ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

03 червня 2021 року Справа № 903/388/21

Суддя Господарського суду Волинської області Вороняк А.С., розглянувши матеріали заяви (№б/н від 31.05.2021) Львівського національного аграрного університету в особі Горохівського коледжу Львівського національного аграрного університету про забезпечення позову до подання позовної заяви Львівським національним аграрним університетом до Горохівської міської ради про визнання права на постійне користування земельними ділянками,

Встановив: 01.06.2021 Львівський національний аграрний університет в особі Горохівського коледжу Львівського національного аграрного університету звернувся до суду із заявою від 31.05.2021 про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить суд до винесення остаточного рішення у справі заборонити Горохівській міській раді ставити на порядок денний сесії питання та приймати рішення стосовно виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок комунальної власності, кадастровий номер - :00:001:0280, :00:001:0274, :00:001:0275, :00:001:0276, а також інших рішень, що передбачають порушення права постійного користування, що виникло на підставі Державного акту на право постійного користування землею ІІ-ВЛ №001195, виданого 31.12.2003 Горохівському сільськогосподарському технікуму, правонаступником прав і обов`язків котрого є Львівський національний аграрний університет.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник посилаються на те, що на сайті Горохівської міської ради за посиланням в розділі "Офіційні документи"/Проекти рішень - «Восьмої сесії восьмого скликання міської ради 03.06.2021 року (II частина)» наявний проект "215. Про надання дозволу на розробку технічної документації щодо поділу земельної ділянки щодо поділу земельної ділянки комунальної власності." (за посиланням: https://rada.info/upload/Lisers_files/04051276/f46ebb588ca470c6a7f8fac70971993b.docx. Публікація проекту рішення сесії відповідача від 03.06.2021 року № 8 - /2021 "Про надання дозволу на розробку технічної документації щодо поділу земельної ділянки, на переконання заявника свідчить, що враховуючи звернення учасників бойових дій, ліквідаторів аварії на ЧАЕС про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в порядок денний включено питання про надання дозволу виконавчому комітету Горохівської міської ради на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності площею 88,9773 га, кадастровий номер - :00:001:0280. Заявник стверджує, що вказана земельна ділянка перебуває в постійному користуванні позивача ЛНАУ та оперативному управлінні позивача на підставі Державного акту на право постійного користування землею ІІ-ВЛ №001195 виданого 31.12.2003 року (земельна ділянка вказана посередині з площею 89.8 га). Поділ земельної ділянки, котра перебуває в постійному користуванні позивача для відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, суттєво ускладнить виконання майбутнього рішення суду у справі та перешкодить позивачу у встановленому порядку виправити виправити помилки у Державному земельному кадастрі стосовно конфігурації та призначення земельних ділянок та зареєструвати свої права у встановленому на даний момент порядку. Крім того, заявник звертає увагу суду, що такі дії Горохівської міської ради, свідчать, що в супереч практики Верховного Суду, стосовно регулювання спірного питання, майбутній відповідач не визнає права постійного користування землею і активно намагається передати третім особам земельні ділянки право на користування які є у позивача.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Забезпечення позову є однією з найважливіших гарантій захисту прав, свобод та інтересів юридичних осіб, певним заходом для створення можливості реального виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог; прийняття передбачених законом заходів щодо забезпечення позову є правом суду, який розглядає спір. Заходи про забезпечення позову застосовується судом, виходячи з обставин справи, змісту заявлених позовних вимог.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

В даному випадку, в обґрунтування необхідності забезпечення позову, заявник зазначає про намір Горохівської міської ради вирішити питання про надання дозволу виконавчому комітету Горохівської міської ради на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності площею 88,9773 га, кадастровий номер - :00:001:0280.

У відповідності до ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування передбачений ст. 123 ЗК України.

Статтею 128 Земельного кодексу передбачений порядок продажу земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам.

Земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ст. 134 ЗК України).

Відповідно до положень статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема розпорядження землями територіальних громад.

Згідно з частиною 3 статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Рішення міської ради про розпорядження землею комунальної власності приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, встановлених законом (стаття 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Згідно з частиною 3 статті 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації" проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 10 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Таким чином, розпорядження органом місцевого самоврядування земельними ділянками, передача їх у власність або користування для всіх потреб, відбувається за чітко визначеною законодавством процедурою, дотримання якої є обов`язковою, чинне законодавство передбачає обов`язкове оприлюднення проектів рішень як один з етапів процедури їх прийняття органом місцевого самоврядування.

В даному випадку, на момент звернення позивача із заявою про забезпечення позову, таке рішення Горохівською міською радою не приймалося, наявний проект такого рішення.

У постанові від 30.05.2018 у справі № 826/5737/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю його прийняття.

Крім того, заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, так само як і не містить будь-якого документального обґрунтування наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. В заяві про забезпечення позову містяться загальні міркування та припущення заявника стосовно того, що подальші дії відповідача будуть спрямовані на передачу ділянок третім особам.

Разом з тим, самі лише припущення заявника стосовно того, що спірні земельні ділянки в майбутньому можуть перейти іншим особам не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки, позивач повинен був обґрунтувати та довести необхідність відповідного заходу забезпечення позову належними доказами, а не лише стверджувати про існування припущення.

Суд звертає увагу заявника на те, що потенційна можливість вчинення відповідачем чи іншими особами дій, які будуть перешкоджати позивачу в реалізації своїх прав без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Аналогічна позиція висвітлена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.12.2019 прийнятої у справі №903/705/19.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Згідно ч.11 ст. 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

В заяві про забезпечення позову заявник зазначає обставини, які фактично можуть становити предмет розгляду у справі і які можливо з`ясувати лише після оцінки пояснень сторін та наявних доказів, зокрема це стосується питання щодо правонаступництва заявником усіх прав Горохівського державного сільськогосподарського технікуму, в тому числі й права постійного користування землею площею 395,96 га та наявності факту помилки при внесенні геометрії та цільового призначення ділянок.

Враховуючи вищевикладене, обставини, на які посилається заявник у заяві про забезпечення позову, ґрунтуються лише на його необґрунтованих припущеннях, достатньо не обґрунтували наявність небезпеки заподіянню шкоди його правам та інтересам, не врахували балансу інтересів сторін, не довели, що невжиття, визначених ним заходів забезпечення позову може вплинути на ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав, інтересів позивача, за захистом яких вони звертатимуться до суду, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.136-138, 140, 234, 235 ГПК України, суд, -

ухвалив:

у задоволенні заяви №б/н 31.05.2021 Львівського національного аграрного університету в особі Горохівського коледжу Львівського національного аграрного університету про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвала набирає законної сили 03.06.2021 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північно-західного апеляційного господарського суду в строки та в порядку, визначені розділом IV ГПК України.

Суддя А. С. Вороняк