ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2021 р. Справа№ 910/11243/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Тищенко А.І.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі Пнюшкову В.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 12.05.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Продукти" Членів трудового колективу Державного підприємства роздрібної торгівлі № 228 "Молоко"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 20.10.2020 (повний текст складено 06.11.2020)

у справі №910/11243/20 (суддя Паламар П.І.)

за позовом 1. Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації

2. Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Продукти" Членів трудового колективу Державного підприємства роздрібної торгівлі № 228 "Молоко"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Київська міська рада

про виселення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація (далі - позивач-1) та Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" (далі - позивач-2) звернулися до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Продукти" Членів трудового колективу Державного підприємства роздрібної торгівлі № 228 "Молоко" (далі - відповідач, скаржник), відповідно до якого позивачі просять виселити відповідача з нежитлових приміщень за адресою: м. Київ, проспект Науки, 43 (перший поверх площею 130,9 кв.м., підвал площею 50,9 кв.м., а також зобов`язати відповідача передати нежитлові приміщення, які є комунальною власністю територіальної громади міста Києва, що розташовані за адресою: м. Київ, проспект Науки, 43 (перший поверх площею 130,9 кв.м., підвал площею 50,9 кв.м. позивачу-2 шляхом підписання двостороннього акта приймання-передачі орендного майна.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 позов Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю "Продукти" Членів трудового колективу Державного підприємства роздрібної торгівлі № 228 "Молоко" про виселення задоволено.

Виселено Товариство з обмеженою відповідальністю "Продукти" Членів трудового колективу Державного підприємства роздрібної торгівлі № 228 "Молоко" з нежитлових приміщень за адресою: м. Київ, проспект Науки, 43 (перший поверх площею 130,9 м2, підвал площею 50,9 м2).

У решті позову Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації та у позові Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Продукти" Членів трудового колективу Державного підприємства роздрібної торгівлі № 228 "Молоко" на користь Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації 2102 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Продукти" Членів трудового колективу Державного підприємства роздрібної торгівлі № 228 "Молоко" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 у справі №910/11243/20 скасувати в частині задоволених позовних вимог про виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "Продукти" Членів трудового колективу Державного підприємства роздрібної торгівлі № 228 "Молоко" з нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, проспект Науки, 43 (1 поверх площею 130,9 м2, підвал площею 50,9 м2) та закрити провадження у справі в цій частині.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.12.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Продукти" Членів трудового колективу Державного підприємства роздрібної торгівлі № 228 "Молоко" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 у справі №910/11243/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів: Мальченко А.О., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Продукти" Членів трудового колективу Державного підприємства роздрібної торгівлі № 228 "Молоко" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 у справі №910/11243/20 - залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Продукти" Членів трудового колективу Державного підприємства роздрібної торгівлі № 228 "Молоко" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 у справі №910/11243/20 з доданими до неї документами повернуто скаржнику.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Продукти" Членів трудового колективу Державного підприємства роздрібної торгівлі № 228 "Молоко" повторно звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 у справі №910/11243/20 скасувати в частині задоволених позовних вимог про виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "Продукти" Членів трудового колективу Державного підприємства роздрібної торгівлі № 228 "Молоко" з нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, проспект Науки, 43 (1 поверх площею 130,9 м2, підвал площею 50,9 м2) та закрити провадження у справі в цій частині.

Також скаржник звернувся з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 у справі №910/11243/20, обґрунтовуючи клопотання тим, що скаржником з технічних причин не було виправлено недоліки, а саме, не направлено копію апеляційної скарги з додатками третій особі, а також, подано апеляційну скаргу негайно після отримання ухвали про її повернення та направлено копію останньої з додатками всім учасникам справи до отримання апеляційної скарги.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на момент закінчення строку дії договору відповідач як належний користувач набув переважне право на продовження оренди. Також скаржник вказує, що останній приватизував цілісний майновий комплекс магазину, тому на підставі чинного тоді законодавства набув права оренди.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 10.02.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Продукти" Членів трудового колективу Державного підприємства роздрібної торгівлі № 228 "Молоко" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 у справі №910/11243/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів: Шаптали Є.Ю., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2021 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Продукти" Членів трудового колективу Державного підприємства роздрібної торгівлі № 228 "Молоко" про поновлення строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 у справі №910/11243/20. Відновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Продукти" Членів трудового колективу Державного підприємства роздрібної торгівлі № 228 "Молоко" строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 у справі №910/11243/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Продукти" Членів трудового колективу Державного підприємства роздрібної торгівлі № 228 "Молоко" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 у справі №910/11243/20. Призначено справу до розгляду на 07.04.2021.

