ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" травня 2021 р. Справа № 920/1233/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Попікової О.В.
суддів: Євсікова О.О.
Корсака В.А.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1
на рішення Господарського суду Сумської області від 10.02.2021
у справі № 920/1233/20
за позовомВійськової частини НОМЕР_1
доВійськової частини НОМЕР_2
простягнення 5118 грн
без виклику представників сторін

Короткий зміст і підстави позовних вимог.
Військова частина НОМЕР_1 до суду з позовом до відповідача - Військової частини НОМЕР_2 про стягнення 5118 грн збитків. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до відшкодування підлягає сума витрат на харчування за перебування військовослужбовця Військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 на гауптвахті.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду Сумської області від 10.02.2021 у задоволенні позовних вимог про стягнення 5118 грн збитків було відмовлено у повному обсязі.
Суд І інстанції, посилаючись на вимоги статті 225 ГК України, статті 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» та Інструкції про порядок та умови тримання засуджених, узятих під варту та затриманих військовослужбовців, за умови встановлення відсутності в матеріалах справи рахунку та акта на відшкодування витрат на тримання військовослужбовців, та доказів надсилання рахунка та акта відповідачу, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Позивач, не погоджуючись із вказаним рішенням суду, подав до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування підстав апеляційної скарги скаржник посилається на те, що місцевий господарський суд прийняв рішення без дослідження усіх істотних обставин справи, зокрема судом не було належно досліджено докази, що підтверджують знаходження солдата ОСОБА_1 на гауптвахті та відповідно забезпечення харчуванням.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Євсіков О.О., Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Сумської області від 10.02.2021 у справі №920/1233/20. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
Позиції учасників справи.
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Як було встановлено судом І інстанції, з 22.11.2019 по 22.01.2020 військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України солдат ОСОБА_1 відбував покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 статті 407 КК України у виді арешту на гауптвахті в Чугуївському відділенні Харківського ЗВ ВСП.
З матеріалів справи вбачається, що військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України солдат ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом.
Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.10.2019 у справі №592/14088/19 військовослужбовця військової служби за контрактом ОСОБА_1 було визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 статті 407 КК України та призначено покарання у виді арешту на строк 2 місяці з відбуванням на гауптвахті.
На виконання вироку Ковпаківського районного суду м. Суми командир військової частини НОМЕР_2 НГУ направив ОСОБА_1 для відбування покарання до Чугуївського відділення Харківського ЗВ ВСП.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 10.02.2020 №32 по стройовій частині, солдата ОСОБА_1 було направлено для проходження строкової військової служби (розірвано контракт у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем), а наказом від 09.10.2020 №255 по стройовій частині солдата строкової служби ОСОБА_1 було звільнено з військової служби в запас ЗСУ.
Наказом начальника Харківського гарнізону від 19.10.2018 №14, Харківський зональний відділ військової служби правопорядку, в структурі якого знаходиться гауптвахта Харківського гарнізону, зараховано на продовольче забезпечення Військової частини НОМЕР_1 , в період часу з 22.11.2019 по 22.01.2020 військовослужбовця Військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 , який відбував покарання на гауптвахті Харківського гарнізону, що підтверджується продовольчою книжкою № НОМЕР_3 від 21.01.2020, атестатом на продовольство №64, витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2020 року №224, витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.01.2020 року №13, вироком Ковпаківського районного суду м. Сум від 08 жовтня 2019 року к/п 9999973.24.06.2020 за вих. №148/9/48/1385 та 27.08.2020 року
На адресу Військової частини НОМЕР_2 позивачем направлено претензію щодо відшкодування витрат за харчування, до якої були додані довідка - розрахунок про вартість відшкодування витрат за харчування солдата ОСОБА_1 у розмірі 5118,00 грн.
Відсутність відповіді на претензію та невідшкодування з боку Військової частини НОМЕР_2 витрат на харчування солдата слугували підставою для звернення з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд І інстанції встановив, що на підтвердження понесених витрат на харчування солдата військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 у розмірі 5118,00 грн. позивачем надана довідка - рахунок про вартість відшкодування витрат за харчування №142/9/42/1327 від 24.06.2020.
За відсутності рахунку та акта на відшкодування витрат на тримання військовослужбовців, як це було передбачено Інструкцією про порядок та умови тримання засуджених, узятих під варту та затриманих військовослужбовців, та доказів надсилання рахунка та акта відповідачу, суд І інстанції відмовив у задоволенні позову у даній справі.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.
Згідно з статтею 16 цього Кодексу особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Засуджені військовослужбовці забезпечуються харчуванням за нормою №1 - загальновійськова відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року №426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції Державної фіскальної служби, осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту» через військову частину (установу), до якої прикріплена на продовольче забезпечення гауптвахта.
