Справа № 909/983/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
01.06.2021 м. Івано-Франківськ
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П. А. , секретар судового засідання Попович Л. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
про банкрутство Комунального підприємства "Галичводоканал", Галицький район, Івано-Франківська область, Галич,
арбітражний керуючи розпорядник майном Богач С.С.,(свідоцтво №676 від 26.03.2013року);
від заявника Раврик Ігор Дмитрович, (довіреність б/н від 03.01.20 )- юрист
від ГУ ДПС в Івано-Франківській області : Довган О.В. (довіреність №284/09-19-05-03 від 03.11.20) представник
В С Т А Н О В И В:
Комунальне підприємство "Галичводоканал" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Комунального підприємства "Галичводоканал"
08.12.2020 суд відкрив провадження у справі, ввів мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника та процедуру розпорядження майном строком на 170 календарних днів (до 20.07.2021); розпорядником майна боржника призначив арбітражного керуючого Богач С.С., попереднє засідання суду призначив на 02.02.2021.
Ухвалою суду від 28.04.2021 попередне судове засідання призначено на 01.06.2021 .
До Господарського суду Іваног-Франківської надійшли документи від розпорядника майна про долучення до матеріалів справи матеріалів інвентаризації, звіту за результатами проведення аналізу фінансво-господарської діяльності неплатоспроможного підприємства; про виплату винагороди.
У попередньому засіданні 01.06.2021 боржник пояснив, що заяви кредиторів з грошовими вимогами до нього не надходили.
Заслухавши пояснення учасників попереднього засідання, розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.
Після відкриття провадження у справі про банкрутство Комунального підприємства
"Галичводоканал" ухвалою від08.12.2020 розпорядником майна Богач С.С. виконано передбачені Кодексом України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) заходи з проведення інвентаризації майна боржника та проведення звіту за результатами здійснення аналізу фінансового-господарської діяльності боржника.
Відповідно до ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Стаття 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначає кредитора як юридичну або фізичну особу, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника. Конкурсними кредиторами є кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника (абзац 13 статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства).
Відповідно до частини 14 статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства з моменту відкриття провадження у справі пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передаченому цим Кодексом, та в межах провадження у справі.
Таким чином, системний аналіз наведених норм Кодексу України з процедур банкрутства свідчить про те, що у справі про банкрутство конкурсними кредиторами є ті особи, які подали до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника і вимоги яких визнані судом. При цьому, такі заяви повинні відповідати вимогам частини 3 статті 45 КУзПБ, бути оплачені судовим збором за встановленою ставкою та розглянуті господарським судом з винесенням судового рішення (у вигляді ухвали попереднього засідання) щодо розміру вимог, які визнаються та/чи відхиляються судом.
Як свідчать матеріали справи, після офіційного оприлюднення08.12.2020 оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство КП "Галичводоканал" до дня проведення попереднього засідання 27.04.2020 жодних заяв від кредиторів з грошовими вимогами до боржника до господарського суду не надходили.
Не надходили такі заяви також до розпорядника майна та боржника.
У відповідності до частини 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Частинами 1, 3 статті 3 Господарського процесуального кодексу унормовано, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (на даний час Кодекс України з питань банкрутства - суд), а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Приписами частин 1 і 2 статті 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Боржник Комунальне підприємство "Галичводоканал" скористався своїм правом звернутися до господарського суду із заявою про банкрутство в порядку ст 34 Кодексу України з процедур банкрутства, вказавши про неможливість сплатити заборгованість перед ГУ ДПС в Івано-Франківській області , ТОВ "Прикарпаттеплоенерготрейд", КП "Житловик".
За змістом ч. 4 статті 34 до заяви боржника про відкриття провадження у справі про банкрутство додаються: зокрема,докази загрози неплатоспроможності; перелік кредиторів боржника, вимоги яких визнаються боржником, із зазначенням загальної суми грошових вимог усіх кредиторів, а також щодо кожного кредитора - ім`я або найменування, місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), сума грошових вимог (загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстави виникнення зобов`язань, а також строк їх виконання згідно із законом або договором.
Встановивши у підготовчому засіданні 08.12.2020 що боржник визнає заборгованість перед ГУ ДПС в Івано-Франківській області, Код 43142559 вул.Незалежності,20 м.Івано-Франківськ у розмірі 4907106,62грн., перед ТОВ «Прикарпатенерготрейд», вул.М.Грушевського,2 2А, каб.77, м.Івано-Франківськ у розмірі 218075,72грн. та перед
КП «Житловик» у розмірі 220396,38грн., суд дійшов висновку про наявність передбачених Кодексом України з процедур банкрутства підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство КП "Галичводоканал".
Зазначений розмір заборгованості вказаний в ухвалі від 08.12.20 щодо розміру заборгованості ГУ ДПС в Івано-Франківській області, ТОВ «Прикарпатенерготрейд» та КП «Житловик» не мають сили преюдиції та не надають підстав для визнання грошових вимог зазначеної особи як кредитора у справі про банкрутство в розумінні ст.ст. 1, 45 КУзПБ без його звернення з відповідною заявою з вимогами до боржника.
Визнання судом вимог кредитора без його звернення до господарського суду є порушенням принципу належного урядування, норм Конституції України, Господарського процесуального кодексу України та Кодексу України з процедур банкрутства.
Так, частиною 2 статті 19 Конституції України унормовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відтак, суд констатує, що після офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Ітек Транс" станом на дату проведення попереднього засідання до боржника не висунуто вимог.
Зазначені обставини унеможливлюють подальше провадження у справі про банкрутство боржника, оскільки Кодекс України з процедур банкрутства не передбачає можливості здійснювати процедури банкрутства стосовно особи, до якої не висунуто вимог кредиторів. Також, не існує механізму переходу до підсумкового засідання суду без проведення попереднього засідання, оскільки саме прийняття рішення щодо подальшого здійснення процедури банкуртства належить до компетенції зборів кредиторів, які в даній справі відсутні.
Суд ще раз зазначає, що ГУ ДПС в Івано-Франківській області,ТОВ «Прикарпатенерготрейд» та КП «Житловик» не звернулись до господарського суду в установленому порядку за захистом свого права як кредитора у справі про банкрутство КП "Галичводоканал" , тому захист такого права в судовому порядку в даній справі відбутися не може.
Слід зазначити, що ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства містить особливі підстави для закриття провадження у справі про банкрутство.
Господарський суд закриває провадження у справі про банкрутство, якщо:1) боржник - юридична особа не внесена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;2) юридичну особу, яка є боржником, припинено в установленому законодавством порядку, про що є відповідний запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;3) у провадженні господарського суду є справа про банкрутство того самого боржника;4) відновлено платоспроможність боржника або погашені всі вимоги кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів;5) затверджено звіт керуючого санацією або ліквідатора в порядку, передбаченому цим Кодексом;6) до боржника після офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про його банкрутство не висунуто вимог; 7) справа не підлягає розгляду в господарських судах України;8) господарським судом не встановлені ознаки неплатоспроможності боржника; 9) в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 2 ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства унормовано, що провадження у справі про банкрутство може бути закрито у випадках, передбачених пунктами 1, 2, 5 і 7 частини першої цієї статті, на всіх стадіях провадження у справі про банкрутство (до та після визнання боржника банкрутом), у випадках, передбачених пунктами 3, 4, 8 і 9 частини першої цієї статті, - лише до визнання боржника банкрутом, а у випадку, передбаченому пунктом 6 частини першої цієї статті, - лише після визнання боржника банкрутом.
У випадках, передбачених пунктами 4 - 6 частини першої цієї статті, господарський суд в ухвалі про закриття провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Кодексом строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню (ч. 4 ст. 90 КУзПБ).
Так, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 90 КУзПБ зазначено, що Господарський суд закриває провадження у справі про банкрутство, якщо до боржника після офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про його банкрутство не висунуто вимог.
Але, як зазначено вище, частиною 2 вказаної статті визначено стадії, на яких суд може закрити провадження у справі з підстав, передбачених п.6 цієї статті.
Так, у випадку, передбаченому пунктом 6 частини першої даної статті, - суд може закрити провадження у справі лише після визнання боржника банкрутом.
Наразі, пунктом 8 частини 1 статті 90 КУзПБ передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі про банкрутство юридичної особи, якщо господарським судом не встановлені ознаки неплатоспроможності боржника.
Зважаючи на вищевикладене, оскільки судом встановлено, що після оприлюднення офіційного оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутствоКП "Галичводоканал" станом на дату проведення попереднього засідання до боржника не висунуто вимог, суд не має змоги належним чином надати обгрунтовану оцінку твердженням боржника щодо його неплатоспроможності.
У такій ситуації, на переконання суду, подальше провадження у справі про банкрутство є неможливим, тому його належить закрити на підставі п.8 ч.1 ст. 90 КУзПБ.
Визначаючи підставу для закриття провадження у справі про банкрутство, суд виходить з того, що КУзПБ не встановлено вичерпних підстав для закриття провадження у справі про банкрутство до визнання боржника банкрутом в разі, якщо після оприлюднення офіційного оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство до боржника не висунуто вимог, а пунктом 8 частини 1 статті 90 КУзПБ передбачено підставу для закриття провадження у справі про банкрутство в такому випадку.
Відповідні норми КУзПБ про закриття провадження у справі про банкрутство є процесуальними і повинні застосовуватися, зокрема, у відповідності до частини 3 статті 3 ГПК України, якою передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відтак, оскільки відсутність висунутих до боржника після офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство вимог кредиторів унеможливлює встановити судом реальну загрозу неплатоспроможності боржника, а також подальше провадження у справі, а КУзПБ не встановлює відповідної підстави для закриття провадження у справі про банкрутство в такому випадку, проте не визначає й вичерпного переліку підстав для закриття провадження, суд доходить висновку, що провадження у справі про банкрутство КП "Галичводоканал" належить закрити згідно з пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України - відсутній предмет спору.
Частинами 1, 2 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частина 6 цієї статті передбачає, що якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Як вбачається із доповіді Венеціанської комісії "Про верховенство права" складовими верховенства права є обов`язковість зрозумілості, ясності та передбачуваності положень закону та обов`язковість реалізації владних повноважень відповідно до закону, справедливо та розумно. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню (п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004).
Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість.
Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Zand v. Austria", висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з […] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів […]".
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України"). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України")
Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії" та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить про те, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною права на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.
Вимога статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів щодо прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Підсумовуючи вищевикладене, суд за результатами розгляду справи у попередньому засіданні констатує про відсутність заяв конкурсних кредиторів з вимогами до боржника, недоведення боржником своєї неплатоспроможності та закриває в зв`язку з цим провадження у справі про банкрутство Комунального підприємства "Галичводоканала".
За наведених обставин, керуючись п.8 ч. 1 ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 231, 232, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -
УХВАЛИВ:
2. Припинити дію мораторію на задоволення вимог кредиторів.
3.Припинити повноваження розпорядника майна КП "Галичводоканал" арбітражного керуючого Богача С.С. (свідоцтво № 676 від 26.03.2013року ).
5. Ухвала набирає законної сили 01.06.2021 та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в строки та порядку, визначені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст ухвали складено 02.06.2021
Суддя Шкіндер П.А.
Копію ухвали направити: