ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

31.05.2021м. ДніпроСправа№ 904/5030/21

Суддя Ярошенко В.І. , розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрстор-Інвест", м. Сміла Черкаської області, Україна

до відповідачів:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармако Плюс", м. Дніпро, Україна

2. Закритого акціонерного товариства "Назаровское", с. Степне Назаровського району, Красноярський край, РФ

про стягнення заборгованості за договором № 2 про відступлення права вимоги (вторинної цесії) від 02.12.2020

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрстор-Інвест" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармако Плюс" (м. Дніпро, Україна) та відповідача-2 Закритого акціонерного товариства "Назаровское" (с. Степне Назаровського району, Красноярський край, РФ) про стягнення суми боргу за договором вторинної цесії № 2 від 02.12.2020 року в розмірі 644 896, 72 російських рублів, що еквівалентно 239 856, 44 українських гривень (за курсом НБУ на 18.05.2021 0, 37193).

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрстор-Інвест" зазначає, що 25.04.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю "Нант" поставлені на адресу відповідача-2 Закритого акціонерного товариства "Назаровское" запасні частини на загальну суму 644 896, 72 російських рублів на підставі товарних накладних:

- № 5 від 25.04.2019 на суму 88 962, 52 російських рублів;

- № 7 від 25.04.2019 на суму 90 999, 20 російських рублів;

- № 9 від 25.04.2019 на суму 77 620, 04 російських рублів;

- № 10 від 25.04.2019 на суму 80 560, 57 російських рублів;

- № 13 від 25.04.2019 на суму 88 204, 07 російських рублів;

- № 15 від 25.04.2019 на суму 99 153, 52 російських рублів;

- № 17 від 25.04.2019 на суму 88 577, 97 російських рублів;

- № 19 від 25.04.2019 на суму 30 818, 83 російських рублів.

Всі зазначені вище передавальні документи підписані представниками сторін без зауваження. Оплата за поставлений товар не проведена до теперішнього часу. Неодноразові вимоги здійснити оплату за поставлений товар - залишені боржником без відповіді.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нант", як цедентом, і Товариством з обмеженою відповідальністю "Сіб-Кредит" (м. Новосибірськ, РФ), як цесіонарієм, 22.07.2020 були укладені договори цесії № 135/07.20, № 136/07.20, № 137/07.20, № 138/07.20, № 139/07.20, № 140/07.20, № 141/07.20, № 142/07.20, за якими цедент поступається, а цесіонарій приймає в повному обсязі право вимоги до Закритого акціонерного товариства "Назаровское" (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) в розмірі 644 896, 72 російських рублів (вартість переданого і неоплаченого товару згідно з вище перерахованими товарними накладними, а також суми відсотків, неустойок, штрафів, передбачених законодавством).

На виконання укладених договорів цесії № 135/07.20, № 136/07.20, № 137/07.20, № 138/07.20, № 139/07.20, № 140/07.20, № 141/07.20, № 142/07.20 цедент 27.07.2020 передав цесіонарію всі матеріали щодо відступленого права, що підтверджується підписаними сторонами актами.

Листами № 12/124, 14/124, 16/124, 18/124, 20/124, 22/124, 24/124, 26/124 від 27.07.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Нант" (первісний кредитор) повідомило боржника про відступлення прав вимоги. Повідомлення отримані боржником 22.09.2020.

В укладених 25.09.2020 додаткових угодах до договорів цесії сторонами узгоджено, що право вимоги виникає у нового кредитора з моменту відправки повідомлення боржникові, яке було направлено на адресу останнього 17.09.2020.

В подальшому між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сіб-Кредит" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрстор-Інвест" укладено договір № 2 відступлення прав вимоги (вторинної цесії) від 02.12.2020, згідно з яким Товариство з обмеженою відповідальністю "Сіб-Кредит" відступає, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрстор-Інвест" приймає у повному обсязі право вимоги зобов`язання з оплати поставленого товару на адресу боржника Закритого акціонерного товариства "Назаровское", яке є покупцем цього товару, але не оплаченого ним. Право вимоги цедента до боржника складає заборгованість в розмірі 644 896, 72 російських рублів (п. 1.1, 1.2 договору відступлення прав вимоги № 2 від 02.12.2020).

