РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.05.2021Справа № 910/3069/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Лаврова В.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Київського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства

до Фонду соціального захисту інвалідів

про стягнення 453624,88 грн

за участі представників:

від позивача - Добрянська О.Д. (уповноважений представник);

від відповідача - Завгорднєва О.М. (уповноважений представник).

ВСТАНОВИВ:

Київське казенне експериментальне протезно-ортопедичне підприємство звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення 453624,88 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем, в порушення умов укладеного між сторонами Договору №66 від 10.04.2017 про забезпечення протезно-ортопедичними виробами, у тому числі спеціальними засобами для самообслуговування та догляду за індивідуальними заявками, не було відшкодовано витрати позивача на виготовлення таких виробів, у зв`язку з чим позивач просить стягнути на свою користь 453624,88 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2020 позовну заяву Київського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали.

13.03.2020 через загальний відділ канцелярії господарського суду міста Києва позивачем на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 04.03.2020 подано документи для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2020 відкрито провадження у справі №910/3069/20 та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач у поданому до суду відзиві заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що між позивачем та відповідачем 10.04.2017 було укладено Договір №66 про забезпечення протезно-ортопедичними виробами (крім ортопедичного взуття), у тому числі спеціальними засобами для самообслуговування та догляду за індивідуальними заявками, за умовами якого, на підставі Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» та постанови Кабінету Міністрів України №321 від 05.04.2012 «Про затвердження Порядку забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення, переліку таких засобів» на виконання бюджетної програми 2507030 «Заходи із соціальної, трудової та професійної реабілітації інвалідів», виконавець був зобов`язаний здійснити безкоштовне забезпечення осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, дітей віком до 18 років, а також ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і ветеранів державної пожежної охорони, постраждалих внаслідок антитерористичної операції та інших та інших окремих категорій населення протезно-ортопедичними виробами (ТЗР) зв їх індивідуальними заявками. Умовами договору було визначено, що Фонд здійснює безготівкове перерахування коштів позивачу за видані ТЗР протягом 2017 року за індивідуальними заявками осіб з інвалідністю на підставі рахунків, актів приймання-передачі робіт, до яких додається витяг з реєстру про видані особам з інвалідністю ТЗР. Відповідач зазначив, що умовами Договору сторонами було погоджено можливість здійснення відповідачем попередньої оплати. Так відповідач вказав, що додатково до вказаного Договору між сторонами було укладено ряд Додаткових угод, якими змінювалась остаточна ціна Договору. Відповідач зазначив, що загальна сума Договору яку відповідач мав перерахувати позивачу становила 44518807,50 грн, яка підтверджена підписаними між сторонами Актами приймання-передачі робіт та яка в повному обсязі була сплачена відповідачем під час дії вказаного Договору. Також відповідач вказав, що відповідно до актів звірки взаєморозрахунків між позивачем та відповідачем, станом на 07.05.2018 заборгованість Фонду перед позивачем за Договором відсутня.

Крім того, відповідач зазначив, що у випадку зміни кількості заявок на забезпечення ТЗР, позивач був зобов`язаний ініціювати внесення змін до Договору щодо включення понесених витрат у ціну договору, проте позивачем не було вчинено таких дій. Вказані обставини, на думку відповідача, свідчать про відсутність заборгованості останнього перед позивачем за спірним договором.

Також відповідач вказав, що згідно з Порядком забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення і виплати грошової компенсації вартості за самостійно придбані технічні засоби реабілітації, переліків таких засобів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2012 №321, в редакції від 14.03.2018, починаючи з 07.04.2018 Фонд не здійснює перерахування бюджетних коштів підприємствам, що виконали індивідуальні заявки осіб з інвалідністю. Відповідач вказав, що згідно з п.52 вказаного Порядку, починаючи з 07.04.2018 Фонд не має законного права здійснювати перерахування бюджетних коштів позивачу за виконані індивідуальні заявки осіб з інвалідністю.

