ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

26.05.2021 Справа № 914/1100/21

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І. за участю секретаря судового засідання Зубкович Д.С., розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне українсько-шведське підприємство Діана Інтернаціональ ЛТД, м. Тернопіль,

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Ковалик Галини Романівни, м. Львів,

предмет позову: стягнення 8 000,00 грн.,

підстава позову: порушення зобов`язань по оплаті транспортно-експедиторських послуг відповідно до заявки № КТ19-01061 від 17.12.2019 року,

за участю представників:

позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явився,

встановив:

23.04.2021 року на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-шведське підприємство «Діана Інтернаціональ ЛТД» до Фізичної особи - підприємця Ковалик Галини Романівни про стягнення 8 000,00 грн.

Ухвалою суду від 26.04.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 26.05.2021 року.

Відводів складу суду сторонами не заявлено.

17.05.2021 року від позивача надійшло клопотання про закриття провадження у справі з підстав відсутності предмета спору, про покладення судових витрат на відповідача та про розгляд без участі представника позивача.

У судове засідання 26.05.2021 року сторони явку представників не забезпечили. На електронну адресу суду 26.05.2021 року від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі та повернення судового збору позивачу з державного бюджету.

Враховуючи належне повідомлення сторін про судове засідання в даній справі та враховуючи подані сторонами клопотання, суд не вважає неявку представників сторін такою, що перешкоджає проведенню даного судового засідання.

Розглянувши матеріали справи з урахуванням клопотань сторін, суд вважає наявними підстави для закриття провадження та зазначає таке.

Як вбачається із позовної заяви, позивач заявив до стягнення 8 000,00 грн. як погашення боргу за організацію перевезення, здійсненого позивачем на користь відповідача.

Згідно з долученим позивачем 17.05.2021 року та відповідачем 26.05.2021 року доказом випискою по рахунку вбачається, що 19.04.2021 року Фізичною особою - підприємцем Ковалик Г.В. сплачено 8 000,00 грн. за транспортні послуги згідно рахунку № 1373 від 27.12.2019 року. Позивачем прийнято вказаний платіж в погашення заборгованості, що є предметом стягнення у даній справі.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Суд зауважує, що із позовом про стягнення 8 000,00 грн. позивач звернувся до суду 14.04.2021 року, що вбачається із поштового штампу на конверті, у якому 23.04.2021 року позовна заява надійшла до суду. Як зазначено вище, оплата відповідачем здійснена 19.04.2021 року, тобто, після звернення позивача до суду. Відповідно, заборгованість існувала на час звернення з позовом до суду, однак, на даний час відсутня.

Враховуючи наведене, суд вважає, що спір щодо стягнення з відповідача 8 000,00 грн. на даний час відсутній. Із клопотань сторін також вбачається, що ними визнається обставина відсутності предмета спору в даній справі.

Відтак, клопотання позивача та відповідача про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору є обґрунтованим, у зв`язку з чим провадження у справі № 914/1100/21 підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Позивачем у поданому про закриття провадження клопотанні, посилаючись на ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, просить стягнути з відповідача судовий збір у сумі 2 270,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 700,00 грн. та гонорару успіху в сумі 1 800,00 грн. У тексті заяви позивач зазначає, що він не підтримує своїх вимог про стягнення основного боргу у зв`язку з повним погашенням боргу відповідачем та просить закрити провадження у справі.

Суд звертає увагу, що ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Суд зауважує, що позивачем не подано заяви про відмову від позову з підстав погашення боргу відповідачем, як це перебачено вказаною вище нормою. І, як зазначено вище, суд визнав наявними підстави для закриття провадження саме з підстав відсутності предмета спору (п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України ), а не з підстав прийняття відмови від позову позивача (п. 4 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України).

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до приписів ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки відповідачем сплачено заборгованість, заявлену до стягнення в даній справі, після подання позивачем позовної заяви, то суд доходить висновку, що спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача. Тому, судовий збір суд покладає на відповідача. Внаслідок наведеного безпідставним є клопотання відповідача про повернення позивачу з державного бюджету суми сплаченого ним судового збору.

