ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2021 р. Справа№ 910/19400/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Тищенко О.В.

Шаптали Є.Ю.

секретар судового засідання Макуха О.А.

без виклику представників сторін

розглянувши матеріали апеляційних скарг Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 24.02.2021

у справі № 910/19400/20 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях

про стягнення заборгованості в розмірі 172 533,86 грн.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі -ДП МА «Бориспіль», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» (далі - ТОВ «Інтеравіа», відповідач) про стягнення 172 533,86 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило про порушення відповідачем своїх зобов`язань за Договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого майна), яке належить до державної власності № 1750 від 04.01.2016, укладеним між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях та ТОВ «Інтеравіа», в частині здійснення розрахунків, відтак просило стягнути з відповідача 127 678,85 грн. заборгованості, 8 987,33 грн. пені, 2 097,84 грн. 3% річних, 32 091,32 грн. штрафу та 1 678,52 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (далі - третя особа).

Заперечуючи проти позову, відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому стверджував, що нарахування орендної плати за період з 12 по 16 березня 2020 та з 15 червня 2020 і до завершення карантину має здійснюватись у 50% розмірі відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 611 від 15.06.2020, з 17 березня 2020 по 14 червня 2020 включно відповідач звільняється від сплати орендної плати на підставі ч. 6 ст. 762 ЦК України. Відповідач вказував, що орендоване приміщення розміщене на другому поверсі пасажирського термінала «D» міжнародного аеропорту «Бориспіль», рейси з якого було передано до терміналу «F», згідно рішення позивача, відтак відповідач на підставі наказу № 27 від 17.03.2020 тимчасово зупинив діяльність з обслуговування пасажирів та повітряних суден в пасажирському терміналі «D». Відповідач також зазначав що постановою Кабінету Міністрів України № 228 від 23.03.2020 заборонено прийняття та відправлення повітряних суден, які виконують пасажирські перевезення осіб, що здійснюють подорож з туристичною метою, чим фактично заборонено прийняття та відправлення пасажирських повітряних суден в межах України. За твердженнями відповідача, неможливість використання приміщення посвідчується сертифікатом Торгово-промислової палати України № 3100-20-1459. На переконання відповідача, з урахуванням приписів п. 14 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, він має право на зменшення орендної плати, оскільки приміщення не використовувалось в підприємницькій діяльності відповідача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони. Відповідач вважав, що відповідно до Листа третьої особи № 50-02.02.-4808 від 30.11.2020, остання повідомила, що нарахування орендної плати здійснюється в розмірі 50% від суми нарахованої орендної плати. Крім цього, відповідач стверджував, що за умовами п. 3.6 Договору, позивачу перераховується лише 30% від суми орендної плати. Також, відповідач заперечував проти нарахування 3% річних, інфляційних втрат, пені та штрафу, оскільки позивач неналежним чином виставив оформлені рахунки, адже розмір нарахувань суперечить законодавств, а положення Договору не передбачають зобов`язань відповідача сплатити 21% від суми заборгованості позивачу у разі якщо заборгованість становить не менше ніж три місяці.

В наданій суду першої інстанції відповіді на відзив позивач зазначив, що факт настання форс-мажору не є підставою для звільнення від зобов`язань з виконання Договору, а лише скасовує відповідальність за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань, при цьому умовами Договору не визначено обставин, які через їх надзвичайний характер є підставою для звільнення відповідача від господарської діяльності у випадку порушення умов Договору через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин. За твердженнями позивача, постанова Кабінету Міністрів України «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» № 611 від 15.06.2020 не підлягає застосуванню до умов Договору, оскільки відповідач не належить до орендарів, визначених у Додатку № 1 до Постанови. Також позивач вказував, що зміни до умов Договору в частині зменшення розміру орендної плати на підставі Додатку 2 до Постанови (ч. 5 ст. 16 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та Порядку передачі в орендну державного та комунального майна, не вносились.

За змістом наданих суду першої інстанції пояснень третя особа зазначила, що Наказом № 676 від 26.10.2020 регіональне відділення установило відповідачу перерахунок орендної плати за користування нерухомим державним майном на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, в розмірі 50% суми нарахованої орендної плати, так як мета використання орендованого державного майна за Договором оренди підпадає під критерії, визначені Постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.02.2021 у справі № 910/19400/20 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» заборгованість в розмірі 67 926, 12 грн., пеню у розмірі 2 528, 02 грн., штраф у розмірі 19 543, 22 грн., 3% річних у розмірі 567, 03 грн., інфляційні втрати у розмірі 550, 58 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 366, 73 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ДП МА «Бориспіль» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати в частині відмови у стягненні 59 752, 73 грн. основної заборгованості, 6 459, 31 грн. пені, 12 548, 10 грн. штрафу, 1 530, 81 грн.3 % річних, 1 127, 97 грн. інфляційних витрат та 1 221, 37 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вище згадані позовні вимоги. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права. За твердженнями позивача, суд першої інстанції не взяв до уваги, що Постановою Кабінету Міністрів України №611 від 15.07.2020 не визначено, з якого саме моменту орендодавцем має бути забезпечено нарахування орендної плати орендарям згідно Додатків 2 та 3 до неї, що за своєю правовою природою є зміною істотної умови Договору оренди - зменшення розміру орендної плати, та передбачає необхідність внесення відповідних змін до Договору в порядку, встановленому чинним законодавством України. Позивач стверджував, що як на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин за Договором, так і на момент ухвалення оскаржуваного рішення зміни до Договору в частині зменшення розміру орендної плати на підставі Додатку 2 до згаданої Постанови сторонами не вносились. Більше того, на думку позивача, умовами Договору визначено, що закінчення строку його дії не звільняє сторони від виконання зобов`язань за Договором, які залишились не виконаними, та відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії Договору. Оскільки умовами Договору визначено порядок нарахування пені за несвоєчасність розрахунків за надані послуги, індексації суми заборгованості, застосування штрафних санкцій, позивач вважав правомірним нарахування пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат у заявлених ним до стягнення сумах.

