РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.05.2021Справа № 910/4073/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Попова Вячеслава Євгеновича

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа- Гарант»

про стягнення 29 832,82 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду м. Києва звернулась з позовом Фізична особа-підприємець Попов Вячеслав Євгенович (далі - позивач) до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - відповідач) про стягнення 29 832,82 грн (20 084,92 грн пені, 6 074,90 грн 3% річних, 3 673,00 грн інфляційних втрат) за прострочення погашення суми боргу після винесення рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2020 у справі № 910/16012/19, в якому вже встановлена правомірність вимог позивача до відповідача, що виключає необхідність повторного доказування. З огляду на вищенаведене, позивач звертається до суду з вимогою про стягнення суми пені, 3% річних та інфляційних втрат від простроченої суми після винесення рішення суду до моменту його фактичного виконання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Попова Вячеслава Євгеновича залишено без руху, встановлено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви п`ять днів з дня вручення цієї ухвали, встановлено позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи.

22.03.2021 через систему «Електронний суд» (23.03.2021 та 25.03.2021 засобами поштового зв`язку) від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

У заяві про усунення недоліків позову позивачем заявлено клопотання про покладення на відповідача 3 000,00 грн витрат на оплату послуг адвоката.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/4073/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання), встановлено учасникам справи строк для реалізації процесуальних прав.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом встановлено факт належного повідомлення сторін про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, згідно з повідомленнями про вручення поштових відправлень, ухвалу суду від 23.03.2021 позивач отримав поштовим відправленням № 200 - 27.03.2021, відповідач - 26.03.2021 (поштове відправлення № 196).

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

14.04.2021 відповідач через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, в якому повідомив, що 22.02.2021 товариством виконано рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2020 у справі № 16012/19 шляхом перерахування коштів на користь ФОП Попова В.Є., при цьому вимоги у справі № 910/4073/21 про стягнення пені за період з 27.11.2019 по 21.02.2021 прострочення, враховуючи строк виконання зобов`язання 06.07.2019, пред`явлені 12.03.2021 з пропуском спеціального строку позовної давності, та без застосування ч. 6 ст. 232 ГПК України про можливість нарахування пені в межах шестимісячного строку від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Також за доводами учасника справи підстави для нарахування та стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 13.11.2019 відсутні, оскільки позивачем не було заявлено таких вимог під час розгляду справи № 910/16012/19.

16.04.2021 відповідач засобами поштового зв`язку (відправлено 15.04.2021) подав заяву про застосування строку позовної давності до позовних вимог про стягнення пені та застосування положень ч. 6 ст. 232 ГПК України при перевірці розрахунку.

Позивач правом на подачу відповіді на відзив не скористався.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

09.03.2019 у місті Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , що належить ОСОБА_2 , автомобіля «Шевроле», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля "Опель", реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 .

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 03.07.2019 у справі № 757/30446/19-п, яка набрала законної сили, за вказаним фактом ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі - закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення винної особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу № 662/11-19 від 06.11.2019, виконаного ТОВ «Клевер Експерт», вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП власнику автомобіля марки «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу склала 98 867,67 грн.

Цивільно-правова відповідальність винної особи - ОСОБА_4 , який керував автомобілем «Опель», реєстраційний номер НОМЕР_3 , була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4495467.

Матеріали справи свідчать, що 05.04.2019 власник пошкодженого автомобіля «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1 , - ОСОБА_5 звернулась до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, проте, вказана заява залишилась без задоволення.

У подальшому, 11.11.2019 між ОСОБА_2 (цедент, первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Поповим В.Є. (цесіонарій, новий кредитор) був укладений договір відступлення права вимоги (цесії) № 11/11/2019 (далі - договір відступлення). Відповідно до вказаного договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору своє право вимоги до боржника (ів), а новий кредитор набуває право вимоги первісного кредитора щодо відшкодування збитків завданих останньому у зв`язку з пошкодженням автомобіля «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, що сталась 09.03.2019 у місті Києві з вини водія ОСОБА_4 , котрий керував автомобілем «Опель», реєстраційний номер НОМЕР_3 (п. 2.1).

Загальний розмір заборгованості боржника (ів), право вимоги до яких відступаються згідно з цим договором становить 100 867,67 грн., з яких: 98 867,67 грн. - завдані збитки згідно з висновком щодо вартості матеріального збитку № 662/11-19 від 11.11.2019 та 2 000,00 грн. - витрати на оцінку транспортного засобу (п. 2.2 договір відступлення).

Отже, враховуючи укладення та виконання договору відступлення права вимоги, позивач - ФОП Попов В.Є. набув права грошової вимоги до боржника, відповідального за збитки, завдані внаслідок ДТП, що сталась 09.03.2019 у місті Києві.

Оскільки станом на дату ДТП - 09.03.2019 цивільно-правова відповідальність винуватця вказаної пригоди - ОСОБА_4 була застрахована в ТДВ "СК "Альфа-Гарант" згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4495467, ТДВ "СК "Альфа-Гарант" є особою, відповідальною за спричинену у дорожньо-транспортній пригоді шкоду, та згідно з положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" воно відповідає за вимогами до особи, винної у ДТП - ОСОБА_4 .

Розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки "Тойота", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на дату ДТП склав 100 521,48 грн.