Стосовно витрат на професійну правничу допомогу, які згідно із позовною заявою та заявою позивача про закриття провадження становлять 3 700,00 грн. та 1 800,00 грн. гонорару успіху, суд зазначає таке.

Як зазначалось вище, ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено правило розподілу не лише судового збору, а всіх судових витрат. Відповідно до положень ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, згідно з ч. ч. 1-3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як передбачено ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Як передбачено ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Заяв від відповідача у даній справі щодо неспівмірності заявлених до стягнення судових витрат та їх зменшення не надходило.

Водночас, як вказує Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Проте, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Суд звертає увагу, що відповідачем не висловлено заперечень чи зауважень стосовно заявлених до стягнення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, про які позивач вказував як у позовній заяві, так і у клопотанні про закриття провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви долучено договір про правову допомогу від 05.04.2021року, укладений між позивачем у справі та адвокатом Лозою Віктором Миколайовичем. Адвокат зобов`язався від імені і за рахунок довірителя здійснити наступні дії: надати правову допомогу у стягненні коштів з ФОП Ковалик Г.Р. Із цією метою:

1. здійснити вивчення та огляд доказів за їх місцезнаходженням (3 год.);

2. провести заходи досудового врегулювання спору, шляхом проведення переговорів на

предмет повернення боргу (1 год.);

3. підготувати пакет документів, необхідний для звернення до суду, підготувати позовну заяву (6 год.);

4. провести арифметичні розрахунки (1 год.);

5. вчинити інші дії необхідні для розгляду справи в суді та на стадії примусового виконання судового рішення (4 год.).

Договором сторони також визначили, що за здійснення дій, що визначені у п. 1.1 цього договору, довіритель сплачує повіреному винагороду в розмірі 3 700, 00 грн. (п. 2.1 договору). При задоволенні позову довіритель сплачує повіреному премію (гонорар успіху) у сумі 1 800,00 грн. (п. 2.3 договору).

Адвокат Лоза Віктор Миколайович здійснював представництво інтересів позивача у даній справі на підставі довіреності від 05.04.2021 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 507 від 16.05.2008 року.

До позовної заяви також долучено квитанцію до прибуткового касового ордера № 02-04 від 08.04.2021 року на суму 3 700,00 грн., а також акт приймання-передачі наданих послуг від 08.04.2021 року. Відповідно до акта сторони погодили, що загальна вартість наданих послуг становить 3 700,00 грн., а їх перелік відповідає переліку, зазначеному в договорі, крім кількості витраченого часу на підготовку пакету документів, необхідного для звернення до суду, підготовку позовної заяву, який вказано 7,15 год., а не 6 год.

Підписанням акту сторони підтверджують факт належного надання послуг повіреним, відповідно до положень договору та оплату наданих послуг готівкою, відповідно до прибуткового касового ордера (крім гонорару успіху).

Аналізуючи заявлені до стягнення витрати у розмірі 3 700,00 грн., суд не вбачає підстав для зменшення таких витрат із власної ініціативи. Водночас, щодо заявленої суми гонорару успіху в розмірі 1 800,00 грн., суд зазначає, що оскільки такий відповідно до п. 2.3 договору про правову допомогу підлягає сплаті при задоволенні позову, а у даній справі рішення про задоволення позову не прийнято, то така сума не підлягає відшкодуванню позивачу відповідачем.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-шведське підприємство «Діана Інтернаціональ ЛТД» про відшкодування відповідачем витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 46, 126, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст. ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Провадження у справі № 914/1100/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-шведське підприємство «Діана Інтернаціональ ЛТД» до Фізичної особи - підприємця Ковалик Галини Романівни про стягнення 8 000,00 грн. закрити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Ковалик Галини Романівни ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне українсько-шведське підприємство Діана Інтернаціональ ЛТД (ідентифікаційний код юридичної особи 19350040, 46002, Тернопільська обл., місто Тернопіль, вулиця Гріга, будинок 2) 2 270,00 грн. судового збору та 3 700,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

3. У задоволенні вимог про стягнення 1 800,00 грн. гонорару успіху відмовити.

Увала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст. ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 27.05.2021 року.

Суддя Р.І. Матвіїв