РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.05.2021Справа № 910/5531/21
За позовом Комунального підприємства « Київжитлоспецексплуатація »

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві

про стягнення 680213,60 грн.

Суддя Пінчук В.І.

Секретар судового засідання Окуджава Г.Л.

Представники сторін:

Від позивача Цимбаліст В.В. - предст.

Від відповідача Шумейко І.В. - предст.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Комунальне підприємство « Київжитлоспецексплуатація » звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача - Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві 680213,60 грн. заборгованості з упущеної вигоди у вигляді неотриманого доходу від оренди нежитлових приміщень в будинку № 25-27-А літер А на вул. Якуба Коласа.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 07.04.2021 р. відрите провадження у справі № 910/5531/21, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначення судового засідання на 20.05.2021 р.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог позивача заперечує та просить суд у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» мотивові тим, що між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації ), Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в місті Києві та Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» ( позивачем ) був укладений попередній договір від 23.07.2020 №б/н про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду. Відповідно до попереднього договору №б/н передається в оренду Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в місті Києві ( відповідачу ) нежитловий будинок, згідно з викопіюванням з поверхневого плану загальною площею 5511,30 кв. м., в т. ч. підвал-886, 80 кв. м., 1 поверх - 937,40 кв. м, 2 поверх - 906, 90 кв. м. 3 поверх - 430, 10 кв. м., 4 поверх - 459, 60 кв. м., 5 поверх - 459, 60 кв. м., 6 поверх - 458,20 кв. м., 7 поверх - 451,60 кв. м., технічний поверх - 465,10 кв. м., набудова - 56 кв. м. в будинку №25-27 літер А на вул. Якуба Коласа у м. Києві. Відповідно до п. 9.1 договору №б/н строк дії договору встановлено з 09.07.2020 до укладення в установленому порядку між сторонами основного договору, але не пізніше, ніж до 09.07.2021 року. Згідно з п.п. 2.1,2.2 договору, відповідач щомісячно відшкодовує позивачу упущену вигоду у вигляді неотриманого доходу від оренди нежитлових приміщень внаслідок користування ними відповідачем з 09 липня 2020 року. Пунктом 2.3 договору передбачено, що розмір місячного відшкодування зазначеного в п.п. 2.2.договору за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Відповідно до п. 2.5 вказаного договору розрахунок здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача щомісячно та не пізніше 5 числа поточного місяця за поточний місяць. Позивач вважає, що договірні зобов`язання, в частині здійснення платежів відповідач виконує неналежним чином, не сплачує їх вчасно і в повному обсязі, тому виникла заборгованість з упущеної вигоди у вигляді неотриманого доходу від оренди нежитлових приміщень за період з 23.07.2020 по 31.03.2021, що й складає 680213,60 грн.

Разом з тим, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав:

Як встановлено судом 17 червня 1973 року створено Ленінградський районний народний суд м. Києва, який розташовувався за адресою: м. Київ, проспект 50-річчя Жовтня, 10-Е, а з 1985 року - м. Київ, вул. Якуба Коласа, 27-А.

Розпорядженням Президента України від 27 липня 1996 року N208/96-рп « Про забезпечення судів приміщеннями» з метою створення належних умов для здійснення правосуддя, а також ураховуючи вкрай незадовільний стан забезпечення приміщеннями значної частини судів, надано доручення: Кабінету Міністрів України, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, головам обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій вирішити питання щодо забезпечення приміщеннями судів, розташованих в аварійних приміщеннях та приміщеннях, що не відповідають вимогам судочинства, і зазначених у додатках N 1 і N 2.

Рекомендувати головам міських, селищних рад вжити заходів щодо забезпечення приміщеннями судів, які знаходяться на території відповідних рад і зазначені в додатках N 1 і N 2.

Враховуючи, що Ленінградський районний суд міста Києва розташовувався у приміщені, що не відповідає вимогам судочинства тому була потреба в забезпеченні його приміщенням.

Відповідно до Указу Президента «Про внесення змін до Мережі та кількісного складу суддів місцевих судів» від 18 жовтня 2001 року №990/2001 ліквідовано Ленінградський районний суд міста Києва та утворено Святошинський районний суд міста Києва у складі 28 суддів.

Рішенням Київської міської ради від 29 травня 2003 року №506/666 «Про передачу в управління судам, Державній судовій адміністрації України та Територіальному управлінню державної судової адміністрації в м. Києві нежилих будинків та нежилих приміщень» Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в місті Києві передано приміщення по вул. Якуба Коласа, 27, площею 1550,9 кв. м., для розміщення Святошинського районного суду міста Києва.