09.03.2021 від позивача-2 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 у справі №910/11243/20 залишити без змін.

В судовому засіданні 07.04.2021 оголошено перерву на 12.05.2021.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2021 у зв`язку перебуванням судді Яковлєва М.Л. у відпустці, який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/11243/20.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.05.2021 для розгляду справи №910/11243/20 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Продукти" Членів трудового колективу Державного підприємства роздрібної торгівлі № 228 "Молоко" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 у справі №910/11243/20 прийнято до провадження у визначеному складі суддів: головуючого судді Куксова В.В., судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко А.І.

Позивач-1, -2 та відповідач, третя особа з`явились в судове засідання 12.05.2021 та надали свої пояснення по суті апеляційної скарги.

В судовому засіданні 12.05.2021 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників позивачів, відповідача та третьої особи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 12.07.2010 між Голосіївською районною у м. Києві радою (далі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Продукти "Членів трудового колективу державного підприємства роздрібної торгівлі №228 "Молоко" (далі - орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення №37-10 (далі - договір оренди), відповідно до п. 1.1. якого, на підставі розпорядження Голосіївської районної у м. Києві Ради від 17.06.2010 № 77 п. 2.12. та ордеру № 58-10 від 12.07.2010 орендодавець передає, а орендар приймає в користування на умовах оренди нежитлове приміщення, яке є комунальною власністю територіальної громади Голосіївського району м. Києва, що знаходиться за адресою: пр-т Науки, 43, площею 130,9 кв.м. на першому поверсі для магазину з продажу товарів продовольчої групи та супутніх товарів та розміщення кафетерію та 50,9 кв.м. у підвалі для магазину з продажу товарів продовольчої групи та супутніх товарів та розміщення кафетерію.

Відповідно до п. 5.1 договору оренди, термін дії договору встановлюється з 12.07.2010 по 12.06.2013.

Положеннями п. 5.2 договору оренди передбачено, що після закінчення терміну, зазначеного в п. 5.1 договір оренди припиняє свою дію. Орендар має право у встановленому порядку звернутись до орендодавця з проханням укласти договір на наступний період. У разі відмови орендодавця продовжити термін оренди, орендар повинен звільнити приміщення згідно умов п. 2.13 договору.

На підставі рішення Київської міської ради № 183/4995 від 28.10.2010 "Про окремі питання організації управління районами в місті Києві" вищевказане нежитлове приміщення було передане до сфери управління Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації.

Відповідно до розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 489 "Про передачу нежитлових будівель та приміщень комунальному підприємству Голосіївського району в м. Києві "Розрахунковий центр "Голосіїво" від 25.06.2011 на баланс Комунального підприємства Голосіївського району в м. Києві "Розрахунковий центр "Голосіїво" передано нежитлові будівлі та приміщення комунальної власності (в т.ч. нежитлове приміщення по проспекту Науки, 43 у м. Києві (перший поверх площею 130,9 м2, підвал площею 50,9 м2).

Згідно рішення Київської міської ради № 34/6250 "Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва" від 22.09.2011 орендодавцем вищевказаного майна територіальної громади міста Києва визначено Голосіївську районну в м. Києві державну адміністрацію.

Відповідно до рішення Київської міської ради № 270/270 "Про удосконалення структури управління житловим комунальним господарством м. Києва" від 09.04.2014, розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 95 "Про організаційно-правові заходи реорганізації Комунального підприємства "Розрахунковий центр "Голосіїво" останнє було реорганізоване шляхом приєднання до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" (далі-позивач 2.).