За таких обставин відповідач зазначив, що надані позивачем документи в обґрунтування заявлених позовних вимог не можуть бути належними доказами підтвердження наявності у відповідача заборгованості.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2021 призначено розгляд справи №910/3069/20 за позовом Київського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства до Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення 453624,88 грн за правилами загального позовного провадження.

16.11.2021 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва позивачем подано відповідь на відзив в якому останній зазначив, що спірна заборгованість не входить до складу суми сплачено відповідачем на підставі укладеного між сторонами договору. Окрім того, позивач зазначив, що відповідачем не надано жодних доказів якими підтверджується, що замовлення по яким позивач просить стягнути спірну заборгованість були включені до актів приймання-передачі робіт в рамках укладеного між сторонами договору.

Щодо заперечень відповідача стосовно відсутності доказів, якими підтверджується факт видачі виготовлених ТРЗ особам з інвалідністю, позивач зазначив, порядок видачі ТЗР врегулювано п. 6 Порядку №321, відповідно до якого, позивачем було виготовлено та передано особам з інвалідністю ТЗР, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями замовлень на виготовлення взуття. Також, позивач вказує що інформація про видані засоби реабілітації вносилась до реєстру централізованого банку даних з проблем інвалідності.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач посилався на обставини викладені у відзиві на позовну заяву, зазначаючи, що у Фонду соціального захисту інвалідів відсутня будь-яка заборгованість перед позивачем відповідно до Договору № 66 від 10.04.2017. Окрім того, відповідач зазначив, що з 07.04.2018 він не має законного права здійснювати перерахування бюджетних коштів позивачу за виконанні індивідуальні заявки осіб з інвалідністю.

В судовому засідання представник позивача підтримала позовні вимогу у повному обсязі та просила суд задовольнити позовом. Окрім того, позивачем було зазначено, що підставою стягнення заборгованості за надані послуги з відповідача є Порядок забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших категорій населення затверджений постановою КМУ №321 від 05.04.2012, а не порушення договірних зобов`язань.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.04.2017 року між Фондом соціального захисту інвалідів (фонд, відповідач) та Київським казенним експериментально протезно-ортопедичним підприємством (виконавець, позивач) відповідно до умов якого з урахуванням вимог Порядку забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №321 від 05.04.2012 (далі - Порядок), Порядків визначення функціональних можливостей інвалідів, дитини-інваліда, іншої особи, затверджених наказом Міністерства соціальної політики України від 20.01.2015 №37 (зі змінами), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 30.01.2015 за №99/26544 (далі - Функціональні можливості) та наказу Міністерства соціальної політики України №950 від 30.08.2016 «Про встановлення нормативів рентабельності технічних та інших засобів реабілітації", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.09.2016 за №1245/29375, виконавець зобов`язаний здійснити безкоштовне забезпечення осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, дітей віком до 18 років, а також ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і ветеранів державно пожежної охорони, постраждалих внаслідок антитерористичної операції та інших окремих категорій населення (далі - особа з інвалідністю та інші особи) протезно-ортопедичними виробами (далі - ТЗР) за їх індивідуальною заявкою. Безкоштовне забезпечення ТЗР за індивідуальною заявкою особи з інвалідністю та іншої особи (далі - забезпечення) здійснюється у вигляді грошової допомоги особам з інвалідністю та іншим особам для оплати вартості виданих ТЗР шляхом безготівкового перерахування коштів виконавцю. Перелік ТЗР, та їх гранична ціна зазначені у додатку, що є невід`ємною частиною Договору (п.1.1 Договору про внесення змін №4/631 до договору від 15.12.2017).

Відповідно до п. 3.1. договору виконавець забезпечує осіб з інвалідністю та інших осіб (окрім постраждалих внаслідок антитерористичної операції) ТЗР згідно з Порядком та умовами договору з урахуванням функціональних можливостей, за цінами, визначеними на підставі фактичної собівартості ТЗР та нормативу рентабельності не більше ніж 9% фактичної собівартості, але не вище від затверджених граничних цін, які визначені у переліку. Забезпечення постраждалих внаслідок антитерористичної операції ТЗР, виконавцем проводиться згідно з порядком та умовами договору з урахуваннях функціональних можливостей, за фактичною собівартістю зазначених ТЗР, але не вище трикратної вартості граничних цін, які затверджені у переліку. Нормативна рентабельність зазначених ТЗР становить не більше 5% фактичної собівартості.