Заперечуючи проти апеляційної скарги позивача, відповідач подав відзив, в якому стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги. Зокрема, зазначив, що п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №611 від 15.07.2020 встановлено, що орендодавців державного майна зобов язано забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно п. 1 цієї постанови, починаючи з дати встановлення карантину, тобто визначено, з якого моменту орендодавцем має бути забезпечено перерахунок орендної плати, а саме, з 12.03.2020. На переконання відповідача, законом, зокрема, ч. 5 ст. 16 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», визначено зменшення орендної плати у випадках передбачених законодавством, в тому числі й Постановою Кабінету Міністрів України №611 від 15.07.2020, і таке зменшення не передбачає внесення змін до Договору. При цьому, відповідач зазначив про відсутність підстав для нарахування пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ТОВ «Інтеравіа» також оскаржило його в апеляційному порядку та просило його скасувати. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням вимог матеріального права. За твердженнями відповідача, незважаючи на те, що відповідач на підтвердження наявності обставин, за які він не відповідає, та через які не міг використовувати орендовані приміщення, надав сертифікат Торгово-промислової Палати України, накази про простій, інформацію про те, що пасажирський термінал «D» не функціонував протягом трьох місяців, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність наявності підстав в розумінні ч. 6 ст. 762 ЦК України для звільнення відповідача від сплати орендної плати за період з 17.03.2020 по 14.06.2020 включно. При цьому, відповідач стверджував, що законодавством не забороняється засвідчувати минулі форс-мажорні обставини, тобто такі, тривалість яких вже завершена, а видача відповідного сертифікату вже після завершення тривалості форс-мажорних обставин не може слугувати підставою для його відхилення як належного та допустимого доказу відсутності у відповідача можливості користуватись приміщеннями у вказаний період включно через форс-мажорні обставини. Також відповідач вважав, що місцевий суд не надав належної оцінки згаданому сертифікату про форс-мажорні обставини, а також інформації, що була оголошена генеральним директором ДП МА «Бориспіль» на прес-конференції від 13.06.2020 про те, що термінал «D» не працював протягом трьох місяців, не з`ясував, чи працювало КПП, через яке здійснюється доступ до приміщення, в період з 17.03.2020 по 14.06.2020. За твердженнями відповідача,неможливість здійснення повітряних перевезень унеможливлювало здійснення наземного обслуговування повітряних суден, що здійснюють повітряні перевезення пасажирів, а також обслуговування пасажирів та багажу. Тобто, внаслідок застосування Постанови КМУ № 228 від 23.03.2020, для відповідача виникли умови, за яких неможливо було здійснювати діяльність з наземного обслуговування повітряних суден, що здійснюють повітряні перевезення пасажирів, а також з обслуговування пасажирів, які здійснюють повітряну подорож та їхнього багажу. При цьому, відповідач звертав увагу, що в період спірних відносин, а саме, з березня 2020 по липень 2020, діяли обмежувальні карантинні заходи, запроваджені КМУ з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), суб`єктом владних повноважень (Кабінетом Міністрів України) були запроваджені заходи (закриття пунктів пропуску та пунктів контролю через кордони, заборона на прийняття та відправлення повітряних суден), якими фактично заборонено здійснення міжнародних повітряних перевезень, внутрішніх повітряних перевезень, а відтак, й наземне обслуговування повітряних суден, пасажирів та багажу, а також були запровадженні заходи, якими заборонялася робота суб`єктів господарювання, яка передбачала приймання відвідувачів, а отже доступ до орендованого майна третіх осіб було заборонено, що в свою чергу свідчить, що орендар має право на звільнення від орендної плати на підставі ч.6 ст. 762 ЦК України. Разом з цим, відповідач вважав, що нездійснення РВ ФДМУ обстеження приміщення з метою фіксування доказів призупинення орендарем діяльності на об`єкті оренди, не може покладати на відповідача надмірний тягар зі сплати орендної плати за період, коли у нього була відсутня можливість користуватись цими приміщеннями. За твердженнями відповідача, оскільки згідно п. 5.2 Договору рахунки за орендну оплату складаються позивачем, а останній всупереч постанови КМУ № 611 від 15.07.2020 не здійснив перерахунок орендної плати в розмірі 50%, як це визначено цією Постановою, прострочення кредитора, а саме, не приведення позивачем рахунків у відповідність до чинного законодавства триває й на даний час, що в свою чергу свідчить про безпідставність нарахування пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат. Оскільки позивач не є підписантом Договору оренди, вказаний договір не може вважатись правочином, вчиненим у письмовій формі щодо забезпечення 30% орендної плати, яка належить до сплати позивачу, штрафом та пенею. Також судом не було враховано, що відповідно до п. 3.3 Договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції на наступний місяць, що в свою чергу виключає можливість нарахування інфляційних втрат тощо.