Вищезазначені обставини встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 16.12.2020 у справі № 910/16012/19, яке набрало законної сили 06.01.2021, та не підлягають доказуванню при розгляді даної справи відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.12.2020 у справі № 910/16012/19 позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Попова Вячеслава Євгеновича задоволено частково, стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь Фізичної особи-підприємця Попова Вячеслава Євгеновича страхове відшкодування у сумі 98 867,67 грн., пеню у сумі 11 804,53 грн., інфляційні втрати у сумі 488,49 грн., 3 % річних у сумі 1 064,51 грн., судовий збір у сумі 1 882,50 грн. 50 коп., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9 799,58 грн. У решті вимог відмовлено.

Отже, вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, було встановлено преюдиційні факти наявності заборгованості відповідача перед позивачем, зокрема, у розмірі 98 867,67 грн та прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань.

Звертаючись до суду з позовом у даній справі, позивач вказує, що фактично у повному обсязі Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» виконано рішення у справі № 910/16012/19 - 22.02.2021, що підтверджується постановою державного виконавця від 22.02.2021, що є підставою для нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних після ухвалення рішення у справі до моменту його виконання.

За розрахунком позивача, у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування в сумі 98 867,00 грн, правомірність якого встановлено у судовому порядку, нараховано до стягнення з відповідача 20 084,92 грн пені, 6 074,90 грн інфляційних втрат, 3 673,00 грн 3% річних за період з 27.11.2019 по 21.02.2021 прострочення.

Відповідач підтверджує факт виконання зобов`язання щодо оплати відшкодування за рішенням суду у справі № 910/16012/19 - 22.02.2021, водночас заперечуючи проти заявлених вимог, зазначає про сплив строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені та неврахування позивачем при розрахунку приписів ч. 6 т. 232 ГПК України, безпідставність нарахування інфляційних втрат та річних поза межами періоду, заявленого при розгляді справи № 910/16012/19 (після 13.11.2020).

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, оцінюючи правомірність вимог позивача та обґрунтованість заперечень відповідача, суд керувався таким.

За приписами ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з рішення суду.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/16012/19 від 16.12.2020 встановлено, що у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем у розмірі 98 867,00 грн.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Зокрема, стаття 599 цього Кодексу передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Водночас, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум (така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18).

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з останнього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

З наданих матеріалів та пояснень сторін вбачається, що предметом розгляду справи № 910/16012/19, окрім стягнення 98 867,67 грн страхового відшкодування, були вимоги про стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на вказану суму грошового зобов`язання, за період з 06.07.2019 по 13.11.2019.

Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина А.М. від 22.02.2021 у ВП № 64587896 боржником - ТзДВ СК «Альфа-Гарант» здійснено фактичне виконання у повному обсязі рішення 22.02.2021.

Здійснивши перевірку заявлених до стягнення позивачем сум інфляційних втрат та 3% річних у даній справі, суд встановив, що виконаний позивачем розрахунок є вірним, нараховані 6 074,90 грн інфляційних втрат, 3 673,00 грн 3% річних за період з 27.11.2019 по 21.02.2021 прострочення є обґрунтованими та підлягають задоволенню в межах заявлених вимог (за розрахунком суду сума інфляційних втрат за вказаний період є більшою, ніж заявлено позивачем).

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 20 084,92 грн пені за період з 27.11.2019 по 21.02.2021 прострочення, суд зазначає наступне.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У спірних правовідносинах право на нарахування пеня з прострочення виконання зобов`язання з виплати 98 867,67 грн страхового відшкодування визначено в силу закону.

Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

З наведених приписів закону вбачається обов`язок страховика сплатити в разі прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика пеню на користь страхувальника (потерпілої особи) або ж вигодонабувача.

Як вже зазналось судом, у межах справи № 910/16012/19 позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню за період з 06.07.2019 по 13.11.2019, вказані вимоги судом в частині розміру пені задоволено частково з підстав невірного застосування розміру подвійної облікової ставки НБУ.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, шестимісячний строк нарахування пені, встановлений приписами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, закінчується 06.01.2020.

З урахуванням викладеного, суд вказує, що оскільки строк нарахування пені встановлений позивачем з 27.11.2019 по 21.02.2021, то вказаний строк є таким, що визначений поза межами шестимісячного строку для нарахування пені, встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" такий строк не продовжений.

Здійснивши власний розрахунок пені з урахуванням періоду нарахування, визначного позивачем, та з огляду на положення ч. 6 ст. 232 ГПК України, суд встановив, що обґрунтованим є вимоги в частині стягнення пені у розмірі 3 170,69 грн за період з 27.11.2019 по 06.01.2020. Вимоги в частині стягнення пені за період з 07.01.2020 по 21.02.2021 заявлені за відсутності підстав нарахування.

Проте, під час розгляду справи відповідачем було заявлено про застосування до нарахованої пені спеціального строку позовної давності.

Позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 Цивільного кодексу України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.

Таким чином, з урахуванням того, що позов у даній справі подано позивачем 15.03.2021, то нарахування позивачем пені за період з 27.11.2019 по 06.01.2020 прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з виплати відшкодування відбулося з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача пені у заявленому розмірі, повністю.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця Попова Вячеслава Євгеновича, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 86, 123, 126, 129, 233, 236-240, 248-252 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (01133, місто Київ, бул-р Лесі Українки, буд. 26, код 32382598) на користь Фізичної особи-підприємця Попова Вячеслава Євгеновича ( АДРЕСА_1 ; код НОМЕР_4 ) інфляційні втрати у розмірі 6 074,90 грн (шість тисяч сімдесят чотири гривні 90 копійок), 3% річних у розмірі 3 673,00 грн (три тисячі шістсот сімдесят три гривні 00 коп), витрати по сплаті судового збору в розмірі 741,72 грн (сімсот сорок одна гривня 72 копійок).

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 26.05.2021.

Суддя О.Г. Удалова