На час виникнення спірних правовідносин а саме знаходження військовослужбовця ОСОБА_1 на гауптвахті, витрати на харчування за період з 22.11.2019 по 22.01.2020 просить стягнути позивач, був чинний наказ Міністерства оборони України №656 від 26.09.2013 «Про затвердження Інструкції про порядок та умови тримання засуджених, узятих під варту та затриманих військовослужбовців» .
На продовольче забезпечення засуджені військовослужбовці, які тримаються на гауптвахті, зараховуються наказом командира (начальника) військової частини (установи), на продовольчому забезпеченні якої знаходиться гауптвахта, у встановленому порядку.
Військовою частиною (установою), на продовольчому забезпеченні якої знаходиться гауптвахта, для відшкодування витрат за харчування та тримання засуджених військовослужбовців інших військових формувань, які відбувають покарання на гауптвахті, у двох примірниках оформлюються рахунок та акт на відшкодування витрат на тримання військовослужбовців, військовозобов`язаних інших військових формувань (у тому числі за надання послуг під час проходження стаціонарного лікування в закладах охорони здоров`я Збройних Сил України) на підставі розрахунків відповідних служб. Цей рахунок та Акт надсилаються у військову частину відповідного військового формування, в якій проходить (проходив) військову службу засуджений військовослужбовець, для проведення оплати (два примірники Акта, скріплені гербовою печаткою військової частини іншого військового формування, повертаються до військової частини, на продовольчому забезпеченні якої знаходиться гауптвахта).
Військова частина іншого військового формування у 10-денний строк з дня надходження рахунка на підставі складеного Акта перераховує кошти військовій частині, на забезпеченні якої знаходиться гауптвахта. Отримані кошти за відшкодування витрат на харчування та тримання засуджених військовослужбовців військова частина перераховує в повному обсязі на відповідний рахунок Міністерства оборони України.
Отже, підставою для відшкодування коштів на харчування військовій частині, на забезпеченні якої знаходиться гауптвахта є складений відповідно до вимог згаданої Інструкції рахунок та акт на відшкодування витрат, які надсилаються у військову частину відповідного військового формування, в якій проходить (проходив) військову службу засуджений військовослужбовець, для проведення оплати.
Враховуючи встановлені судом І інстанції обставини, як то відсутність в матеріалах справи рахунку та акта на відшкодування витрат на тримання військовослужбовця ОСОБА_1 , та доказів надсилання рахунка та акта відповідачу, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Доказів на спростування згаданих обставин матеріали справи не містять. Так само як і не містять доводів чи доказів на підтвердження як складання так і скерування таких акта та рахунку відповідачу.
Позивач, наголошуючи на наявності правових підстав для задоволення позову посилається на те, що суд І інстанції не взято до уваги документи, на підтвердження знаходження солдата Мокряка О.О. на гауптвахті та забезпечення його харчуванням.
Колегія суддів звертає увагу, що згадані обставини, як то знаходження солдата ОСОБА_1 на гауптвахті та забезпечення його харчуванням, не визнаються судом недоведеними, разом з тим, відсутність доказів дотримання з боку позивача вимог Інструкції про порядок та умови тримання засуджених, узятих під варту та затриманих військовослужбовців щодо складання та скерування відповідачеві відповідного акта та рахунку, унеможливлюють для суду апеляційної інстанції визнати обґрунтованими позовні вимоги щодо відшкодування витрат на харчування.
Відповідно до ч. 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно з статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Північний апеляційний господарський суд враховує, що на момент ухвалення даної постанови чинною є норма статті 79 ГПК України щодо вірогідності доказів, згідно з якою наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За загальним правилом норми процесуального права застосовуються в редакції чинній, на момент ухвалення рішення.
Система доказування у господарському процесі, засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту, чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини відповідними належними та допустимими доказами. При чому, ключовим фактором у тому, як сторона користується стандартами доказування виступає, її зацікавленість у вирішенні господарського спору на свою користь.
Якщо існує певний юридичний факт, який входить до предмету доказування по справі, то мають бути наявні відповідні докази на підтвердження цього факту або об`єктивні причини та розумне пояснення їх відсутності. Однак, якщо сторона з тих чи інших причин не доводить певну важливу для розгляду справи обставину, то суд, оцінюючи докази за внутрішнім переконанням вирішує, чи мав місце певний факт, що підлягаю доказуванню, чи він є просто надуманим.
З огляду на викладене апеляційна інстанція погоджується з висновком суду І інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Враховуючи викладене колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для скасування судового рішення у даній справі та задоволення апеляційної скарги.
Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.
Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Сумської області від 10.02.2021 у справі №920/1233/20 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Сумської області від 10.02.2021 у справі №920/1233/20 залишити без змін.
3. Справу № 920/1233/20 повернути до Господарського суду Сумської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту за наявності підстав, передбачених у п.2 ч.3 статті 287 ГПК України

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак