покупця, погоджених з постачальником, які є невід`ємними частинами цього договору.

Відповідно до п.п.2.1.-2.4. договору поставка товару здійснюється відповідно до замовлення покупця. Замовлення подається покупцем не пізніше ніж за 3 (три) календарних дні до передбачуваної дати поставки на електронну адресу постачальника .

Постачальник поставляє товар покупцю на умовах DDP (доставка на склад покупця) в строки та за адресою, що визначаються покупцем в замовленні. Постачальник може поставляти товар на умовах EXW (само вивіз зі складу постачальника). Право власності на товар переходить до покупця з дня поставки товару. Датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін товарно-транспортних накладних, (далі по тексту - ТТН), які складаються у двох примірниках: один для покупця, один - постачальнику.

Згідно п. п.2.7.-2.8. договору у момент приймання-передачі товару постачальник надає покупцю ТТН, сертифікат якості виробника, якісне посвідчення. У разі поставки товару, не вказаного в замовленні або понад кількість, зазначеного в замовленні, а також у разі поставки неякісного товару або недопоставки товару, покупець зобов`язаний повідомити про це постачальника, і має право відмовитися від даного товару, обов`язково зробивши позначку про причини відмови в ТТН. Якщо зазначені позначки в ТТН відсутні, то вважається, що Товар поставлений в повному обсязі без явних недоліків.

Пунктом 3.1. договору сторони погодили, що ціни на товар за цим договором зазначаються у прайс-листі (специфікації). При зміні ціни на товар, постачальник зобов`язаний повідомити про це покупця не менше ніж за 21 (двадцять один) календарний день, шляхом надання нового прайс-листа для погодження покупцем.

За умовами п. 3.5. договору постачальник зобов`язується зареєструвати податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно чинного законодавства. При виписці рахунку і податкової накладної за поточний період враховується поворотна продукція, а саме: товар, не прийнятий покупцем з причин, зазначених у ТТН, згідно п. 2.9. цього договору.

За прострочення оплати покупцем вартості поставленого товару останній зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу (п.6.2. договору).

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2020 року, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

Крім того, 19.06.2020 сторонами було підписано також специфікацію до договору поставки, якою визначено найменування продуктів харчування - вода питна, одиницю товару - 1,5 літра, ціну - 4,20 грн.

У підтвердження поставки товару позивачем до матеріалів справи залучено видаткові накладні на загальну суму 471 752,10 грн у кількості 24 штуки (а.с.18-60).

Дослідивши надані позивачем накладні, місцевим господарським судом зауважено, що останні містять наступні реквізити: постачальник - ТОВ «Якість Життя Плюс», Покупець Концерн «Військторгсервіс» в особі Філії «Південна» концерну «Військторгсервіс», адресу доставки, назву, кількість та вартість товару, підписи та печатки сторін. Певна кількість наданих позивачем накладних місять посилання на договір поставки №ВКС-3217 від 19.06.2020, інші накладні не містять номеру та дати договору поставки.

Крім того, у підтвердження поставки товару позивачем до матеріалів справи також залучено зареєстровані в ЄРПН податкові накладні з обсягом постачання та сумою ПДВ, які в цілому складають суму поставленого за твердженням позивача товару (а.с.18-60). Покупцем за означеними податковими накладними визначено Концерн «Військторгсервіс» в особі Філії «Південна» Концерну «Військторгсервіс».

В процесі розгляду справи судом першої інстанції було з`ясовано, що докази відхилення відповідачем наданих позивачем до матеріалів справи податкових накладних відсутні.

В якості ще одного доказу поставки товару позивачем до матеріалів справи залучено дві товарно-транспортні накладні від 23.06.2020 та від 01.07.2020 (а.с.128-131), останні містять підписи та печатки сторін, найменування вантажу, що перевозився, кількість та загальну суму вартості товару, яка становить 119 271,60 грн.

Як вказує позивач, та відповідачем даний факт не спростовано, Концерном «Військторгсервіс» в особі Філії «Південна» Концерну «Військторгсервіс» були проведені часткові оплати за товар у сумі 156 273,45 грн. Фактично відповідачем було погашено в повному обсязі товар, поставлений у період з 23.06.2020 по 30.07.2020.

Доказів оплати товару на заявлену позивачем до стягнення суму матеріали справи не містять.

Позиція Південно -західного апеляційного господарського суду.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником у апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають, зокрема з договорів.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Аналогічна норма вміщена до статті 265 ГК України.

До договору поставки, в силу вимог статті 712 Цивільного кодексу України застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Як унормовано статтею 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Так у підтвердження поставки товару за договором позивачем до матеріалів справи залучено видаткові накладні на загальну суму 471 752,10 грн, досліджуючи які суд вказує наступне.

Крім того, у підтвердження поставки товару позивачем до матеріалів справи також залучено товарно-транспортні накладні №РБУ-1 від 23.06.2020р. та №РБУ-2 від 01.07.2020р. (а.с.128-131), які засвідчують факт передачі вантажоодержувачу Концерну «Військторгсервіс» в особі Філії «Південна» вантажу - води питної на загальну суму 119 271,60 грн.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності заборгованості, яке обґрунтовує відсутністю Товарно - транспортних накладних, відповідно до наступного.

За змістом Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997р. (далі - правила №363) товарно-транспортна накладна це єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Пунктом 11.1. Правил №363 встановлено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Враховуючи наведені положення правил, можна зробити висновок, що товарно-транспортна накладна є первинним документом на підтвердження реальності господарських операцій з послуг перевезення.

