УХВАЛА

про передачу справи за підсудністю

м. Київ

28.05.2021Справа № 910/20925/20

Суддя Господарського суду міста Києва Селівон А.М., розглянувши

позовну заяву Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" вул.Бориспіль-7, с.Гора, Київська область, Бориспільський район,08300

до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" вул.Лисенка 4, м. Київ, 01030

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (03039, місто Київ, ПРОСПЕКТ ГОЛОСІЇВСЬКИЙ, будинок 50)

про стягнення 26 526,13 грн.

Представники сторін: не викликалися

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" про стягнення 26 526,13 грн., а саме 22076,82 грн. основного боргу, 1599,34 грн. пені, 2207,69 грн. штрафу, 373,63 грн. процентів річних та 2683,65 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на неналежне виконання відповідачем як орендарем своїх зобов`язань за Договором оренди № 1731 нерухомого майна, що належить до державної власності від 30.09.2015 року в частині своєчасної тз сплати орендної плати на рахунок балансоутримувача, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у вказаній сумі, за наявності якої позивачем нараховані пеня, штраф, проценти річних та втрати від інфляції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/20925/20 та приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, яка не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, характер спірних правовідносин та предмет доказування, за відсутності клопотань будь-якої із сторін про інше та підстав для розгляду даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін з ініціативи суду, господарським судом на підставі частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України вирішено розгляд справи № 910/20925/20 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Так, через відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшли:

- 03.02.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву разом з доказами направлення на адресу позивача;

- 12.02.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив № 35-22/1-60 від 08.02.2021 разом з доказами направлення на адресу відповідача;

- 02.03.2021 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив разом з доказами направлення на адресу позивача.

Окрім того, 27.04.2021 року від відповідача надійшло клопотання про передання справи на розгляд до Господарського суду Київської області.

Розглянувши матеріали позовної заяви суд зазначає, що положеннями статті 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції.

Підсудність визначається колом справ у спорах, вирішення яких віднесено до підвідомчості певного господарського суду.

Згідно п. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Відповідно до ст. 24 Господарського процесуального кодексу України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку господарського судочинства, розглядаються місцевими господарськими судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Так, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

За загальним правилом згідно з положеннями ч. 1 ст. 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до п.10 ч.2 ст.9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема, про місцезнаходження юридичної особи.

Разом з тим, частиною 3 статті 30 ГПК України встановлено виключну підсудність справ, що виникають зі спорів щодо нерухомого майна, які розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Так, Велика Палата Верховного Суду, досліджуючи питання територіальної підсудності категорії справ щодо стягнення заборгованості з орендної плати за користування нерухомим майном, у постанові від 16.02.2021 року у справі № 911/2390/18 дійшла висновку, що за правилами чинного ГПК України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду вважає, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини третьої статті 30 ГПК України.

Водночас судом враховано, що аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18, згідно п.7.36. якої виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Згідно з частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини першої статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Судом встановлено згідно матеріалів справи, що спір виник внаслідок неналежного виконання відповідачем як орендарем своїх зобов`язань за Договором оренди № 1731 нерухомого майна, що належить до державної власності від 30.09.2015 року в частині своєчасної тз сплати орендної плати на рахунок балансоутримувача, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у вказаній сумі, за наявності якої позивачем нараховані пеня, штраф, проценти річних та втрати від інфляції.

За таких обставини, приймаючи до уваги викладені в постанові від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18 висновки Великої Палати Верховного Суду та зважаючи на те, що спір у даній справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна, яке знаходиться в Київській області, суд дійшов висновку, що спір має вирішуватись за правилами виключної підсудності за місцезнаходженням орендованого нерухомого майна.

У відповідності до вимог статті 31 Господарського процесуального кодексу України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (ч. 1 ст. 31 ГПК України).

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення (ч. 3 ст. 31 ГПК України).

Спори між судами щодо підсудності не допускаються (ч. 6 ст. 31 ГПК України).

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що матеріали справи № 910/20925/20 підлягають передачі за територіальною підсудністю до Господарського суду Київської області.

Керуючись ст. ст. 30, 31, 233-235, 255 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Матеріали справи № 910/20925/20 за позовом Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях про стягнення 26 526,13 грн., а саме 22076,82 грн. основного боргу, 1599,34 грн. пені, 2207,69 грн. штрафу, 373,63 грн. процентів річних та 2683,65 грн. інфляційних втрат передати за територіальною підсудністю до Господарського суду Київської області (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 16/108).

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання 28.05.2021 року та може бути оскаржена у строки та порядку, встановленому статтями 255, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.М. Селівон