В наданому апеляційному суду відзиві на апеляційну скаргу відповідача, позивач вказував на безпідставність та необґрунтованість цих апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення в частині стягнення 67 926, 12 грн. основної заборгованості, 2 528, 02 грн. пені, 19 543, 22 грн. штрафу, 567, 03 грн. 3% річних, 550, 58 грн. інфляційних витрат та 1 366, 73 грн. судового збору як законного залишити без змін. Зокрема, зазначив, що жодних перешкод для використання відповідачем орендованого майна, як зі сторони ДП МА «Бориспіль» (балансоутримувача), так й зі сторони Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областей (орендодавця) вчинено не було. При цьому, відповідачем не було надано жодних доказів, що він не мав доступу та/або був позбавлений можливості використовувати орендоване майно за призначенням. Жоден з перелічених відповідачем нормативно-правових актів не забороняв йому здійснювати виробничу діяльність. Обмеження регулярних пасажирських перевезень та переведення обслуговування рейсів з пасажирського терміналу «D» до терміналу «F» не позбавляло відповідача доступу до орендованого приміщення та його використання. За твердженнями позивача, факт настання форс-мажору не звільняє від зобов`язань щодо виконання договору, а лише скасовує відповідальність за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань. При цьому, позивач звертав увагу, що умовами Договору не визначено ані обставин, які через їх надзвичайний характер є підставою для звільнення відповідача від господарської відповідальності у випадку порушення умов Договору через дані обставини, ані порядку засвідчення факту виникнення таких обставин. На переконання позивача, для сплати орендної плати за період лютий-липень 2020 ним було виставлено рахунки-фактури на загальну суму 366 757,66 грн., з яких до сплати на користь позивача належало 152 815,70 грн. Зазначені рахунки фактури були вручені представнику відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи реєстрами виданих/отриманих оригіналів документів за період надання послуг з 01.02.2020 по 31.07.2020, що в свою чергу свідчить про належне виконання позивачем умов Договору в цій частині, відтак доводи відповідача про необхідність застосування приписів ч. 4 ст. 612, ст. 613, ст. 616 ЦК України позивач вважав безпідставним.

Враховуючи ціну позову у даній справі (172 533,86 грн.), яка становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та відсутність клопотань учасників справи про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з їх повідомленням (викликом), апеляційний суд дійшов висновку, що дана апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 04.01.2016 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (третя особа, орендодавець за договором), та ТОВ «Інтеравіа» (відповідач, орендар за договором) укладено Договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, яке належить до державної власності № 1750 (далі - Договір), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлове приміщення № 246 загальною площею 41,9 кв.м., реєстровий номер за ЄРОДВ 20572069.1435.НЛТНПД1884, що знаходиться на другому поверсі терміналу «D» (далі - майно), розташоване за адресою: Київська область, Бориспіль-7, Аеропорт, та перебуває на балансі ДП МА «Бориспіль» (позивач, балансоутримувач за договором), вартість якого визначена за висновком про вартість майна станом на 31.10.2018 і становить за незалежною оцінкою 3 154 500 грн. без врахування ПДВ.

Майно передається в оренду з метою розміщення офісу (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами Договору та Акта приймання-передачі майна.

Положеннями п. 3.1 Договору (в редакції Додаткового договору № 3 від 27.03.2019) орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995 № 786 (далі - Методика) і становить без ПДВ за перший базовий місяць оренди жовтень 2018 - 47 317,50 грн. без ПДВ

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у визначеному законодавством порядку (п. 3.2 Договору).

Відповідно до п. 3.3 Договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.

Розмір орендної плати згідно п. 3.5 Договору переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, істотної зміни стану об`єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

За умовами п. 3.6 Договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Положеннями п. 5.3 Договору сторони погодили, що орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувача (у платіжних дорученнях, які оформлює орендар, вказується «призначення платежу» за зразком, наведеним у розділі 11 Договору), компенсувати експлуатаційні витрати та витрати на утримання майна, в тому числі податку на землю, незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Відповідно до п. 5.19 Договору орендар зобов`язаний до 15 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача Акт приймання-здачі виконаних послуг та рахунок. Підписаний Акт приймання-здачі виконаних послуг орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом п`яти днів з дати його отримування або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом п`яти днів Акт приймання-здачі виконаних послуг не буде повернуто балансоутримувачу та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами.

Цей Договір згідно п. 10.1 укладено строком на один рік, що діє з 04.01.2016 до 03.01.2017 включно.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Договором на підставі ст. 626 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства на підставі ст. 628 ЦК України.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами згідно ст. 629 ЦК України.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 6 ст. 283 ГК України)

За договором найму (оренди) згідно ст. 759 ЦК України наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Положеннями ст. ст. 762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі ( ч. 1, 4 ст. 286 ГК України).

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як встановлено матеріалами справи, за актом приймання-передачі від 04.01.2016 орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування майно - нежитлове приміщення № 246 загальною площею 41,9 кв.м.,реєстровий номер за ЄРОДВ 20572069.1435.НЛТНПД1884 на другому поверсі терміналу «D» (далі - майно) за адресою: Київська область, Бориспіль-7, Аеропорт, та перебуває на балансі Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль».

Додатковими договорами № 2 від 22.01.2018, №3 від 27.03.2019 та № 5 від 11.02.2020 сторонами продовжувався термін дії Договору, зокрема, відповідно до Додаткового договору № 5 від 11.02.2020 до Договору сторонами продовжено строк дії Договору до 03.01.2021 включно.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив, що відповідач взятих на себе за Договором зобов`язань належним чином не виконав й орендної плати за березень - липень 2020 року своєчасно та у повному обсязі не здійснив, хоча виставлені на оплату рахунки та Акти приймання-здачі виконаних послуг отримав, в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 127 678,85 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 762 ЦК України, ч. 3 ст. 285 ГК України, ч. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (чинного на час укладення договору оренду), п. 5.3 Договору орендар зобов`язаний своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу.