Відповідно до пункту 1.3 договору відступлення прав вимоги № 2 від 02.12.2020 первинне право вимоги засноване на договорах відступлення прав вимоги (цесії), укладених між ТОВ Сіб-Кредит" (первинний цесіонарій) та ТОВ "Нант" (первинний цедент), про відступлення в повному обсязі права вимоги зобов`язання з оплати заборгованості (вартості переданого та неоплаченого товару), поставленого на адресу боржника ЗАТ "Назаровское", яке є покупцем даного товару в загальній сумі 644 896, 72 російських рублів, а також сум процентів, неустойок, штрафів, передбачених законодавством.

Пунктом 3.5 договору відступлення прав вимоги № 2 від 02.12.2020 передбачено, що відступлені права (вимоги) переходять від цедента (ТОВ Сіб-Кредит") до цесіонарія (ТОВ "Укрстор-Інвест") з моменту підписання акта прийому-передачі документів.

Факт передачі Товариством з обмеженою відповідальністю "Сіб-Кредит" цесіонарію (Товариству з обмеженою відповідальністю "Укрстор-Інвест") всіх документів, що засвідчують права вимоги, відступлені за договором відступлення прав вимоги № 2 від 02.12.2020 підтверджується наданим до позовних матеріалів актом прийому-передачі документів від 24.12.2020.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сіб-Кредит" 29.12.2020 направило на адресу Закритого акціонерного товариства "Назаровское" лист № 12/147, яким повідомило про відступлення прав вимоги оплати заборгованості протягом 7 днів з моменту отримання цього повідомлення.

Позивач 11.02.2021 направив на адресу Закритого акціонерного товариства "Назаровское" претензію (вимогу) № 29-21 від 04.02.2021 про погашення наявної заборгованості в розмірі 644 896, 72 російських рублів, яка залишено останнім без відповіді та задоволення.

Також позивач зазначає, що 03.02.2021 між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фармако-Плюс" (відповідач-1) був укладений договір поруки (додаток № 2 до договору № 2 відступлення прав вимоги (вторинної цесії) від 02.12.2020), за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Фармако-Плюс" (поручитель) поручається перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрстор-Інвест" (цедентом/ кредитором) за виконання Закритим акціонерним товариством "Назаровское" (боржником) своїх зобов`язань по сплаті боргу за поставлений товар в сумі 644 896, 72 російських рублів, що еквівалентно 239 579, 13 українських гривень (за курсом НБУ на 03.02.2021 0, 3715), що виникли в порядку і на умовах, визначених договором № 2 від 02.12.2020 відступлення прав вимоги (вторинної цесії).

Відповідно до пункту 1.3 договору поруки від 03.02.2021 в разі порушення боржником обов`язку по оплаті відповідно до договору цесії, боржник і поручитель відповідають перед кредитором (позивачем) як солідарні боржники.

Згідно з пунктом 2.2 договору поруки від 03.02.2021 поручитель відповідає за сплату боржником кредитору відсотків, неустойки (штрафу, пені) і відшкодування збитків за договором цесії.

Тож, як вказує позивач, відповідач-1 (Товариство з обмеженою відповідальністю "Фармако-Плюс") є поручителем за вказаними вище зобов`язаннями відповідача-2 (Закритого акціонерного товариства "Назаровское") та відповідає солідарно з ним перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрстор-Інвест" за зазначені зобов`язання.

За твердженням позивача, відповідач-1 і відповідач-2 свої зобов`язання перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрстор-Інвест" в частині оплати боргу за поставлений товар не виконали належним чином, тому право вимоги не припинилося належним виконанням відповідачами своїх зобов`язань. У зв`язку з цим у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 644 896, 72 російських рублів, яка й зумовила звернення позивача до суду з цим позовом. Станом на момент пред`явлення позову еквівалент заявленої до стягнення суми боргу становить 239 856, 44 українських гривень (за курсом НБУ на 18.05.2021 - 0,37193).