Рішенням Київської міської ради від 21 грудня 2006 року N 325/382 « Про надання територіальному управлінню державної судової адміністрації в місті Києві земельної ділянки для реконструкції, експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі на вул. Якуба Коласа, 25 - 27-а у Святошинському районі м. Києва» надано територіальному управлінню державної судової адміністрації в місті Києві у постійне користування земельну ділянку площею 0,36 га для реконструкції, експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі на вул. Якуба Коласа, 25 - 27-а у Святошинському районі м. Києва за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування, у зв`язку з балансовою належністю адміністративної будівлі ( наказ Державної судової адміністрації України від 24.10.2003 N 535, акти приймання - передачі від 03.08.2004 ).

Таким чином, підставою для користування приміщенням та земельною ділянкою по вул. Якуба Коласа, 25-27 А у якому знаходиться та здійснює свою діяльність Святошинський районний суд міста Києва є вказані рішення Київської міської ради.

23.07.2020 був укладений попередній договір №б/н про передачу майна територіальної громади міста Києва, яке знаходиться за адресою: місто Київ, вул. Якуба Коласа, 25-27А літер А для розміщення Святошинського районного суду міста Києва, в оренду.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім

договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

За змістом статті 182 Господарського кодексу України за попереднім договором суб`єкт господарювання зобов`язується у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договір на умовах, передбачених попереднім договором. Попередній договір повинен містити умови, що дозволяють визначити предмет, а також інші істотні умови основного договору. До укладення попередніх договорів не застосовується загальний порядок укладення господарських договорів. У разі якщо сторона, яка уклала попередній договір, одержавши проект договору від іншої сторони, ухиляється від укладення основного договору, друга сторона має право вимагати укладення такого договору в судовому порядку. Зобов`язання укласти основний договір, передбачене попереднім договором, припиняється, якщо до закінчення строку, в який сторони мають укласти основний договір, одна із сторін не надішле проект такого договору другій стороні. Відносини щодо укладення попередніх договорів регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з абзацом четвертим частини першої статті 635 Цивільного кодексу України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору.

Відповідно до частини першої статті 793 Цивільного кодексу України, для договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди передбачена письмова форма укладення.

Частиною першою статті 284 Господарського кодексу України встановлено, що істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Згідно частини четвертої статті 284 Господарського кодексу України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У відповідності з частиною другою 2 статті 763 Цивільного кодексу України якщо строк найму (оренди) не встановлений, договір найму (оренди) вважається укладеним на невизначений строк.

При цьому, згідно ст. 794 Цивільного кодексу України право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди ( їх окремої частини ), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Враховуючи роз`яснення Вищого господарського суду України надані ним в Постанові Пленуму від 29.05.2013 р. за № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» в абз. 6 та 7 п. 2.6. зазначеної постанови визначено, «не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину. Водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним. Сама лише відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити про його не укладення, відповідно і відсутність будь-яких правових наслідків для сторін за таким договором.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2020 року справа №910/2770/19, дійшов висновку, що на Київську міську раду, згідно Розпорядження Президента України від 27 липня 1996 року N208/96-pn «Про забезпечення судів приміщеннями» та прийнятої ним Програми, покладений обов`язок забезпечувати суди, які розташовані у місті Києві відповідними приміщеннями для їх належного функціонування та здійснення правосуддя, за відсутності умов оренди. Тим самим, визнав, що є незаконним стягнення орендної плати з Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві, за використання районними судами міста Києва приміщень, у яких вони розміщені.

Окрім того, Верховний Суд зазначив, що відповідно до положень статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Згідно статті 130 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що виходячи із того, що Київська міська рада хоч і наділена власними самоврядними повноваженнями, її дії у спірних правовідносинах мають узгоджуватися із наведеними положеннями Конституції України, діями відповідних державних органів щодо забезпечення належних умов для функціонування судів, видатками на утримання судів, що передбачені у Державному бюджеті України. Без дотримання цих умов може бути поставлено під загрозу саме функціонування судів, а відтак і здійснення правосуддя.

Щодо стягнення упущеної вигоди.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Відповідно до п. 2 ст. 22 вказаного кодексу збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Підставою для відшкодування збитків є склад правопорушення, який включає наступін фактори:

наявність реальних збитків; вина заподіювача збитків; причинний зв`язок між діями або бездіяльністю винної особи та збитками

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. ( ст. 224 Господарського кодексу ).

Статтею 225 ГК України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. ( ч. 1 ст.73 ГПК України )

Позивачем всупереч вимогам ст.74 ГПК України не надано суду доказів завдання відповідачем збитків в розумінні ст. 225 Господарського кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 129, ст. ст. 232, 233, ст.ст. 236 - 238, ст. 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

дата підписання повного тексту рішення 27.05.2021

Суддя В.І.Пінчук