За змістом ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (чинного на час укладення договору оренду) орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п. 3.6 Договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

За приписами Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України «Про Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу» № 786 від 4 жовтня 1995 р. у разі коли орендодавцем майна є Фонд державного майна, його регіональне відділення чи представництво, орендна плата спрямовується за нерухоме майно державних підприємств, установ, організацій (крім підприємств, установ та організацій галузі кінематографії, які належать до сфери управління Мінкультури, - на період до 31 грудня 2019 р.) - 70 відсотків орендної плати до державного бюджету, 30 відсотків державному підприємству, організації, на балансі яких перебуває це майно.

Як встановлено матеріалами справи, для сплати орендної плати за період березень-липень 2020 року включно позивачем було виставлено відповідачу рахунки-фактури № 76/247 від 29.02.2020 на суму 60 328,43 грн., з яких на користь балансоутримувача підлягало до сплати 25 136,85 грн.; № 76/486 від 31.03.2020 на суму 60 811,06 грн., з яких на користь балансоутримувача підлягало до сплати 25 337,94 грн.; № 76/727 від 30.04.2020 на суму 61 297,55 грн., з яких на користь балансоутримувача підлягало до сплати 25 540,65 грн.; № 76/908 від 31.05.2020 на суму 61 481,44 грн., з яких на користь балансоутримувача підлягало до сплати 25 617,27 грн.; № 76/1114 від 30.06.2020 на суму 61 604,40 грн., з яких на користь балансоутримувача підлягало до сплати 25 668,50 грн.; № 76/1272 від 31.07.2020 на суму 61 234,78 грн., з яких на користь балансоутримувача підлягало до сплати 25 514,49 грн. та Акти приймання-здачі виконаних послуг згідно договору № 1750 від 04.01.2016 від 29.02.2020 на суму 60 328,43 грн., від 31.03.2020 на суму 60 811,06 грн., від 30.04.2020 на суму 61 297,55 грн., від 31.05.2020 на суму 61 481,44 грн., від 30.06.2020 на суму 61 604,40 грн., від 31.07.2020 на суму 61 234,78 грн.

Відповідач вказані вище Акти приймання-здачі виконаних послуг згідно договору № 1750 від 04.01.2016 : від 29.02.2020 на суму 60 328,43 грн., від 31.03.2020 на суму 60 811,06 грн., від 30.04.2020 на суму 61 297,55 грн., від 31.05.2020 на суму 61 481,44 грн., від 30.06.2020 на суму 61 604,40 грн., від 31.07.2020 на суму 61 234,78 грн. підписав із запереченнями, які виклав в листах від 17.04.2020 № 01-10.1-194; від 19.05.2020 № 01-10.1-228; від 22.07.2020 № 01-08-305; від 19.08.2020 № 01-10.1-363. Свою незгоду відповідач обґрунтував тим, що чинним законодавством, зокрема, ч. 6 ст. 762 ЦК України передбачено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Враховуючи, що з 12.03.2020 на усій території України встановлено карантин, тимчасово закрито з 00 год. 00 хв. 17.03.2020 пункти пропуску (пункти контролю) через державний кордон для міжнародного пасажирського повітряного сполучення, заборонено прийняття та відправлення повітряних суден, які виконують пасажирські перевезення осіб, що здійснюють подорож з туристичною метою, а основною діяльністю відповідача є надання послуг з наземного обслуговування авіаперевізникам, ТОВ «Інтеравіа» не мало змоги, починаючи з моменту закриття пунктів пропуску через державний кордон для міжнародного пасажирського повітряного сполучення використовувати майно, орендоване у РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях за цільовим призначенням.

На вищезгадані листи позивачем надано відповіді від 23.06.2020 № 19-22/1-301, від 12.08.2020 та від 11.09.2020 № 25-22-282, в яких зазначено про необхідність звернення до орендодавця за роз`ясненнями, врегулювання цього питання лише після прийняття Урядом постанови про порядок сплати орендної плати в період дії карантину, звернення до орендодавця з проханням укласти додаткові договори про внесення змін до Договору в частині зменшення орендної плати та очікування відповіді на вказане звернення.

В зв`язку з неоплатою виставлених рахунків позивачем надіслано на адресу відповідача претензію № 35-28/5-59 від 10.06.2020 з вимогою погасити заборгованість в місячний строк за визначеними реквізитами.

У відповідь на вказані вимоги відповідач листом від 07.08.2020 вих. № 01-10.1-327 зазначив про наявність обставин для звільнення від сплати орендної плати з 18.03.2020 по 15.06.2020 на підставі ч. 6 ст. 762 ЦК України та нарахування орендної плати в розмірі 50% з 15.06.2020 в зв`язку із запровадженням карантинних заходів на території України.

Претензією № 35-28/5-159 від 14.09.2020 позивачем повторно висловлено вимогу з оплати боргу в розмірі 152 815,70 грн., а також надано пояснення щодо відсутності у ДП МА «Бориспіль», як балансоутримувача, підстав для внесення змін до Договору щодо розміру орендної плати, звільнення від оплати згідно ч. 6 ст. 762 ЦК України, у зв`язку з чим це питання належить узгоджувати з орендодавцем, та повідомлено про необхідність комісійного обстеження приміщення та складання акту щодо неможливості використання орендованого майна.

