РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2021Справа № 910/3569/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Солом`янського району»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кійжитло»

про стягнення 44 692, 21 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Солом`янського району» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кійжитло» (далі - відповідач) про стягнення 44 692, 21 грн, з яких: 31 536, 00 грн - основного боргу, 11 295, 08 грн - пені, 717, 13 грн - інфляційних втрат та 1 144, 00 грн - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 2-19 на надання послуг прибирання від 02.01.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2021 позовну заяву Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Солом`янського району» залишено без руху. Встановлено Комунальному підприємству «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Солом`янського району» строк для усунення недоліків позовної заяви.

17.03.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Солом`янського району» надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (надіслана засобами поштового зв`язку - 16.03.2021).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, зокрема повідомлено, що відповідач протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі може подати заяву із обгрунтованими запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (у разі їх наявності).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 22.03.2021 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03151, м. Київ, вул. Волинська, буд. 60, проте до суду повернувся конверт з ухвалою суду з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно зі ст. 232 Господарського процесуального кодексу України судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази. Процедурні питання, повязані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Пунктом 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлявся належним чином.

При цьому, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 та від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17, а також в ухвалі Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 910/6964/18.

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 22.03.2021 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

02.01.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кійжитло» (далі - замовник) та Комунальним підприємством «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Солом`янського району» (далі - виконавець) укладено договір № 2-19 на надання послуг прибирання, умовами якого передбачено, що виконавець за даним договором зобов`язується надавати послуги по прибиранню території, прилеглої до будівельного майданчика замовника, який знаходиться в м. Києві на вул. Володимира Брожко, 70 (Кіровоградська), а замовник зобов`язується приймати та оплачувати зазначені послуги в порядку та в строки визначені даним договором.

Відповідно до п. 1.2. договору, вартість послуг прибирання за даним договором визначається за розцінками виконавця згідно «Калькуляції вартості механізованого прибирання території, прилеглої до будівельного майданчика на вул. Володимира Брожко, 70 за місяць в зимовий період 2019» (додаток № 1, який є невід`ємною частиною цього договору) з розрахунку 10 512, 0 грн, в т.ч. ПДВ (20 %) - 1752, 00 грн, наданої виконавцем та підписаної обома сторонами.

Згідно п. 1.3. договору, вартість наданих послуг в місяць визначається в залежності від фактично наданих послуг згідно актів надання послуг, підписаних уповноваженими особами та скріплених печатками обох сторін.

За умовами п. 2.1. договору, замовник сплачує виконавцю передплату в 3-х денний строк після підписання договору на надання послуг у розмірі 50 % від договірної щомісячної суми послуг, а кінцевий розрахунок за надані послуги здійснюється протягом п`яти робочих днів з дня підписання акту надання послуг, який складає виконавець і надає замовнику не пізніше 1-го числа наступного місяця за звітним для погодження та підписання обома сторонами договору в установленому порядку. Замовник протягом 5-ти днів з моменту отримання акту надання послуг підписує його. У разі ненадходження в цей строк письмових зауважень щодо надання послуг або необгрунтованої відмови від підписання замовником акта надання послуг, про це вказується в акті надання послуг і він підписується виконавцем в односторонньому порядку та послуги за цим договором вважаються наданими, а акт надання послуг таким, що підписаний та підлягає оплаті замовником на умовах цього договору.

Пунктом 4.2. договору визначено, що у разі невиконання чи неналежного виконання грошових зобов`язань, передбачених цим договором, замовник зобов`язаний сплатити виконавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, 3 % річних від простроченої суми та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, яка діяла у період, за який сплачується пеня за весь час прострочення зобов`язання.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019, а в частині виконання грошових зобов`язань - до їх повного виконання (п. 5.1. договору).

Додатком № 1 до договору № 2-19 від 02.01.2019 сторони погодили калькуляцію вартості механізованого прибирання території, прилеглої до будівельного майданчика на вул. Володимира Брожка, 70 за місяць в зимовий період 2019 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору були надані послуги на загальну суму 31 536, 00 грн, а відповідачем прийняті надані послуги, що підтверджується актами надання послуг № 19 за січень 2019 на суму 10 512, 00 грн, № 86 за лютий 2019 на суму 10 512, 00 грн, № 137 за березень 2019 на суму 10 512, 00 грн, які підписані представниками сторін та скріплені печатками товариств (копія у матеріалах справи).

Проте, відповідач за надані послуги не розрахувався, внаслідок чого за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кійжитло» утворилась заборгованість у розмірі 31 536, 00 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує зобов`язання щодо оплати наданих послуг, зокрема погашення заборгованості у розмірі 31 536, 00 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 11 295, 08 грн - пені за періоди з 05.02.2019 по 21.05.2020, з 06.03.2019 по 21.05.2019, з 06.04.2019 по 21.05.2020; 717, 13 грн - інфляційних втрат за періоди лютий 2019 - травень 2020, березень 2019 - травень 2020, квітень 2019 - травень 2020 та 1 144, 00 грн - 3 % річних за періоди з 05.02.2019 по 21.05.2020, з 06.03.2019 по 21.05.2020, з 06.04.2019 по 21.05.2020.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 2-19 від 02.01.2019, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором про надання послуг.

Так, згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за договором належним чином, надав передбачені договором послуги на загальну суму 31 536, 00 грн, а відповідачем прийняті надані послуги, що підтверджується актами надання послуг № 19 за січень 2019 на суму 10 512, 00 грн, № 86 за лютий 2019 на суму 10 512, 00 грн, № 137 за березень 2019 на суму 10 512, 00 грн, які підписані представниками сторін та скріплені печатками товариств (копія у матеріалах справи).