Згідно розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 127 "Про закріплення майна" за позивачем 2. закріплено на праві господарського віддання без права розпорядження майно, в т.ч. нежитлове приміщення по проспекту Науки, 43 у м. Києві (перший поверх площею 130,9 м2, підвал площею 50,9 м2).

Посилаючись на те, що після закінчення 12.06.2013 строку дія договору продовжена не була, новий договір не був укладений, з часу припинення договору відповідач займає вищевказані приміщення безпідставно, на підставі ст.ст. 785, 795 ЦК України, ст.ст. 26, 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (далі-Закону) позивачі просили задовольнити позов, виселити відповідача з указаного нежилого приміщення, зобов`язати останнього передати це приміщення Комунальному підприємству "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" шляхом підписання двостороннього акта приймання-передачі орендованого майна, а також стягнути з відповідача на їхню користь витрати по сплаті судового збору.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог зазначив, що на момент закінчення строку дії договору він як належний користувач набув переважне право на продовження оренди. Також вказував, що він приватизував цілісний майновий комплекс магазину, тому на підставі чинного тоді законодавства набув права оренди. Подав заяву про закриття провадження у справі у зв`язку із наявністю двох судових рішень у справах № 910/15043/15 та 910/18286/16 між тими самими сторонами (за участю цих самих позивачів) про той самий предмет спору і з тих самих підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції керувався тим, що 10.06.2013 позивач-1 належним чином повідомив відповідача про закінчення строку дії договору оренди на який він був укладений. Отже, договір оренди нежитлового приміщення № 37-10 від 12.07.2010 на підставі ч. 2 ст. 26 Закону, в такий спосіб припинив свою дію 12.06.2013, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Продукти" Членів трудового колективу Державного підприємства роздрібної торгівлі № 228 "Молоко", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", статтею 283 Господарського кодексу України та статтею 759 Цивільного кодексу України визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення господарської діяльності.

У відповідності до ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Судом встановлено, що нежиле приміщення по проспекту Науки, 43 у м. Києві, яке складається з приміщення на першому поверсі площею 130,9 м2 та підвалу площею 50,9 м2 є майном комунальної власності територіальної громади м. Києва.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивачів, третьої особи та не заперечуються скаржником у своїй апеляційній скарзі.

Як зазначалось колегією суддів вище, на підставі договору оренди нежитлового приміщення № 37-10 від 12.07.2010 з Голосіївською районною у м. Києві радою указане приміщення було передане в орендне користування відповідачу строком на два роки та одинадцять місяців до 12.06.2013 для розміщення магазину з продажу товарів продовольчої групи та супутніх товарів та розміщення кафетерію.

Згодом на підставі рішень Київської міської ради № 183/4995 від 28.10.2010 "Про окремі питання організації управління районами в місті Києві", № 34/6250 "Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва" від 22.09.2011, розпорядженням Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації № 261 "Про забезпечення життєдіяльності Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації" від 06.04.2011 органом управління цього майна стала Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, а саме майно передане на баланс Комунальному підприємству "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва".

Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін, третьої особи, наявною у матеріалах справи копією вищевказаного договору, судовими рішеннями у справах №№ 910/15043/15, 910/18286/16 за участю сторін у справі, які набрали законної сили.

Колегія суддів звертає увагу, що частиною 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 по справі №910/9823/17.

Не потребують доказуванню преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Колегія суддів зазначає, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

У силу вимог ст. 75 ГПК України зазначені вище обставини не потребують повторного доказування.

Актом прийому-передачі від 15.07.2010 підтверджується факт одержання відповідачем у користування вказаного нежилого приміщення по проспекту Науки, 43 у м. Києві.

Відносини з договору найму (оренди) комунального майна, що виникли у зв`язку з передачею відповідачу спірного приміщення, на час виникнення спірних відносин були врегульовані гл. 58 ЦК України, Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до умов п. 2 ст. 17, ч. 1 ст. 27 Закону у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 10.06.2013 позивач-1 належним чином повідомив відповідача про закінчення строку дії договору оренди на який він був укладений.

Доводи скаржника про неналежне повідомлення його позивачем про закінчення строку дії договору оренди є необґрунтованими, оскільки суперечать зібраним у справі доказам, умовам укладеного між ними договору та встановленим обставинам.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо того, що договір оренди нежитлового приміщення № 37-10 від 12.07.2010 на підставі ч. 2 ст. 26 Закону, в такий спосіб припинив свою дію 12.06.2013.

Факт припинення договору встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від №910/1467/17 від 04.04.2017.

Посилання скаржника на наявність у нього як набувача цілісного майнового комплексу магазину, розміщеного у спірному приміщенні, переважного права на продовження оренди спірного майна, не спростовує факту припинення спірного договору. Здійснення ж таких прав не стосується предмету спору у даній справі. Доказів їх реалізації відповідачем в установленому порядку судам не надано.

Посилання скаржника на судове рішення від 29.07.2009 (винесене ще до укладення Договору оренди № 37-10 від 12.07.2010) у господарській справі №11/255, яким було встановлено, що 30.06.2005 Голосїївською районною в місті Києві радою прийнято рішення №36/05 «Про перелік об`єктів комунальної власності Голосіївського району м. Києва, які підлягають приватизації», яким до переліку об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації шляхом конкурсу, включено приміщення, розташовані по просп. Науки, 43 у Голосіївському районі м. Києва та рішення Голосіївської районної в м. Києві ради від 29.09.2005 №38/06, яким вказаний об`єкт виключено з переліку об`єктів, які підлягають приватизації шляхом конкурсу та включено до переліку об`єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу, судовою колегією оцінюються критично з огляду на таке.

Ані в рішенні Голосіївської районної в місті Києві ради від 30.06.2005 № 36/05 «Про перелік об`єктів комунальної власності Голосіївського району м. Києва, які підлягають приватизації», ані в рішенні Голосіївської районної в місті Києві ради від 29.09.2005 № 38/06 «Про перелік об`єктів комунальної власності Голосіївського району м. Києві, які підлягають приватизації», не визначено спірні приміщення, як об`єкти комунальної власності Голосіївського району м. Києва, що підлягають приватизації шляхом викупу, в тому числі скаржником.

Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного майна», приватизацією державного майна є платне відчуження майна, що перебуває у державній власності, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів для здійснення структурної перебудови національної економіки. Відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.

Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», зокрема, встановлено, що прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна, затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації, визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до статі 27 Закону України «Про приватизацію державного майна», при приватизації об`єкта державної власності шляхом його викупу, продажу на аукціоні, за конкурсом між продавцем і покупцем укладається відповідний договір купівлі-продажу. Договір купівлі-продажу підлягає нотаріальному посвідченню та у випадках, передбачених законом, державній реєстрації. Право власності на об`єкт переходить до покупця після сплатив повному обсязі ціни продажу об`єкта. У разі якщо об`єктом є нерухоме майно (нерухомість), право власності на нього переходить до покупця після державної реєстрації права власності на придбаний об`єкт в установленому законом порядку, яка здійснюється після сплати у повному обсязі ціни продажу об`єкта

Закон України «Про Державну програму приватизації», яким затверджено Державну програму приватизації на 2000 - 2002 роки, втратив чинність згідно з Законом України від 13.01.2012 N 4335-УІ.

Колегія суддів зазначає, що скаржник не викупив спірне майно, не уклав договір купівлі-продажу спірного приміщення, не зареєстрував належним чином своє право власності на нього та безпідставно утримує приміщення.

Також, скаржник наполягає, що у 1999 році викупив цілісний майновий комплекс державного підприємства роздрібної торгівлі № 228 «Молоко» за адресою: м. Київ, пр-т Науки, 43, проте, жодного належного, достатнього, допустимого доказу відповідач не надав, як і не надав доказів, що до складу майнового комплексу придбаного відповідачем входять нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, пр. Науки, 43 (І поверху площею 130,9кв.м., підвал площею 50,9кв.м.), які є майном територіальної громади міста Києва, віднесеним до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації та знаходиться в господарському віданні позивача-2, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва».