Водночас наявність або відсутність товарно-транспортних накладних та недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції, якщо з інших даних (наявні в матеріалах справи видаткові та податкові накладні, а також докази часткової оплати) вбачається фактичний рух активів та зміни у зобов`язаннях платника податків.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази у сукупності (зокрема видаткові, товарно-транспортні та податкові накладні), обставина, що є предметом доведення в рамках даної справи, а саме: факт поставки позивачем відповідачу товару на суму 471 752,10 грн, визнається судом встановленим.

Оскільки матеріалами справи підтверджено факт прийняття відповідачем товару за видатковими накладними, з урахуванням також часткової сплати отриманого товару в тому числі за збільшеними цінами (враховуючи повної оплати товару, поставленого у період з 23.06.2020р. по 30.07.2020р.), відсутність буд-яких заперечень на видаткових накладних щодо прийнятого товару, зокрема його ціни, що опосередковано свідчить про згоду відповідача зі запропонованою ціною,

Отже, доводи скаржника щодо різниці вартості товару колегією суддів також не приймається.

Щодо посилання скаржника на наявность недоліків у накладних, які перешкоджають можливості Ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, оскільки не містять доказів наявності повноважень на приймання товару від Позивача у будь-якої посадової особи Відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.

Оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 зі справи № 910/4994/18).

Колегія суддів зазначає, що наявність або відсутність окремих документів, як і певні недоліки в їх заповненні (описка, помарка, не заповнення певного реквізиту) носять оціночний характер та не є безумовною підставою для висновку про позбавлення їх юридичної сили та доказовості, а відтак не є і підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних, зокрема інших первинних документів, випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися). Крім того, зокрема, серед обов`язкових реквізитів первинного документа не передбачено відображення інформації про довіреності на отримання товарно - матеріальних цінностей, а тому не зазначення у видаткових накладних розшифровки підпису особи, що отримала товар, номеру та дати довіреності на отримання товарно - матеріальних цінностей не є безумовною підставою для висновку про позбавлення їх юридичної сили та доказовості. Крім того, видаткові накладні містять підпис особи, що отримала товар та штамп філії «Південна» концерну «Військторгсервіс.

Крім того, скаржник не заперечує щодо відтиску штампу філії «Південна» концерну «Військторгсервіс на видаткових накладних, не повідомив суд про втрату штампу чи використання штампу третіми особами. Отже, наявність підпису та відтиск штампу філії «Південна» концерну «Військторгсервіс, наявний на видаткових накладних, є доказом участі скаржника у здійсненні господарської операції з прийняття поставленого товару.

Колегія суддів зауважує, що за весь час, що минув з моменту укладення Договору поставки та підписання сторонами видаткових накладних боку філії «Південна» концерну «Військторгсервіс на адресу позивача не надходило будь-яких претензій щодо обсягів поставленого товару або невідповідності його якості, умовам, передбаченим договором.

Також, у підтвердження факту поставки відповідачу товару, позивачем до матеріалів справи залучено податкові накладні, сформовані на підставі наявних в матеріалах справи видаткових накладних.

Враховуючи встановлення факту здійснення господарської операції з поставки відповідачу товару на загальну суму 471 752,10 грн, а також недоведення відповідачем наявності інших укладених між сторонами договорів, місцевим господарським судом обґрунтовано не прийнято до уваги доводи відповідача стосовно того, що більшість видаткових накладних не містять посилання на номер та дату договору.

Не можуть свідчити про безтоварність господарської операції також і доводи відповідача щодо наявності двох видаткових накладних під одним номером, оскільки до кожної такої накладної позивачем складено податкові накладні на суми, визначені в таких накладних, які є різними.

Крім того, накладні за період з 23.06.2020 по 30.07.2020, які містять ті ж самі недоліки, про які вказує відповідач, повністю оплачені Концерном «Військторгсервіс» в особі Філії «Південна» концерну «Військторгсервіс», і цей факт ним не спростовано. Щодо заявленої до стягнення пені, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами п. 6.2 Договору, за прострочення оплати покупцем вартості поставленого товару останній зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до статей 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Зі статті 230 Господарського кодексу України випливає, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Перевіривши розрахунок пені, яка заявлена позивачем, суд першої інстанції вірно встановив його часткову помилковість, та здійснив власний розрахунок за допомогою системи «Ліга Закон», за яким загальна сума пені, що підлягає стягненню становить 4 189,63 грн.

Щодо заявлених до стягнення 3% річних, апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем 3% річних у розмірі 1026,92 грн., суд першої інстанції вірно встановив його часткову помилковість, проте приймаючи до уваги положення Господарського процесуального кодексу України щодо меж позовних вимог, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у заявленому позивачем розмірі - 1026,92 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Якість Життя Плюс» та стягнення з відповідача основного боргу у сумі 315 478,65 грн, пені у сумі 4 189,63 грн, 3% річних у сумі 1026,92 грн.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Агроінвест» не містить посилань на арифметичні помилки при здійсненні розрахунків означених стягнених сум.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом при прийняті позовної заяви до провадження було порушено норми процесуального законодавства, зокрема, розглянуто спір за місцем знаходження відокремленого структурного підрозділу Концерну - філії «Південна», яка не є юридичною особою, оскільки відповідно до частин першої та третьої статті 29 ГПК України, право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу. Позови у спорах, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, а також відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких підстав для скасування рішення господарського суду за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин оскаржуване рішення господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на скаржника.

Керуючись статтями 129, 131-135, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Південна» концерну «Військторгсервіс» - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 01.02.2021 у справі № 916/2996/20 - залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Концерн «Військторгсервіс» в особі філії «Південна» концерну «Військторгсервіс».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 27.05.2021.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя К.В. Богатир