РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.05.2021Справа № 910/20652/20

Господарський суд міста Києва у складі судді ДЖАРТИ В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Подолжилбуд» (04123, м. Київ, вул. Осиповського, 9; ідентифікаційний код 38981171)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпія-І» (03148, м. Київ, просп. Петра Курінного, 2А, оф. 9; ідентифікаційний код 20613414)

про стягнення 167 338,86 грн,

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Подолжилбуд» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпія-І» про стягнення 167 338,86 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань його обов`язку своєчасно та в повному обсязі оплатити матеріали, поставлені позивачем в рамках виконання договору будівельного підряду № 02/07 від 02.07.2019 (поставка у спрощений спосіб).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.01.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 910/20652/20 та ухвалено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Відповідач в установлений строк відзив до суду не надав.

Щодо повідомлення відповідача про розгляд справи суд зазначає наступне.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Нормами частини4 статті 89 Цивільного кодексу України передбачено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи, ухвала від 04.01.2020 про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Поштове відправлення було отримане відповідачем 12.01.2021 на підтвердження чого в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (трекінг поштового відправлення - 407).

Правом на надання відзиву відповідач не скористався.

Частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Беручи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 ГПК України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.01.2021, не подав до суду відзив, тому останній не скористався наданими йому процесуальними правами, у зв`язку із чим за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Подолжилбуд» (Підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Олімпія-І» укладено договір будівельного підряду від 02.07.2019 №02/07 (далі - Договір), предметом якого є виконаня будівельних робіт (монтаж зовнішніх інженерних мереж водопроводу, дощової та побутової каналізації на об`єкті «Реконструкція об`єктів Київського зоологічного парку загальнодержавного значення на проспекті Перемоги, 32 у Шевченківському районі м. Києва (Перша черга). Будівля № 1 південної вхідної групи з підземним акваріумом.

На виконання умов означеного договору підрядник забезпечив надавання субпідряднику матеріалів, вартість яких визначена в межах кошторису та відображенна в актах виконаних робіт ф.КБ-2в та довідках про вартість виконаних робіт ф.КБ-3 за відповідний календарний місяць.

Протягом липня 2019 року - січня 2020 року позивачем було поставлено відповідачу матеріалів вартістю 737 783,05 грн, що підтверджується видатковими накладними №57 від 09.10.2019 на суму 56 647,10 грн, №61 від 28.10.2019 на суму 331 408,70 грн., №73 від 04.11.2019 на суму 96 837,98 грн, №88 від 16.12.2019 на суму 76 322,40 грн та №1 від 21.01.2020 на суму 176 266,87 грн.

Відповідач, у свою чергу, прийняв товар, поставлений позивачем за вищевказаними видатковими накладними, що підтверджується підписом представника відповідача та печаткою товариства на зазначених первинних документах.

Згідно Протоколу зарахування зустрічних вимог від 20.05.2020 року позивач та відповідач погодили, що з 20.05.2020 року останній вважається таким, що викопав зобов`язання з оплати вартості матеріалів в рамках виконання договору від 02.07.2019 №02/07 у розмірі 465 236,07 грн, у тому числі ПДВ 77 539,34 грн, внаслідок чого заборгованість відповідача після підписання Протоколу зарахування зустрічних вимог від 20.05.2020 перед позивачем за поставлені матеріали складає 267 338,86 грн. .

Окрім того, платіжним дорученням №887 від 20.05.2020, наявним у матеріалах справи, підтверджується факт здійснення відповідачем часткової оплати поставлених матеріалів на суму 100 000,00 грн.

Належними та допустимими доказами у справі підтверджується наявність заборгованості відповідача за поставлені матеріали у розмірі 167 338,86 грн, яка, в свою чергу, визнана ним у Протоколі зарахування зустрічних вимог від 20.05.2020.

Позивач звертався до відповідача з претензією №1 від 19.10.2020 щодо сплати вказаної суми боргу, проте остання залишена без відповіді.

Несплата відповідачем заборгованості у розмірі 167 338,86 грн зумовила звернення із даним позовом до суду.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Предметом судового контролю у даній справі є виключно заборгованість відповідача перед позивачем за поставлені матеріали у розмірі 167 338,86 грн., яка, в свою чергу, визнана відповідачем у Протоколі зарахування зустрічних вимог від 20.05.2020. Зобов`язання з виконання робіт за договором від 02.07.2019 №02/07 не є предметом даного спору.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 639 Цивільного кодексу України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з положеннями статей 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Судом встановлено, що між сторонами шляхом підписання видаткових накладних виникли правовідносини, згідно з якими позивач здійснив передачу товару, у зв`язку з чим у відповідача виникло зобов`язання з його оплати.

Таким чином, судом встановлено, що за своєю правовою природою правочин, який відбувся між позивачем та відповідачем, є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 вищевказаної статті).

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що загальна вартість переданого позивачем відповідачу товару за видатковими накладними склала 737 783,05 грн

Заборгованість відповідача за поставлений товар за вищевказаними видатковими накладними станом на час звернення з позовом до суду у цій справі становить - 167 338,86 грн. Розмір вказаної заборгованості визнаний відповідачем у Протоколі зарахування зустрічних вимог від 20.05.2020.

Договірні правовідносини між сторонами даного спору не трансформувалися, позивач в установленому законом порядку від договору не відмовився.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати поставлених матеріалів у повному обсязі та не спростував заявлених позовних вимог.

Враховуючи те, що сума боргу відповідача, підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, не оспорюється відповідачем, і останній на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача про стягнення суми боргу у розмірі 167 338,86 грн.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на наведене вище у сукупності, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статями 74, 76-80, 129, 236-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Подолжилбуд» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпія-І» про стягнення 167 338,86 грн - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпія-І» (03148, м. Київ, просп. Петра Курінного, 2А, оф. 9; ідентифікаційний код 20613414) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Подолжилбуд» (04123, м. Київ, вул. Осиповського, 9; ідентифікаційний код 38981171) 167 338,86 грн (сто шістдесят сім тисяч триста тридцять вісім гривень 86 копійок) боргу та 2 510,08 грн (дві тисячі п`ятсот десять гривень 8 копійок) судового збору.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 31.05.2021.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