Пунктом 3.3. договору визначено, що фонд здійснює безготівкове перерахування коштів виконавцю за видані ТЗР протягом 2017 року за індивідуальними заявками осіб з інвалідністю та інших осіб на підставі рахунків на оплату, в яких зазначаються витрати, пов`язані з виготовленням ТЗР, його демонтажем, крім вартості комплектувальних виробів і матеріалів, що можуть бути використані, та інших документів, зазначених у пункті 36 Порядку, актів приймання-передачі робіт (надання послуг), до яких додаються витяг з реєстру про видані особам з інвалідністю, іншим особам ТЗР (далі - витяг з реєстру). Витяги з реєстрів формуються фондом на підставі даних Центрального банку даних з проблем інвалідності (далі - ЦБІ), які підтверджують безкоштовне забезпечення осіб з інвалідністю ТЗР у відповідності до їх індивідуальних заявок. Для формування таких витягів виконавець повинен надіслати письмову заявку до фонду та одночасно повідомити про це засобами телефонного або електронного чи факсимільного зв`язку. Фонд може здійснити попередню оплату виконавцю у розмірі до 100% вартості індивідуальних заявок осіб з інвалідністю та інших осіб у разі отримання від виконавця письмового підтвердження про готовність виконати зазначені заявки. Загальний розмір попередньої оплати не може перевищувати суми цього договору.

Відповідно до п. 3.4. договору для обґрунтування вартості ТЗР, виготовленого за індивідуальною заявкою особи з інвалідністю та іншої особи при подачі для оплати рахунків, актів приймання-передачі робіт (надання послуг), що складаються згідно з витягами з реєстрів, виконавець в обов`язковому порядку формує калькуляції на видані системи ортезів на нижні кінцівки шарнірні, системи протезів на верхні та нижні кінцівки із розшифровками матеріальних та трудових витрат щодо кожного виданого ТЗР та прикріплює їх копію (форматі gif або jpg та розміру до 50 кбайт) до індивідуальної заявки особи з інвалідністю та іншої особи на зазначений ТЗР в ЦБІ. Для обґрунтування вартості ТЗР, виготовленого за індивідуальною заявкою особи з інвалідністю та іншої особи при подачі для оплати рахунків, актів приймання-передачі робіт (надання послуг), що складаються згідно з витягами з реєстрів, виконавцем на видані системи ортезів на хребет, системи ортезів на верхні кінцівки, системи ортезів на нижні кінцівки безшарнірні, допоміжні засоби для особистого догляду та захисту подаються фонду калькуляції із повним пакетом документів по кожному шифру ТЗР з мінімально та максимальною відпускною ціною, включно до витягу з реєстру. Інформація щодо складу загальновиробничих, у тому числі на утримання устаткування, адміністративних витрат, витрат на збут із розрахунком бази їх розподілу надається виконавцем до фонду щомісячно.

Пунктом 3.7. договору визначено, що сума договору складається з вартості індивідуальних заявок, в тому числі попередніх замовлень, осіб з інвалідністю та інших осіб на забезпечення ТЗР відповідно та становить: 7253960 грн. при зміні обсягів фінансування відповідні зміни вносять до договору шляхом зменшення або збільшення суми договору, про що сторони укладають договори про внесення змін, які є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 3.11. договору виконавець виконує індивідуальні заявки осіб з інвалідністю та інших осіб на забезпечення ТЗР за попередні та поточний роки з урахуванням положень чинного законодавства України та умов цього договору.

У п. 11.1. договору визначено, що цей договір вважається укладеним та набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до 31.12.2017, але в будь-якому разі до виконання зобов`язань визначених цим договором, в тому числі і фінансових.

Окрім того, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладались договори про внесення змін до договору в частині зміни суми договору, зокрема, №1/202 від 30.05.2017, №2/305 від 28.07.2017, №3/450 від 30.08.2017, №4/631 від 15.12.2017, №5/866 від 22.12.2017.

