ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"02" червня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/829/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Мостепаненко Ю.І., розглянувши в матеріали справи (вх. №858/21)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю ФОРМАГ (65026, м.Одеса, Польський узвіз,11, )

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю АВ Лоджистік (65026, м.Одеса, вул. Жуковського, буд. 15, офіс 209, )

про стягнення 15 373,37 грн.

ВСТАНОВИВ:

29.03.2021р. товариство з обмеженою відповідальністю ФОРМАГ звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю АВ Лоджистік, в якій просить суд стягнути з відповідача 15 373,37грн. заборгованості, у тому числі: 14 168,26 грн. основної заборгованості, 539,88 грн. пені, 531,31 грн. інфляційних витрат та 133,92 грн. 3% річних, а також витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору про автоперевезення вантажу №2509/20-1-Ф від 25.09.2020р. в частині повної та своєчасної оплати за отримані послуги.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.04.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/829/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Вказаною ухвалою суду запропоновано сторонам надати у відповідні строки заяви по суті спору, а також роз`яснено сторонам можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України.

Ухвала Господарського суду Одеської області про відкриття провадження у справі від 05.04.2021р. була надіслана позивачу на визначену у позовній заяві адресу та отримана останнім 08.04.2021р., про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідачу - товариству з обмеженою відповідальністю АВ Лоджистік ухвала суду про відкриття провадження у справі від 05.04.2021р. була надіслана в межах строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, на його юридичну адресу: 65026, м. Одеса, вул. Жуковського, буд. 15, офіс 209, яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №2, сформованого судом, та отримана останнім 08.04.2021р., про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про вручення поштового відправлення.

Згідно з ч.5, 7 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.

Відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зі змісту ч.1 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву.

Відповідно ч.8 та ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, жодних заперечень проти позову не надав, з огляду на що, суд вважає за можливе відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Згідно положень ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд дійшов наступних висновків та встановив таке.

25.09.2020р. між ТОВ «ФОРМАГ» (перевізник) та ТОВ «АВ Лоджистік» (замовник) було укладено договір №2509/20-1/Ф про автоперевезення вантажу, відповідно до п.1.1 якого даний договір регулює права та обов`язки сторін, пов`язані з перевезенням експортно-імпортних та транзитних вантажів в 20-ти та 40-футових морських контейнерах по території України, країнах СНД та в міжнародному сполучені.

Згідно п. 3.1.1 договору, перевізник зобов`язався здійснювати перевезення вантажу замовника та його клієнтів власним або залученим транспортом в чіткій відповідності з нарядами та іншими дорученнями замовника, діючими правилами перевезення вантажів, за погодженими ставками.

Перевізник зобов`язався за дорученням замовника оформлювати ТТН або CMR на кожне конкретне перевезення (п.3.1.7 договору).

Відповідно до п.3.1.9 договору, перевізник зобов`язався забезпечити отримання відміток митних та інших органів, контейнерних терміналів та інших розписок «отримувача», «відправника» по прийому-передачі контейнерів та вантажів.

Згідно п. 3.2.4 договору, замовник зобов`язався сплачувати рахунки за послуги, надані перевізником у погоджені строки.

Перевізник зобов`язався сплачувати рахунки за послуги, надані «перевізником» в погоджені строки (п.3.2.4 договору).

Відповідно до п. 4.1. договору, оплата послуг перевізника здійснюється за фактом надання послуг протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати оформлення рахунку.

Згідно п. 4.2. договору, оплата наданих послуг здійснюється за рахунком при наданні оригіналу товарно-транспортної накладної з відміткою отримувача про приймання вантажу.

Відповідно до п. 4.4.5 договору, по закінченню надання послуг перевізник оформлює в двох екземплярах акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт), Сторони погодили, що акт, підписаний уповноваженими представниками сторін із завіреними печатками сторін, є документом, підтверджуючим факт належного надання послуг (виконання робіт).

Підписані та завірені печаткою акти, перевізник направляє замовнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення з описом вкладення. Замовник на протязі 3 (трьох) робочих днів з дати отримання актів зобов`язаний їх розглянути, в разі відсутності зауважень, підписати акти, завірити їх печаткою та направити перевізнику належний екземпляр акту. В разі виникнення зі сторони замовника будь-яких заперечень по акту, він повинен на протязі 3 (трьох) робочих днів з дати отримання актів, направити перевізнику мотивовану відмову від підписання акту з документальним підтвердженням причин відмови. До підписання сторонами акту в оригінальних екземплярах, акт підписаний та переданий сторонами за допомогою засобів факсимільного зв`язку або засобів електронної передачі даних, має сили оригіналу. Якщо перевізник на протязі 3 (трьох) робочих днів з дати отримання замовником актів, не отримає свій екземпляр підписаного та завіреного печаткою замовника акту або мотивованої відмови замовника від підписаного акту, акт вважається прийнятим замовником без зауважень та має силу документа підписаного уповноваженими представниками сторін та завіреного печатками сторін.