За приписами ч. 4 ст. 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

Для застосування ч. 6 ст. 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном (орендної плати) визначальною умовою є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за це, мають бути доведені. Подібні правові висновки наведено в п. 31.4 постанови Верховного Суду від 27.08.2019 у справі № 914/2264/17.

При цьому, незалежними від волі орендаря обставинами є, зокрема, незаконне захоплення майна іншою особою, неповідомлення орендодавцем орендаря про права третіх осіб на майно (наприклад, право застави, при реалізації якого може накладатися арешт на майно, що унеможливлює доступ орендаря до нього), аварійний чи незадовільний технічний стан майна, правомірне зайняття приміщення третьою особою на підставі договору оренди, раніше укладеного з орендодавцем.

При настанні таких обставин вже після укладення договору оренди доказами на підтвердження неможливості використання майна можуть бути, зокрема, сертифікат торгово-промислової палати щодо форс-мажорних обставин, документально оформлені результати розгляду заяв та скарг до правоохоронних органів, акт державного виконавця про арешт майна та його передачу третій особі на відповідальне зберігання, судове рішення у справі за позовом про усунення перешкод у користуванні майном, висновок судової експертизи про аварійний стан об`єкта оренди, рішення компетентного державного органу про початок його реконструкції, реставрації чи капітального ремонту тощо. Подібні правові висновки наведено в постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 905/1601/17.

11.03.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із відповідними змінами і доповненнями), якою з 12.03.2020 на усій території України встановлено карантин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій в зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 № 540-IX, який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 14 такого змісту: « 14. З моменту встановлення карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 (з наступними змінами і доповненнями), і до його завершення в установленому законом порядку наймач може бути звільнений від плати за користування майном відповідно до частини шостої статті 762 цього Кодексу».

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-IX, який набрав чинності 18.04.2020, пункт 14 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в такій редакції: « 14. Встановити, що на час дії відповідних обмежувальних карантинних заходів, запроваджених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), обставинами, за які наймач (орендар) не відповідає відповідно до частини другої статті 286 Господарського кодексу України, частин четвертої та шостої статті 762 Цивільного кодексу України, також є заходи, запроваджені суб`єктами владних повноважень, якими забороняються певні види господарської діяльності з використанням орендованого майна, або заходи, якими забороняється доступ до такого майна третіх осіб».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо державної підтримки сфери культури, креативних індустрій, туризму, малого та середнього бізнесу у зв`язку з дією обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби COVID-19» від 16.06.2020 № 692-IX, який набрав чинності 16.07.2020, пункт 14 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в такій редакції: « 14. Установити, що з моменту встановлення карантину, введеного Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 (із наступними змінами і доповненнями), і до його відміни (скасування) в установленому законом порядку, плата за користування нерухомим майном (його частиною) підлягає зменшенню за вимогою наймача, який здійснює підприємницьку діяльність з використанням цього майна, впродовж усього часу, коли майно не могло використовуватися в підприємницькій діяльності наймача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони.

У випадку, визначеному абзацом першим цього пункту, розмір плати за користування майном не може перевищувати сукупний (пропорційно до орендованої площі) обсяг витрат, які наймодавець здійснив або повинен буде здійснити за відповідний період для внесення плати за землю, сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і сплати вартості комунальних послуг.

Зазначені витрати покладаються на наймача як плата за користування майном за відповідний період пропорційно площі нерухомого майна, яку він наймає відповідно до договору, якщо договором не передбачений обов`язок наймача самостійно сплатити ці витрати повністю або частково.

Згадана норма не поширюється на суб`єктів господарювання, які впродовж дії карантину фактично здійснювали діяльність з використанням цього майна в своїй господарській діяльності в повному обсязі, а також на договори найму майна, яке належить територіальній громаді».

В свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2020 № 228 «Питання перевезень авіаційним транспортом» заборонено з 12 год. 00 хв. 24 березня 2020 до 22 травня 2020 прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення осіб, які здійснюють подорож з туристичною метою та прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення, крім перевезень, які здійснюються через державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» або у разі неможливості прийняття та відправлення повітряних суден Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» - через Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» як резервне.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» № 392 від 20 травня 2020 встановлено, що на період дії карантину забороняється прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують міжнародні пасажирські перевезення, крім перевезень, які здійснюються через Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» або у разі неможливості прийняття та відправлення повітряних суден Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» - через Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» як резервне. У разі необхідності задоволення державних потреб прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення, а також перевезення членів екіпажів морських та річкових суден, які прямують до/з місця своєї роботи, здійснюється за погодженням з відповідним міністерством.

Згаданою Постановою також встановлено, що у регіонах, в яких здійснюється послаблення протиепідемічних заходів, дозволяється з 15 червня прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення авіаційним транспортом.

За умовами п. 1.1 Договору предметом оренди є державне нерухоме майно - нежитлове приміщення № 246 загальною площею 41,9 кв.м., реєстровий номер за ЄРОДВ 20572069.1435.НЛТНПД1884, яке знаходиться на другому поверсі терміналу «D» за адресою: Київська область, Бориспіль-7, Аеропорт, та перебуває на балансі Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль, яке згідно п. 1.2 Договору передається в оренду з метою розміщення офісу.