Як зазначає позивач, з ним не було проведено розрахунки на суму 453624,88 грн за виготовлення ТЗР як системи ортезів на нижні кінцівки безшарнірні (ортези на стопу або устілки).

Разом з тим, відповідач заперечив, щодо наявності заборгованості перед позивачем за виготовлені протезно-ортопедичні вироби на підтвердження чого ним було долучено акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), зокрема, №1 від 29.05.2017 на суму 51853,68 грн, №2 від 26.05.2017 на суму 486688,21 грн, №3 від 26.05.2017 на суму 194667,08 грн, №5 від 29.05.2017 на суму 29106,93 грн, №6 від 06.06.2017 на суму 120387,64 грн, №7 від 06.06.2017 на суму 1621166,11 грн,№8 від 06.06.2017 на суму 18807,07 грн, №9 06.06.2017 на суму 30398 грн, №14 від 02.06.2017 на суму 2005090,08 грн, №15 від 06.06.2017 на суму 586923,79 грн, №16 від 08.06.2017 на суму 140226,80 грн, №21 від 08.06.2017 на суму 293322,42 грн, №22 від 08.06.2017 на суму 7841,20 грн, №25 від 19.06.2017 на суму 39233,45 грн, №26 від 13.06.2017 на суму 330947,38 грн, №29 від 13.06.2017 на суму 1336532,65 грн, №31 від 19.06.2017 на суму 487341,55 грн, №37 від 30.08.2017 на суму 23502,61 грн, №38 від 30.08.2017 на суму 110695,85 грн, №39 від 30.08.2017 на суму 4578,51 грн, №42 від 11.09.2017 на суму 34812,30 грн, №43 від 11.09.2017 на суму 23372,24 грн, №44 від 14.09.2017 на суму 79890,05 грн, №49 від 18.10.2017 на суму 294166,30 грн, №50 від 18.10.2017 на суму 502320,90 грн, №51 від 18.10.2017 на суму 1423486,47 грн, №52 від 18.10.2017 на суму 2688811,23 грн, №53 від 23.10.2017 на суму 422,40 грн, №55 від 18.10.2017 на суму 1350237,89 грн, №57 від 20.10.2017 на суму 1700276,62 грн, №59 від 24.10.2017 на суму 360719,58 грн, №60 від 24.10.2017 на суму 259433,72 грн, №61 від 24.10.2017 на суму 433522,04 грн, №62 від 24.10.2017 на суму 324012,02 грн, №64 від 24.10.2017 на суму 1895138,21 грн, №66 від 27.10.2017 на суму 2399820,56 грн, №67 від 27.10.2017 на суму 52792,68 грн, №68 від 27.10.2017 на суму 122379,89 грн, №71 від 27.10.2017 на суму 511329,46 грн, №73 від 27.10.2017 на суму 499371,26 грн, №74 від 07.11.2017 на суму 52709,41 грн, №75 від 21.11.2017 на суму 196859,32 грн, №76 від 14.11.2017 на суму 43125,64 грн, №77 від 21.11.2017 на суму 447,64 грн, №78 від 21.11.2017 на суму 13726,60 грн, №93 від 17.01.2018 на суму 54836,54 грн, №95 від 17.01.2018 на суму 6449,82 грн, №96 від 17.01.2018 на суму 21594,24 грн, №97 від 17.01.2018 на суму 9883,44 грн, №98 від 17.01.2018 на суму 35070,31 грн, №99 від 17.01.2018 на суму 499313,32 грн, №94 від 22.01.2018 на суму 183,80 грн, №101 від 22.01.2018 на суму 21180,80 грн, №105 від 01.02.2018 на суму 1267,20 грн, №107 від 01.02.2018 на суму 78253,32 грн, №109 від 01.02.2018 на суму 704,90 грн, №110 від 06.02.2018 на суму 110188,77 грн, №111 від 06.02.2018 на суму 850,54 грн, №112 від 06.02.2018 на суму 12778,26 грн, №113 від 06.02.2018 на суму 133479 грн, №114 від 06.02.2018 на суму 35705,24 грн, №115 від 06.02.2018 на суму 271414,42 грн, №116 від 06.02.2018 на суму 17308,01 грн, №118 від 13.02.2018 на суму 2492165,51 грн, №119 від 14.02.2018 на суму 1772836,95 грн, №120 від 15.02.2018 на суму 125703,97 грн, №122 від 13.02.2018 на суму 