Згідно п. 4.4.6 договору, за прострочку оплати рахунку перевізника, замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який сплачується пеня, від невиплаченої суми за кожен день прострочки.

Відповідно до п. 9.1 договору, строк дії цього договору встановлюється з дати його підписання обома сторонами до 31 грудня 2020р. та, якщо жодна із сторін не повідомить іншу сторону в письмовому вигляді про розірвання договору, строк його дії буде автоматично продовжуватись на кожен наступний календарний рік.

На виконання умов договору про автоперевезення вантажу №2509/20-1/Ф від 25.09.2020р. ТОВ ФОРМАГ в період з 30.09.2020р. по 01.10.2020р. було надано послуги ТОВ АВ Лоджистік з перевезення вантажу в контейнері OOCU.7830211 із м. Бровари до м. Одеси (Одеський порт) на загальну суму 14 168,26 грн. та виставлено відповідачу відповідний рахунок для сплати.

При цьому, відповідач за отримані послуги не розрахувався.

01.02.2021р. позивачем було направлено відповідачу претензію вих.№577, в якій останнім викладено вимогу про сплату в строк до 05.02.2020р. заборгованості за рахунком №2010538 від 16.10.2020р. в сумі 14 168,26 грн.

Між тим, як стверджує позивач, всупереч умовам договору, відповідач не сплатив заборгованість за отримані послуги за договором №2509/20-1/Ф згідно рахунку №2010538 від 16.10.2020р., з огляду на що позивач звернувся до Господарського суду Одеської області з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача 14 168,26 грн. основної заборгованості, 539,88 грн. пені, 531,31 грн. інфляційних втрат та 133,92 грн. 3% річних.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з положеннями ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагенту та визначенні умов договору з урахуванням вимог чинного законодавства.

Судом встановлено, що 25.09.2020р. між ТОВ «ФОРМАГ» та ТОВ «АВ Лоджистік» укладено договір №2509/20-1/Ф про автоперевезення вантажу, відповідно до п.1.1 якого даний договір регулює права та обов`язки сторін, пов`язані з перевезенням експортно-імпортних та транзитних вантажів в 20-ти та 40-футових морських контейнерах по території України, країнах СНД та в міжнародному сполучені.

Згідно п. 3.1.1 договору, перевізник зобов`язався здійснювати перевезення вантажу замовника та його клієнтів власним або залученим транспортом в чіткій відповідності з нарядами та іншими дорученнями замовника, діючими правилами перевезення вантажів, за погодженими ставками.

Перевізник зобов`язався за дорученням замовника оформлювати ТТН або CMR на кожне конкретне перевезення (п.3.1.7 договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Абзац 1 ч. 1. ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 4.1. договору, оплата послуг перевізника здійснюється за фактом надання послуг протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати оформлення рахунку.

Згідно п. 4.2. договору, оплата наданих послуг здійснюється за рахунком при наданні оригіналу товарно-транспортної накладної з відміткою отримувача про приймання вантажу.

На виконання умов договору про автоперевезення вантажу №2509/20-1/Ф від 25.09.2020р. ТОВ ФОРМАГ в період з 30.09.2020р. по 01.10.2020р. було надано ТОВ АВ Лоджистік послуги з перевезення вантажу в контейнері OOCU.7830211 із м. Бровари до м. Одеси (Одеський порт), що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) від 30.09.2020р. та прийомним актом №1551484 від 01.10.2020р.

Так, позивачем було виставлено відповідачу рахунок №2010538 від 16.10.2020р. для здійснення відповідачем оплати за надану послугу, а саме: автоперевезення м.Бровари п.Одеса, відносно контейнеру OOCU.7830211 на суму 14 168,26 грн.

Відповідно до п. 4.4.5 договору, по закінченню надання послуг перевізник оформлює в двох екземплярах акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт), Сторони погодили, що акт, підписаний уповноваженими представниками сторін із завіреними печатками сторін, є документом, підтверджуючим факт належного надання послуг (виконання робіт).