З огляду на наведені обставини позивач разом із позовною заявою подав до суду клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Нант". Клопотання мотивоване тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Сіб-Кредит" цедент за договором № 2 відступлення прав вимоги (вторинної цесії) від 02.12.2020 припинило свою діяльність 31.12.2020. Таким чином, прийняте судом рішення може вплинути на права та обов`язки Товариства з з обмеженою відповідальністю "Нант", що є постачальником на адресу боржника (ЗАТ "Назаровское"), і цедентом за договорами цесії № 135/07.20, № 136/07.20, № 137/07.20, № 138/07.20, № 139/07.20, № 140/07.20, № 141/07.20, № 142/07.20.

Розглянувши позовну заяву, суд дійшов висновку про відмову у її прийнятті з наступних підстав.

Так, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

За приписом частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають, зокрема при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

За позовними матеріалами судом встановлено, що спір у даній справі виник внаслідок невиконання відповідачем-2 (боржником) своїх зобов`язань з оплати отриманого товару на підставі товарних накладних: № 5 від 25.04.2019 на суму 88 962, 52 російських рублів; № 7 від 25.04.2019 на суму 90 999, 20 російських рублів; № 9 від 25.04.2019 на суму 77 620, 04 російських рублів; № 10 від 25.04.2019 на суму 80 560, 57 російських рублів; № 13 від 25.04.2019 на суму 88 204, 07 російських рублів; № 15 від 25.04.2019 на суму 99 153, 52 російських рублів; № 17 від 25.04.2019 на суму 88 577, 97 російських рублів; № 19 від 25.04.2019 на суму 30 818, 83 російських рублів. Тобто підставою позовних вимог є укладений відповідачем-2 у спрощений спосіб (усно) договір купівлі-продажу (поставки), в якому кредитор внаслідок вторинного відступлення прав вимоги (вторинної цесії) був замінений на позивача. Позивач, з урахування договору поруки від 03.02.2021, укладеного з відповідачем-1 для забезпечення виконання зобов`язань боржника за договором № 2 від 02.12.2020 відступлення прав вимоги (вторинної цесії), звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідачів-1,-2 як солідарних боржників про стягнення заборгованості за неоплачений відповідачем-2 товар у розмірі 644 896, 72 російських рублів (еквівалент заявленої до стягнення суми боргу - 239 856, 44 українських гривень).

Втім, як вбачається, відповідач-2 (боржник), місцезнаходженням якого є Російська Федерація, є іноземним суб`єктом господарювання.

Статтею 366 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Частиною 1 статті 75 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлено, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених в статті 76 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у таких випадках:

- якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону (п. 1);

- якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи відповідача (п. 2);

- дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України (п. 7);

- в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України (п. 12).

Доказів укладення з відповідачем-2 угоди щодо визначення підсудності спору позивачем суду не надано. В обґрунтування визначення підсудності спору Господарському суду Дніпропетровської області позивач посилається на положення пункту під літерою "а" частини 1 статті 4 Угоди від 20.03.1992 року про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 2889-ХІІ від 19.12.1992 "Про ратифікацію Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності". Позивач зазначає, що в силу вказаної імперативної норми міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, спір цивільно-правового характеру, в якому відповідачі знаходяться на території як України так і Російської Федерації, може розглядатися компетентним судом України, в разі якщо цей суд обрав позивач на власний розсуд. Тому позивач вважає правомірним звернення до Господарського суду Дніпропетровської області, за місцем знаходження відповідача-1: Україна, м. Дніпро, вул. Софії Ковалевської, буд. 61, кв. 10.

Україна є учасницею Угоди від 20.03.1992 року про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 19.12.1992 № 2889-ХІІ "Про ратифікацію Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності" (далі - Угода).

Згідно зі статтею 1 Угоди зазначена угода регулює питання вирішення справ, що випливають з договірних та інших цивільно-правових відносин між господарюючими суб`єктами, з їх відносин з державними та іншими органами, а також виконання рішень за ними.

Статтею 2 Угоди визначено, що для цілей цієї Угоди під господарюючими суб`єктами розуміються підприємства, їх об`єднання, організації будь-яких організаційно-правових форм, а також громадяни, які мають статус підприємця у згідно із законодавством, що діє на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, та їх об`єднання.

Статтею 13 Угоди визначено, що ця Угода відкрита для підписання державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав і має бути ратифікована. Як випливає з довідки про ратифікацію документів і виконання внутрішньодержавних процедур за документами, прийнятих Радою глав держав, Радою глав урядів і Економічною радою Співдружності Незалежних Держав (станом на 15.01.2008), Угода набула чинності для Білорусі, Вірменії, Таджикистану, Казахстану, Туркменістану, Узбекистану, Киргизької Республіки, Російської Федерації та України.

Оскільки однією зі сторін даної справи є резидент Російської Федерації, Угода від 20.03.1992 року про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, підлягає застосуванню при вирішенні питання про підсудність даного спору та має пріоритет у застосуванні перед нормами національного законодавства.

Пунктом "а" частини 1 статті 4 Угоди передбачено, що компетентний суд держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав має право розглядати згадані в статті 1 цієї Угоди спори, якщо на території даної держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав відповідач мав постійне місце проживання або місце знаходження на день пред`явлення позову. Якщо в справі беруть участь кілька відповідачів, що знаходяться на території різних держав-учасниць Співдружності, спір розглядається за місцем знаходження будь-якого відповідача на вибір позивача.

Однак, слід зазначити, що відповідач-2, який є іноземною юридичною особою, на день пред`явлення позову не мав постійного місцезнаходження на території України як учасниці Співдружності Незалежних Держав. В силу частини 11 статті 30 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає виключну підсудність справ, у випадку об`єднання позовних вимог щодо укладання, зміни, розірвання і виконання правочину з вимогами щодо іншого правочину, укладеного для забезпечення основного зобов`язання, спір розглядається господарським судом за місцезнаходженням відповідача, який є стороною основного зобов`язання.

Відповідач-1 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фармако-Плюс" хоч і є резидентом України, але заявлені у цій справі до нього вимоги також не належать до юрисдикції господарських судів України, оскільки спірні правовідносини виникли не з договору поруки чи договорів про відступлення прав вимоги, а з основного договору купівлі-продажу (поставки), укладеного у спрощений спосіб (усно). Тому угода про підсудність даної справи з іноземним елементом судам України, зокрема Господарському суду Дніпропетровської області, між учасниками спору відсутня.

Доказів існування інших обставин, які б згідно з положеннями Угоди і Закону України "Про міжнародне приватне право" слугували підставою для прийняття Господарським судом Дніпропетровської до свого провадження та розгляду даної справи за участю іноземного елемента (відповідача-2) позивачем до позовної заяви не додано.

З урахуванням наведеного вище, позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства України, тому суд відмовляє у відкритті провадження в даній справі.

Пунктом 6 статті 175 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Враховуючи наведене, позовна заява відноситься до юрисдикції держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав, на території якої відповідач-2 має постійне місцезнаходження.

У зв`язку з відмовою у відкритті провадження у даній справі клопотання позивача про залучення третьої особи підлягає залишенню без розгляду та поверненню на адресу позивача разом із позовними матеріалами.

Керуючись статтями 4, 20, пунктом 1 частини 1 статті 175, статтями 234, 366 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрстор-Інвест" (м. Сміла Черкаської області, Україна) до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармако Плюс" (м. Дніпро, Україна) та відповідача-2 Закритого акціонерного товариства "Назаровское" (с. Степне Назаровського району, Красноярський край, РФ) про стягнення суми боргу за договором вторинної цесії № 2 від 02.12.2020 року в розмірі 644 896, 72 російських рублів, що еквівалентно 239 856, 44 українських гривень (за курсом НБУ на 18.05.2021 0, 37193).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 31.05.2021.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Додаток на адресу позивача: позовна заява № б/н від 21.05.2021 з додатками; клопотання про залучення третьої особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, з додатками.

Суддя В.І. Ярошенко