ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2021 справа № 914/1016/21

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., за участі секретаря судового засідання Прокопів І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Комунального підприємства «Стрийтеплоенерго», м.Стрий Львівська область

до відповідача ОСОБА_1 , м.Стрий Львівська область

про стягнення 85 893,96 грн.

За участю представників:

від позивача: Сливка В.В. адвокат (ордер на надання правничої (правової) допомоги серія ВС №1068458 від 02.04.2021; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЛВ №000254 від 20.08.2015);

від відповідача: не з`явився.

Процес.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Комунального підприємства «Стрийтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення 85 893,96 грн заборгованості, з яких 67 144,80 грн основного боргу, 6 024,59 грн пені, 8 201,12 грн інфляційних втрат, 4 523,45 грн три проценти річних.

Ухвалою суду від 26.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 19.05.2021.

Представник позивача в судове засідання 19.05.2021 для розгляду справи по суті з`явився, позовні вимоги, підтримав, просив позов задовольниити повністю.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання 19.05.2021 для розгляду справи по суті не забезпечив, особисто не з`явився, проте, 19.05.2021 подав до канцелярії суду заяву (вх.№11754/21) в якій зазначив, що відповідач позов заперечує та просить суд розглядати справу за його відсутності.

Відповідно до частини 1, частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Суд, враховуючи належне повідомлення відповідача про дату судового засідання, беручи до уваги подану відповідачем заяву про розгляд справи без його участі, враховуючи спрощений порядок розгляду спору, дійшов висновку вирішення спору по суті.

Відзив у встановлений судом строк відповідачем не подано.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відводів складу суду та секретарю судового засідання сторонами не заявлено.

У судовому засіданні 19.05.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору та правова позиція сторін.

Позиція позивача.

Поданий позов позивач обґрунтовує тим, що 04.01.2010 між позивачем (постачальником) та відповідачем (споживачем) укладено договір №56 про постачання теплової енергії в гарячій воді, на виконання якого відповідачу було поставлено теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості за отриману теплову енергію в гарячій воді не виконав, внаслідок чого згідно розрахунків позивача у відповідача існує заборгованість в сумі 67 144,80 грн по оплаті основного боргу.

У зв`язку з порушенням строків оплати позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 6 024,59 грн, інфляційні втрати в сумі 8 201,12 грн, три проценти річних в сумі 4 523,45 грн.

Таким чином, загальний розмір заборгованості, який позивач просить стягнути з відповідача становить 85 893,96 грн, з яких 67 144,80 грн основний борг, 6 024,59 грн пеня, 8 201,12 грн інфляційні втрати, 4 523,45 грн три проценти річних.

Позиція відповідача.

Відповідач відзиву на позовну заяву у строк, визначений законом і судом, не подав, проти позову не заперечив.

Обставини встановлені судом.

04.01.2010 між Фізичною особо-підприємцем Чорнопиським Володимиром Григоровичем (надалі по тексту рішення відповідач, згідно з договором - покупець) та Комунальним підприємством «Стрийтеплоенерго», в особі директора Білінського З.М, який діє на підставі Статуту (надалі по тексту рішення позивач, згідно з договором енергопостачальна організація) було укладено договір №56 про постачання теплової енергії в гарячій воді, відповідно до умов якого енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати покупцеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а покупець зобов`язується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до пунктів 2.1., 2.2. договору теплова енергія постачається покупцеві в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію в період опалювального сезону; гаряче водопостачання згідно з графіком, затвердженим органами місцевої влади.

01.11.2015 р. між сторонами підписано додаткову угоду №1 до договору про постачання теплової енергії в гарячій воді №56 від 04.01.2010, якою сторони погодили внести зміни до договору №56 від 04.01.2010 шляхом викладення в новій редакції додатку №1 до договору.

Додатком № 1 від 01.11.2015 до договору №56 від 04.01.2010, сторонами було погоджено об`єкт теплопостачання відповідача - магазин по вул. Шевченка буд. 53 та встановлено загальну опалювальну площу розміром 77,8 м2.

Згідно пункту 3.2.2. договору покупець теплової енергії зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені даним договором.

Відповідно до пункту 5.1. договору облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку при їх наявності, а при їх відсутності розрахунковим способом.

Згідно пунктів 6.2. 6.3. договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Покупець до 25-го числа місяця, наступного за звітним, сплачує енергопостачальній організації вартість фактично спожитої теплової енергії.

Пунктом 7.2.3. договору сторони погодили, що покупець несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію - пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення.

Відповідно до пунктів 10.1., 10.4. договору, цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2010. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Позивач за договором №56 від 04.01.2010 про постачання теплової енергії та під час опалювальних сезонів 2016-2017, 2017-2018, 2018-2019, 2019-2020 років поставив ОСОБА_1 теплову енергію на загальну суму 67 144,80 грн, яку останній не оплатив.