На підтвердження обставин щодо неможливості використання орендованого майна відповідач посилався на рішення ДП «МА «Бориспіль» перевести обслуговування рейсів з пасажирського терміналу «D» до терміналу «F», відтак відповідно до наказу генерального директора ТОВ «Інтеравіа» № 27 від 17.03.2020 було тимчасово зупинено діяльність ТОВ «Інтеравіа» з обслуговування пасажирів та повітряних суден в пасажирському терміналі «D», а наказом генерального директора ТОВ «Інтеравіа» № 29 від 31.03.2020 у ТОВ «Інтеравіа» встановлено простій з 04.04.2020 по 24.04.2020, який продовжено до стабілізації ситуації та дозволу державних органів на початок відновлення авіасполучення в країні та світі згідно наказу № 31 від 24.04.2020.

Проте належних та допустимих доказів на підтвердження заборони на використання орендованого приміщення та відповідно здійснення господарської діяльності відповідачем надано не було.

При цьому, обмеження регулярних пасажирських перевезень та переведення обслуговування рейсів з пасажирського терміналу «D» до терміналу «F» не позбавляло відповідача права доступу до орендованого приміщення та розміщеного у ньому майна відповідача, доказів на спростування цього останнім суду не надано.

Роздруківка з сайту позивача про закриття терміналу «D» Міжнародного аеропорту «Бориспіль» не є доказом обмеження відповідача в реалізації використання працівниками відповідача орендованого приміщення.

Посилання відповідача на положення п. 39 розділу ІІІ Правил охорони повітряних суден та інших об`єктів цивільної авіації, забезпечення контролю доступу до них, затверджених наказом Державної авіації України № 1017 від 07.08.2019 (далі - Правила), ст. 1 Положення про перепустки ДП «МА «Бориспіль» від 04.03.2019 (далі - Положення), з урахуванням яких відповідач стверджував, що працівникам ТОВ «Інтеравіа» було заборонено перебувати в орендованому приміщення без дозволу керівника відповідного структурного підрозділу, правомірно відхилено судом першої інстанції, так як згідно п. 39 наведених Правил забороняється працівникам залишатися без дозволу керівника відповідного структурного підрозділу на території контрольованої зони суб`єкта авіаційної діяльності та його об`єктах після закінчення робочого часу (зміни) або проходити на об`єкти в неробочий час, а відповідно до ст. 1 Положення контрольована зона - робоча площа аеропорту, прилегла до неї територія та розташовані поблизу будівлі або їх частини, доступ до яких контролюється.

Водночас, жодних належних доказів позбавлення відповідача можливості доступу до орендованого приміщення та користування ним у робочий час відповідачем не надано.

Крім цього, на підтвердження неможливості користування орендованим приміщенням в період з 17.03.2020 по 14.06.2020 включно та наявності підстав для звільнення від орендної плати у цей період, відповідач посилався на Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 3100-20-1459, яким Торгово-промислова палата України засвідчила неможливість користування державним нерухомим майном - нежитловим приміщенням № 246 загальною площею 41,9 кв.м., реєстровий номер за ЄРОДВ 20572069.1435.НЛТНПД1884, на другому поверсі терміналу «D» за адресою: Київська область, Бориспіль-7, Аеропорт, та перебуває на балансі Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль за Договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 1750 від 04.01.2016 у період з 17 березня 2020 року по 14 червня 2020 року.

Разом з цим, відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб;

Положеннями ст. 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікати про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Однак, наведений вище сертифікат видано Торгово-промисловою палатою України 21.08.2020 на звернення відповідача № 01-12-351 від 13.08.2020, тобто вже після завершення періоду, стягнення заборгованості за який є предметом спору у даній справі, а умовами Договору сторонами не передбачено умов та підстав звільнення від обов`язку оплати орендної плати, в т.ч. з підстав настання форс-мажорних обставин.

При цьому, саме лише посилання відповідача, що в зв`язку із запровадженням карантинних заходів з 12.03.2020 та встановленням Кабінетом Міністрів України відповідних обмежень у сфері авіаперевезень та закриття кордонів, ТОВ «Інтеравіа», як підприємство, що здійснює наземне обслуговування повітряних суден, пасажирів, багажу, тимчасово призупинило виробничу діяльність, оголосило простій, що не є безумовною підставою настання форс-мажорних обставин у спірних правовідносинах щодо оренди державного нерухомого майна, оскільки має бути оцінено саме неможливість фактичного використання орендованого майна відповідача в сукупності з усіма обставинами.

Відповідно до Договору орендодавцем державного майна є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, а отже забезпечити нарахування орендної плати на період карантину може тільки орендодавець.

Як встановлено матеріалами справи, Фонд державного майна України листом № 10-16-8306 від 30.04.2020 «Щодо деяких питань реалізації Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Держаний бюджет України на 2020 рік» надав роз`яснення щодо порядку застосування звільнення орендарів державного майна від сплати орендної плати, за змістом яких для отримання звільнення від орендної плати необхідно:

1. Перевірити чи поширюються заборони зі здійснення певного виду підприємницької та іншої діяльності, запроваджені постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 (із змінами і доповненнями) на вид діяльності (цільове призначення), за яким використовується державне майно за договором оренди.

2. Якщо так, то орендар звертається із заявою до орендодавця з проханням звільнити такого орендаря від орендної плати за договором відповідно до статті 762 Цивільного кодексу України.

3. Після отримання звернення орендаря орендодавець спільно з балансоутримувачем майна, що є об`єктом договору оренди, здійснює обстеження орендованого приміщення з метою отримання доказів призупинення орендарем діяльності на об`єкті оренди, про що складається акт.