Як встановлено матеріалами справи, на виконання п. 4.4.5 договору, на підставі рахунку №2010538 від 16.10.2020р. між ТОВ ФОРМАГ та ТОВ АВ Лоджистік було підписано та скріплено печатками останніх акт прийому здачі наданих послуг (виконаних робіт) №2010538 від 16.10.2020р., а саме: за надання послуги з перевезення вантажу в контейнері OOCU.7830211 із м. Бровари до м. Одеси (Одеський порт) на суму 14 168 грн. При цьому, відповідач за отримані послуги не розрахувався

З огляду на те, що відповідач не розрахувався за надану послугу, позивачем було направлено відповідачу претензію вих.№577, в якій останнім викладено вимогу про сплату в строк до 05.02.2020р. заборгованості за рахунком №2010538 від 16.10.2020р. в сумі 14 168,26 грн. Зазначена претензія залишилась без відповіді, а заборгованість не сплаченою.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність вказаної заборгованості відповідач не спростував, докази, які б підтверджували факт повної сплати відповідачем за надані послуги, в матеріалах справи відсутні.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 14 168,26 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 4.4.6 договору, за прострочку оплати рахунка перевізника замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який сплачується пеня, від невиплаченої суми за кожен день прострочки.

При перевірці розрахунку пені в сумі 539,88 грн., здійсненого позивачем за загальний період з 31.10.2020р. по 17.03.2021р., судом встановлено його помилковість, з огляду на допущення методологічної помилки, внаслідок невірного визначення бази нарахування (суми боргу), оскільки розрахунок позивачем здійснено на суму заборгованості за рахунком №2010538 від 16.10.2020р. без ПДВ.

З огляду на що, судом, за допомогою системи "Ліга-Закон", з урахуванням кінцевої дати нарахування пені визначеної позивачем, здійснено власний розрахунок пені, за період з 31.10.2020р. по 17.03.2021р. на суму боргу 14 168,26 грн., відповідно до якого сума пені складає 647,07 грн.

Разом з тим, враховуючи, що у суду відсутні повноваження щодо збільшення позовних вимог, а таке право належить виключно позивачу, суд, не виходячи за межі позовних вимог, задовольняє вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 539,88 грн., які безпосередньо заявлені у позові.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунки позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 133,92 грн. за загальний період з 31.10.2020р. по 17.03.2021р. встановив його помилковість, з огляду на допущення методологічної помилки, внаслідок невірного визначення бази нарахування (суми боргу), з огляду на що, судом, за допомогою системи "Ліга-Закон", з урахуванням кінцевої дати нарахування 3% річних визначеної позивачем, здійснено власний розрахунок, за період з 31.10.2020р. по 17.03.2021р. на суму боргу 14 168,26 грн., відповідно до якого сума 3% річних складає 160,51 грн.

Так, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Також, суд перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення інфляційних витрат в сумі 531,31 грн. за загальний період з грудня 2020р. по березень 2021р. встановив також його помилковість, з огляду на допущення методологічної помилки, внаслідок невірного визначення бази нарахування (суми боргу) та початкової дати виникнення у відповідача заборгованості, з огляду на що, судом, за допомогою системи "Ліга-Закон", з урахуванням кінцевої дати нарахування інфляційних витрат визначеної позивачем, здійснено власний розрахунок, за період з 31.10.2020р. по 17.03.2021р. на суму боргу 14 168,26 грн., відповідно до якого сума інфляційних витрат складає 900,20 грн.

Разом з тим, враховуючи, що у суду відсутні повноваження щодо збільшення позовних вимог, а таке право належить виключно позивачу, суд, не виходячи за межі позовних вимог, задовольняє вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 133,92 грн. та інфляційних витрат в сумі 531,31 грн., які безпосередньо заявлені у позові.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, як обґрунтовані, підтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, судові витраті по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «АВ Лоджистік» (65026, м. Одеса, вул. Жуковського, буд. 15, офіс 209, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРМАГ» (65026, м. Одеса, Польський узвіз, 11, ) 14 168 (чотирнадцять тисяч сто шістдесят вісім) грн. 26 коп. основної заборгованості, 539 (п`ятсот тридцять дев`ять) грн. 88 коп. - пені, 531 (п`ятсот тридцять одна) грн. 31 грн. - інфляційних витрат та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. -витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Ю.І. Мостепаненко

Повний текст складено 02 червня 2021 р.

Суддя Ю.І. Мостепаненко