Жодною нормою чинного законодавства України не визначено автоматичне продовження договору оренди у випадку заперечень орендодавця.

Що зокрема, підтверджено рішенням Господарського суду м. Києва від 04.04.2017у справі № 910/1467/17 (набрало законної сили 21.04.2017), яким відмовлено в задоволенні позову відповідача у даній справі про визнання права користування приміщенням, яким суд дійшов висновку про припинення договору оренди, про наявність заперечень орендодавця (листом від 10.06.2013 вих. № 400-4608) від продовження дії договору оренди, про неможливість автоматичного продовження строку дії договору оренди, що відсутні правові підстави для використання відповідачем у даній справі спірних приміщень на підставі Договору оренди №37-10 від 12.07.2010, що початок приватизації не впливає на автоматичне отримання права оренди на спірне приміщення, що доказів приватизації спірного приміщення матеріали справи не містять

У зв`язку з цим заява про наявність відповідних прав на час припинення спірного договору не створює правових підстав для використання ним раніше орендованого приміщення.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що починаючи з 13.06.2013 відповідач займає вищевказане приміщення без відповідної правової підстави.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, та обставина, що після 2013 року позивачі зверталися до відповідача з вимогами про стягнення в судовому порядку орендної плати не змінює правовий статус перебування відповідача у цьому приміщенні за відсутності правовстановлюючих договірних чи інших підстав, у зв`язку із чим доводи скаржника з цього приводу є безпідставними.

Заявляючи даний позов позивачі фактично просять усунути перешкоди в користуванні майном шляхом виселення відповідача із нежитлового приміщення комунальної власності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким правом власник може скористатися у будь-який час, коли дійде висновку, що таке перешкоджання порушує його права, незалежно від того, що раніше з подібним питанням він вже звертався до порушника і у цьому йому було відмовлено з різних причин.

Судова колегія зазначає, що факт звернення позивачів з вимогою про виселення відповідача зі спірного нежилого приміщення не є підставою для закриття провадження у справі, оскільки предмети спору у справах №910/15043/15, №910/18286/16 не є тотожними із предметом у даній справі.

З рішень Господарського суду міста Києва від 25.08.2015 та від 10.01.2017 у цих справах вбачається, що заявлені вимоги стосувались періоду користування майном до подачі даного позову, а саме за періоди 1 січня - 15 травня 2015 р. та січня 2015 - 31 серпня 2016 років.

Даний же позов спрямований на захист прав пов`язаний з використанням майна після цих обставин (наступний період користування).

Доказів звільнення відповідачем нежитлового приміщення по проспекту Науки, 43 у м. Києві перший поверх площею 130,9 м2, підвал площею 50,9 м2 суду не надано.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позов Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, як уповноваженої на здійснення повноважень власника майна, про виселення відповідача із займаного ним безпідставно приміщення підлягає задоволенню.

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції, Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" як балансоутримувач не наділений правом на розпорядження спірним нерухомим майном та відповідно і на пред`явлення позову щодо долі цього майна, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідно до вимог ст. 15 ЦК України у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи, що право Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації на усунення перешкод у користуванні майном повністю захищене судом шляхом задоволення позову про виселення відповідача із займаного приміщення, у зв`язку із чим у задоволенні позову в частині вимог про зобов`язання відповідача передати нежитлове приміщення Комунальному підприємству "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" шляхом підписання акта приймання-передачі відповідно до вимог ст. 16 ЦК України слід відмовити.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 у справі №910/11243/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи. Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Продукти" Членів трудового колективу Державного підприємства роздрібної торгівлі № 228 "Молоко" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 у справі №910/11243/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Продукти" Членів трудового колективу Державного підприємства роздрібної торгівлі № 228 "Молоко" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 у справі №910/11243/20 - залишити без змін.

Матеріали справи №910/11243/20 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено 24.05.2021.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді А.І. Тищенко

Є.Ю. Шаптала