4. На підставі заяви орендаря і складеного представниками орендодавця і балансоутримувача акту обстеження орендодавець приймає рішення про звільнення орендаря від сплати орендної плати на період карантину.

Таким чином, для реалізації свого права на звільнення від орендної плати, відповідачу необхідно було звернутися з відповідною заявою до орендодавця - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях і це право, як вбачається з наданих відповідачем листів, було реалізоване.

Водночас, будь-яких доказів встановлення у визначеному порядку обстеження орендованого приміщення з метою фіксування доказів призупинення орендарем діяльності на об`єкті оренди та складання відповідного акту суду не надано.

З огляду на наведене, апеляційний суд визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено наявності підстав згідно ч. 6 ст. 762 ЦК України для звільнення його від сплати орендної плати за період з 17.03.2020 по 14.06.2020 включно, що становить частину спірного періоду у даній справі.

Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» №611 від 15 липня 2020 року врегульовано питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину.

Положеннями п 1 постанови № 611 визначено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2:

1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1;

2) нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 р. №786 (ЗП України, 1996 р., № 2, ст. 57; Офіційний вісник України, 2011 р., № 71, ст. 2677), здійснюється у розмірі:

50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2;

25 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 3.

Визначено орендодавцям державного майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно пункту 1 цієї постанови починаючи з дати встановлення карантину.

В додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 15 липня 2020 року № 611 наведено перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється в розмірі 50 відсотків.

Зокрема, до переліку орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків віднесено орендарів, які використовують нерухоме державне майно для розміщення офісних приміщень (зокрема в аеропортах).

Наказом № 676 від 26.10.2020 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях встановило відповідачу перерахунок орендної плати за користування нерухомим державним майном на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів Україн, у розмірі 50% суми нарахованої орендної плати, так як мета використання орендованого державного майна за Договором оренди підпадає під критерії, визначені Постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину».

Листом «Щодо нарахування орендної плати на період дії карантину» вих. № 50-02.20-4808 від 30.11.2020 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, адресованим ТОВ «Інтеравіа» та ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» зазначило, що враховуючи заяву відповідача від 20.03.2020 № 01-08-165, нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995 здійснюється у розмірі 50 відсотків нарахованої суми орендної плати.

Посилання позивача (апелянта) на те, що Постановою Кабінету Міністрів України №611 від 15.07.2020 не визначено, з якого саме моменту орендодавцем має бути забезпечено нарахування орендної плати орендарям згідно Додатків 2 та 3 до неї, відхиляються апеляційним судом як безпідставні, адже п. 2 згаданої Постанови встановлено орендодавцям державного майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно п. 1 цієї постанови, починаючи з дати встановлення карантину, тобто визначено, з якого моменту орендодавцем має бути забезпечено перерахунок орендної плати, а саме, з 12.03.2020.

Таким чином, у відповідача наявний обов`язок зі сплати орендної плати в розмірі 50% відсотків від суми нарахованої орендної плати за період з 12 березня 2020 по липень 2020 включно, з огляду на заявлений до стягнення період, за який відповідно до умов Договору належні до сплати на користь позивача 30% відсотків та ПДВ, отже у період з 01.03.2020 по 11.03.2020 орендна плата на користь балансоутримувача без наявності підстав для зменшення склала 8 990,85 грн., за період з 12.03.2020 по 31.03.2020 належною до сплати є орендна плата в розмірі 7 764,82 грн., за квітень 2020 року - 12 770,32 грн., за травень 2020 року - 12 808,63 грн., за червень 2020 року - 12 834,25 грн., за липень 2020 року - 12 757,25 грн., а отже загальна сума заборгованості відповідача за Договором за спірний період з березня по липень 2020 включно перед позивачем становить 67 926,12 грн.

Положеннями ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження сплати орендної плати, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

З огляду на наведене та те, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати заборгованості за Договором ним не спростовано, апеляційний суд визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 67 926,12 грн. заборгованості зі сплати орендної плати, відповідно в іншій частині цих вимог слід відмовити.

Крім цього, в зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 8 987,33 грн. пені, 2 097,84 грн. 3% річних, 32 091,32 грн. штрафу та 1 678,52 грн. інфляційних втрат.

Учасники господарських відносин в силу положень ст. 216 ГК України несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (п. 1 ст. 218 ГК України).

Порушенням зобов`язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.1-3 ст. 549 ЦК України ).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються на підставі ч. 6 ст. 231 ГК України у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

За змістом ч. 2 ст. 343 ГК України та ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 3.7 Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до державного бюджету та балансоутримувачу у визначеному п. 3.6 Договору співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Як згадувалось вище, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо державної підтримки сфери культури, креативних індустрій, туризму, малого та середнього бізнесу у зв`язку з дією обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби COVID-19» від 16.06.2020 № 692-IX, який набрав чинності 16.07.2020, пункт 14 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в такій редакції: 214. Установити, що з моменту встановлення карантину, введеного Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 (із наступними змінами і доповненнями), і до його відміни (скасування) в установленому законом порядку, плата за користування нерухомим майном (його частиною) підлягає зменшенню за вимогою наймача, який здійснює підприємницьку діяльність з використанням цього майна, впродовж усього часу, коли майно не могло використовуватися в підприємницькій діяльності наймача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони.

В свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» №611 від 15 липня 2020 року врегульовано питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину.

Положеннями п. 1 Постанови № 611 встановлено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2:

1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1;

2) нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 р. №786 (ЗП України, 1996 р., № 2, ст. 57; Офіційний вісник України, 2011 р., № 71, ст. 2677), здійснюється у розмірі:

50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2;

25 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 3.

Одночасно визначено орендодавцям державного майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно пункту 1 цієї постанови починаючи з дати встановлення карантину.

У додатку 2 до Постанови Кабінету Міністрів України від 15 липня 2020 року № 611 наведено перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків.

Зокрема, до переліку орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків віднесено орендарів, які використовують нерухоме державне майно для розміщення офісних приміщень (зокрема в аеропортах).

Наказом № 676 від 26.10.2020 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях установило відповідачу перерахунок орендної плати за користування нерухомим державним майном на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, у розмірі 50% суми нарахованої орендної плати, так як мета використання орендованого державного майна за Договором оренди підпадає під критерії, визначені Постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину».

Листом «Щодо нарахування орендної плати на період дії карантину» вих. № 50-02.20-4808 від 30.11.2020 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, адресованим ТОВ «Інтеравіа» та ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» зазначило, що враховуючи заяву відповідача від 20.03.2020 № 01-08-165, нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995 здійснюється в розмірі 50 відсотків суми нарахованої орендної плати.

За матеріалами справи вказаний лист отримано відповідачем - 09.12.2020 за вх. № 01-08-207, а отже саме з 09.12.2020 відповідач був обізнаний про розмір орендної плати, який підлягає сплаті за Договором та не був позбавлений можливості сплатити орендну плату за Договором.

Водночас, з огляду на наявний спір щодо розміру орендної плати, що вбачається із листування сторін протягом тривалого часу, зокрема, згідно листа позивача № 19-22/1-301 від 23.06.2020 на звернення відповідача, відповідно до Листа Фонду державного майну України від 30.04.2020 № 10-16-8306, заяви орендарів на зменшення орендної плати можуть бути задоволенні за умови затвердження Кабінетом Міністрів України постанови «Про деякі питання орендної плати за державне майно під час дії карантину», згідно відповіді № 03-22-102 від 12.08.2020 на листа відповідача, перерахунок орендної плати буде можливим після отримання відповідного роз`яснення від регіонального відділення, згідно відповіді № 25-22-282 віл 11.09.2020 на листа відповідача, перерахунок орендної плати буде можливим після отримання відповідного роз`яснення від регіонального відділення або відповідного документу (лист, додатковий договір).

Таким чином, протягом тривалого часу між сторонами відбулось листування в зв`язку з відсутністю єдності щодо порядку та наявності підстав для зменшення розміру орендної плати, відповідно відсоткового співвідношення такого зменшення.

Відповідно до ч. 1 ст. 613 ЦК України, ч. 1 ст. 221 ГК України кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов`язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, встановлених договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Положеннями ч. 4 ст. 612 ЦК України визначено, що прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Боржник не вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, поки воно не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора (ч. 3 ст. 220 ГК України).

Аналіз зазначених норм дає підстави стверджувати, що термін «кредитор» за текстом ст. 613 ЦК України використовується умовно як сторона, що у зобов`язальних правовідносинах протистоїть особі, яка є боржником. Тому, зазначені в ч. 4 ст. 612 ЦК України умови настають, зокрема, у разі невиконання кредитором свого зобов`язання за договором шляхом належного прийняття або неприйняття виконаного боржником зобов`язання за договором, внаслідок чого прострочення боржника не може настати до виконання кредитором свого обов`язку.

В даному випадку, за відсутності визначеності щодо зменшення розміру орендної плати, відповідач, до отримання 09.12.2020 за вх. № 01-08-207 Листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях «Щодо нарахування орендної плати на період дії карантину» вих. № 50-02.20-4808 від 30.11.2020, був позбавлений можливості самостійно визначити належний до сплати розмір орендної плати за Договором в період з 12 березня 2020 по липень 2020 включно, відтак мало місце прострочення кредитора.

Здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені, адже позивачем заявлено до стягнення пеню до 26.11.2020, а Лист третьої особи відповідачем отримано 09.12.2020, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача пені, нарахованої лише на суму орендної плати за лютий та з 01 по 11 березня 2020.

Водночас позивачем не враховано приписів ч.5 ст.254 ЦК України, згідно яких якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З огляду на наведене, апеляційний суд визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 2 528,02 грн.

Відповідно до п. 3.8 Договору у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф в розмірі 21% від суми заборгованості.

Оскільки після отримання Листа третьої особи № 50-02.20-4808 від 30.11.2020 за відповідачем обліковувалась заборгованість в розмірі 67 926,12 грн., а орендна плата у розмірі 25 136,85 грн. за лютий місяць була сплачена відповідачем лише 16.09.2020, місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в розмірі 19 543,22 грн.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, врахувавши, що позивачем заявлено до стягнення 3% річних та інфляційні втрати до 26.11.2020, а Лист третьої особи, як згадувалось вище, отримано відповідачем 09.12.2020, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих лише на суму орендної плати за лютий, сплата якої була здійсненна відповідачем 16.09.2020, стягненню підлягають 567,03 грн. 3% річних та 550,58 грн. інфляційних втрат.

Доводи апелянтів з приводу неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення вимог процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення, а також з приводу невідповідності висновків місцевого суду обставинам справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

За рішенням від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянтів за текстом їх апеляційних скарг не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянтів по суті їх скарг в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2021 у справі № 910/19400/20 - без змін.

Матеріали справи №910/19400/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 01.06.2021

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді О.В. Тищенко

Є.Ю. Шаптала