Відповідач взятих на себе зобов`язань з оплати за спожиту теплову енергію за договором у встановлений строк не виконав.

Позивачем, неодноразово скеровувались супровідні листи на адресу відповідача якими надсилались акти надання послуг та акти звіряння взаєморозрахунків за вказані періоди.

Однак, спожита теплова енергія відповідачем за період з жовтня 2016 по квітень 2020 не оплачена, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 67 144,80 грн.

У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати вартості за спожиту теплову енергію, позивач 06.02.2020 звертався до відповідача з претензію за вих. №01/154, в якій просив сплатити заборгованість в розмірі 65 035,30 грн. Проте, відповідач залишив дану претензію без відповіді та задоволення.

У зв`язку з порушенням строків оплати позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 6 024,59 грн, інфляційні втрати в сумі 8 201,12 грн, три проценти річних в сумі 4 523,45 грн.

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача 85 893,96 грн, з яких 67 144,80 грн основний борг, 6 024,59 грн пеня, 8 201,12 грн інфляційні втрати, 4 523,45 грн три проценти річних.

Висновки суду.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно є визнання незаконним рішення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір №56 про постачання теплової енергії в гарячій воді.

Між сторонами виникли правовідносини по наданню та споживанню комунальних послуг з теплопостачання, які врегульовано договором та Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Згідно пункту 5 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до пунктів 10.1, 10.4. укладеного між сторонами договору, він набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2010. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Позивач стверджує, що відповідач не звертався до позивача із заявами в порядку положень пункту 10.4 договору про припиненні дії договору, відповідач вказаного не спростував, відтак договір діє на даний час.

Стаття 599 Цивільного кодексу України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Факт належного постачання теплової енергії у опалювальний період з жовтня 2016 по квітень 2020 підтверджується наявними в матеріалах справи актами надання послуг за вказаний період, а також відсутністю звернень з боку відповідача щодо обсягу спожитої теплової енергії у цей період і здійснених нарахувань.

Вартість послуг з теплопостачання у м.Стрий нарахована позивачем згідно рішень органу місцевого самоврядування Стрийської міської ради від 22.11.2017 № 294; від 20.12.2018 №296, від 26.08.2020 № 197, з врахуванням постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 29.09.2016 №1757, від 01.02.2017 №151.

В матеріалах справи наявна заява б/н від 16.01.2020 представника відповідача Гончарук Н.В., адресована директору КП «Стрийтеплоенерго» та прийнята останнім до розгляду 16.01.2020. У поданій заяві представник відповідача просить прислати представника позивача для опломбування лічильника обліку теплової енергії в приміщенні магазину по вул.Шевченка 53/23.

До матеріалів справи долучено копію акту №1 від 16.01.2020 на опломбування теплового лічильника за адресою м.Стрий, вул.Шевченка 53/23, згідно якого встановлено пломби: 3528; 3570; 3540.

В матеріалах справи наявний акт від 16.01.2020 на влаштування вузла розподільчого обліку теплової енергії у нежитловому приміщенні за адресою: Львівська область, м.Стрий, вул.Шевченка 53/23, акт складено представниками: КП «Стрийтеплоенерго» - Мацигіним Л.І.; представником КП «УК «Надія» - Саврун М.Й.; представником відповідача Гончарук Н.В., які підтвердили влаштування вузла розподільчого обліку теплової енергії (сублічильник) - марка- WMZ-UA (механічний), виробник ТзОВ НВП «Вимірювальні системи» , заводський №19022345, дата виготовлення-08.10.2019, міжповірочний період до 28.10.2023, за адресою: м.Стрий.вул.Шевченка 53/23.

До матеріалів справи долучено копію акту прийняття теплового вузла обліку від 16.01.2020, згідно якого представник енергопостачальної організації - Мацигін Л.І. у присутності представник споживача (відповідача), відповідального за цілісність вузла обліку та пломб на ньому Гончарук Н.В. прийняв вузол обліку за адресою м.Стрий, вул.Шевченка 53/23.

В матеріалах справи наявний акт від 16.01.2020 підписаний членами комісії, відповідно до п.3 якого комісією прийнято рішення про те, що обладнання для обліку тепла, яке використовується споживачем (відповідачем) вводиться в експлуатацію як розрахункове з 16.01.2020.

Також, в матеріалах справи наявний акт про прийняття вузла розподільного обліку на абонентський облік (додаток 2 до порядку прийняття приладу обліку на абонентський облік) від 16.01.2020, згідно якого за результатами огляду та опломбування вузол розподільного обліку приймається КП «Стрийтеплоенерго» на абонентський облік.

Виходячи з умов пункту 5.1. договору та зважаючи, що у відповідача з 16.01.2020 наявний тепловий лічильник, тому відповідні нарахування проводились за період з жовтня 2016 по січень 2020 включно на підставі Актів наданих послуг, а за період з лютого 2020 по квітень 2020 на підставі Актів наданих послуг (показників лічильника).