Проте, відповідач за надані послуги не розрахувався, доказів зворотного суду не надав, внаслідок чого за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кійжитло» утворилась заборгованість у розмірі 31 536, 00 грн.

За змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 2.1. договору, замовник сплачує виконавцю передплату в 3-х денний строк після підписання договору на надання послуг у розмірі 50 % від договірної щомісячної суми послуг, а кінцевий розрахунок за надані послуги здійснюється протягом п`яти робочих днів з дня підписання акту надання послуг, який складає виконавець і надає замовнику не пізніше 1-го числа наступного місяця за звітним для погодження та підписання обома сторонами договору в установленому порядку. Замовник протягом 5-ти днів з моменту отримання акту надання послуг підписує його. У разі ненадходження в цей строк письмових зауважень щодо надання послуг або необгрунтованої відмови від підписання замовником акта надання послуг, про це вказується в акті надання послуг і він підписується виконавцем в односторонньому порядку та послуги за цим договором вважаються наданими, а акт надання послуг таким, що підписаний та підлягає оплаті замовником на умовах цього договору.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, приймаючи до уваги п. 2.1. договору та приписи ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, суд зазначає, що відповідач зобов`язаний був оплатити надані послуги протягом п`яти робочих днів з дня підписання акту надання послуг, тож за актом надання послуг № 19 за січень 2019 на суму 10 512, 00 грн строк оплати настав 07.02.2019 та, починаючи з 08.02.2019 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання; за актом надання послуг № 86 за лютий 2019 на суму 10 512, 00 грн строк оплати настав 07.03.2019 та, починаючи з 08.03.2019 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання; за актом надання послуг № 137 за березень 2019 на суму 10 512, 00 грн строк оплати настав 05.04.2019 та, починаючи з 06.04.2019 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати наданих послуг, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору № 2-19 на надання послуг прибирання від 02.01.2019 і положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 31 536, 00 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 11 295, 08 грн - пені за періоди з 05.02.2019 по 21.05.2020, з 06.03.2019 по 21.05.2019, з 06.04.2019 по 21.05.2020; 717, 13 грн - інфляційних втрат за періоди лютий 2019 - травень 2020, березень 2019 - травень 2020, квітень 2019 - травень 2020 та 1 144, 00 грн - 3 % річних за періоди з 05.02.2019 по 21.05.2020, з 06.03.2019 по 21.05.2020, з 06.04.2019 по 21.05.2020.

Пунктом 4.2. договору визначено, що у разі невиконання чи неналежного виконання грошових зобов`язань, передбачених цим договором, замовник зобов`язаний сплатити виконавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, 3 % річних від простроченої суми та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, яка діяла у період, за який сплачується пеня за весь час прострочення зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року)

Оскільки положення договору містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій не припиняється зі сплином 6 місяців.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені та встановив, що в останньому допущено помилки у визначенні періоду нарахування пені та, відповідно, у розмірі пені заявленої до стягнення, оскільки як встановлено судом вище, за актом надання послуг № 19 за січень 2019 прострочення виконання грошового зобов`язання відбулося починаючи з 08.02.2019; за актом надання послуг № 86 за лютий 2019 на суму 10 512, 00 грн прострочення виконання грошового зобов`язання відбулося починаючи з 08.03.2019 та за актом надання послуг № 137 за березень 2019 на суму 10 512, 00 грн прострочення виконання грошового зобов`язання відбулося починаючи з 06.04.2019.

Тож, за розрахунком суду обгрунтованою до стягнення є сума пені у розмірі 11 247, 69 грн., яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання за періоди з 08.02.2019 по 21.05.2020, з 08.03.2019 по 21.05.2019 та з 06.04.2019 по 21.05.2020, а тому вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 717, 13 грн - інфляційних втрат за періоди лютий 2019 - травень 2020, березень 2019 - травень 2020, квітень 2019 - травень 2020 та 1 144, 00 грн - 3 % річних за періоди з 05.02.2019 по 21.05.2020, з 06.03.2019 по 21.05.2020, з 06.04.2019 по 21.05.2020, суд відзначає.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом перевірено правильність наданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що позивачем допущено помилку у визначенні розміру нарахування 3% річних, при цьому розмір інфляційних втрат визначений позивачем вірно.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума 3% річних у розмірі 1 140, 57 грн яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання за періоди з 08.02.2019 по 21.05.2020, з 08.03.2019 по 21.05.2019 та з 06.04.2019 по 21.05.2020 та сума інфляційних втрат у розмірі 717, 13 грн за періоди за періоди лютий 2019 - травень 2020, березень 2019 - травень 2020, квітень 2019 - травень 2020, а тому вимоги в цій частині також підлягають частковому задоволенню.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Солом`янського району» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кійжитло» (вул. Волинська, буд. 60, м. Київ, 03151, ідентифікаційний код - 32524173) на користь Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Солом`янського району» (вул. Народного Ополчення, буд. 16, м. Київ, 03151, ідентифікаційний код - 31806946) 31 536 (тридцять одну тисячу п`ятсот тридцять шість) грн 00 коп. - заборгованості, 11 247 (одинадцять тисяч двісті сорок сім) грн 69 коп. - пені, 1 140 (одну тисячу сто сорок) грн 57 коп. - 3 % річних, 717 (сімсот сімнадцять) грн 13 коп. - інфляційних втрат та 2 267 (дві тисячі двісті шістдесят сім) грн 41 коп. - судового збору.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Суддя С. О. Щербаков