Щодо актів надання послуг за опалювальний період з 31.10.2016 по 30.04.2019, які не підписані відповідачем, суд зазначає наступне.

Вказані акти надсилались позивачем відповідачу, що підтверджується наявними в матеріалах справи описами вкладень у цінний лист, поштовими накладними, рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відповідач не подавав заперечень проти вказаних актів, відтак погоджувався з ними.

У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати вартості за спожиту теплову енергію, позивач 06.02.2020 звертався до відповідача з претензію за вих. №01/154, в якій просив сплатити заборгованість в розмірі 65 035,30 грн. Факт надіслання вказаної претензії на адресу відповідача підтверджується наявними в матеріалах справи: рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №410 від 10.02.2020 та фіскальним чеком №0060 від 10.02.2020.

Відповідач залишив претензію без відповіді та задоволення.

Згідно п. 6.2. 6.3. договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Покупець до 25-го числа місяця, наступного за звітним, сплачує енергопостачальній організації вартість фактично спожитої теплової енергії.

Проте, на час звернення з позовною заявою, як і на час прийняття судом рішення, відповідачем не здійснено оплату за спожиту теплову енергію по договору №56 від 04.01.2010 за період з жовтня 2016 по квітень 2020. Доказів оплати відповідачем не надано, відсутність заборгованості не спростовано.

У відповідності із статтею 193 Господарського кодексу України, положення якої є аналогічні до положень статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність проведених позивачем нарахувань інфляційних втрат та 3% річних, суд вважає їх правильними, а вимоги позивача про стягнення 4 523,45 грн 3% річних та 8 201,12 грн інфляційних втрат обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

В силу статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Так, пунктом 7.2.3. договору сторони визначили, що покупець несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію - пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення.

Суд, перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, дійшов висновку, що сума пені в розмірі 6 024,59 грн, розрахована відповідно до умов договору є вірною, а позовні вимоги про її стягнення - обґрунтованими.

Як вбачається з детальної інформації про фізичну особу-підприємця Чорнописького Володимира Григоровича, 01.03.2021 відповідач припинив господарську діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, номер запису: 004007320, підстава: власне рішення.

Статтею 20 Господарського процесуального кодексу України визначено предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП.

Статтею 45 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторонами в судовому процесі позивачами і відповідачами можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями.

Спір у даній справі виник з господарського договору, укладеного у зв`язку зі здійсненням підприємницької діяльності, яка раніше велася відповідачем як фізичною особою-підприємцем, а відповідач при укладенні договору зазначав свій статус саме як фізичної особи-підприємця, (преамбула заяви про приєднання, реквізити сторін договору).

Зобов`язання відповідача з втратою ним після укладення договору такого статусу не припинились, тому суд, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін, вважає, що спір підлягає розгляду саме в порядку господарського судочинства.

Таку ж правову позицію стосовно юрисдикції спору, що виник при виконанні умов укладеного між сторонами господарського договору, за позовом суб`єкта господарювання до фізичної особи, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, висловлено і в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №904/1083/18 та від 09.10.2019 у справі №127/23144/18.

Здійснивши перевірку проведених позивачем нарахувань, суд погоджується з такими. Отже, на користь позивача підлягає стягненню 67 144,80 грн основного боргу, 6 024,59 грн пені, 8 201,12 грн інфляційних втрат, 4 523,45 грн три проценти річних.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування вірогідності доказів на відміну від достатності доказів, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. На суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи те, що позивачем подано належні, допустимі, достовірні та вірогідні докази на підтвердження позовних вимог, які відповідачем не спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 41 666,66 грн заборгованості за кредитом, 350,00 грн заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 7 351,44 грн заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії обґрунтовані матеріалами справи та підлягають до задоволення.

Розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2 270,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2459 від 08.04.2021.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270,00 грн відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України необхідно покласти на відповідача.

Керуючись статтями 2, 12, 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, частиною 9 статті 165, статтями 236, 237, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_2 виданий Стрийським МРВ УМВС України у Львівській області 13.05.2003 р.; адреса місця реєстрації: 82450, Львівська область, Стрийський район, с.Подорожнє; поштова адреса: 82400, Львівська область, м.Стрий, вул.Шевченка, буд.53) на користь Комунального підприємства «Стрийтеплоенерго» (82400, Львівська область, м.Стрий, вул.Новаківського, буд.9; ідентифікаційний код 05432684) 67 144,80 грн основного боргу, 6 024,59 грн пені, 8 201,12 грн інфляційних втрат, 4 523,45 грн три проценти річних та 2 270,00 грн судового збору.

3. Наказ видати згідно статті 327 Господарського процесуального кодексу України після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 256-258 Господарського процесуального кодексу України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

Повне рішення

складено 24.05.2021

Суддя Ю.О. Сухович