798628,65 грн, №123 від 15.02.2018 на суму 258632,79 грн, №124 від 15.02.2018 на суму 2516335,08 грн, №125 від 15.02.2018 на суму 113646,96 грн, №126 від 15.02.2018 на суму 43938,04 грн, №132 від 27.02.2018 на суму 2213447,84 грн, №133 від 14.03.2018 на суму 92755,17 грн, №134 від 06.03.2018 на суму 132925,52 грн, №135 від 28.02.2018 на суму 528 грн, №136 від 02.03.2018 на суму 34474,47 грн, №138 від 28.02.2018 на суму 16390,76 грн, №139 від 28.02.2018 на суму 159347,11 грн, №142 від 14.03.2018 на суму 141965,47 грн, №143 від 06.03.2018 на суму 2369,40 грн, №144 від 14.03.2018 на суму 20174,88 грн, №145 від 13.03.2018 на суму 126407,36 грн, №147 від 13.03.2018 на суму 2781,67 грн, №148 від 13.03.2018 на суму 2041178,14 грн, №150 від 14.03.2018 на суму 92744,33 грн, №151 від 14.03.2018 на суму 125744 грн, №152 від 14.03.2018 на суму 146659,47 грн, №153 від 14.03.2018 на суму 16135,12 грн, №154 від 14.03.2018 на суму 21059,41 грн, №155 від 14.03.2018 на суму 2279,99 грн, №137 від 16.03.2018 на суму 85372,70 грн, №108 від 19.03.2018 на суму 295912,48 грн, №131 від 19.03.2018 на суму 247355,22 грн, №160 від 20.03.2018 на суму 1302877,30 грн, №161 від 07.05.2018 на суму 25315,95 грн, №162 від 07.05.2018 на суму 844009,16 грн, №163 від 07.05.2018 на суму 259053,38 грн, №164 від 07.05.2018 на суму 1227876,92 грн, які підписані представниками сторін та відповідними печатками. Окрім того, відповідач зазначив, про відсутність заборгованості перед позивачем за надані послу на підтвердження чого ним було долучено до матеріалів справи копії платіжних доручень, зокрема №41 від 13.04.2017 на суму 7253960 грн, №227 від 14.06.2017 на суму 526565 грн, №359 від 02.08.2017 на суму 15095092,79 грн, №723 від 09.11.2017 на суму 52709,41 грн, №749 від 15.11.2017 на суму 43125,64 грн, №787 від 21.11.2017 на 211033,56 та №1123 від 26.12.2017 на суму 21336321,10 грн.

Також, на підтвердження відсутності заборгованості перед позивачем за Договором №66 від 10.04.2017 відповідачем було долучено до матеріалів справи Акти звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2017 та на 07.05.2018 відповідно до яких у відповідача відсутня будь-яка заборгованість перед позивачем.

Разом з тим, позивач зазначає, що листом №1326/14 від 10.10.2018 на адресу відповідача було направлено заявку на формування витягів з ЦБІ щодо устілок, якими позивачем були забезпечені особи з інвалідністю на загальну суму 453624,88 грн.

Доказів щодо існування спору між сторонами щодо виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором та вказаними вище актами матеріали справи не містять.

Звертаючись із позовом у даній справі позивач стверджує про те, що відповідачем не було відшкодовано витрати позивача по забезпеченню осіб протезно-ортопедичними виробами у 2017 та 2018 роках, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з Фонду соціального захисту інвалідів заборгованість у розмірі 453624,88 грн.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Дослідивши позовну заяву та заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що Київське казенне експериментальне протезно-ортопедичне підприємство у позовних вимогах не визначає Договір №66 від 10.04.2017 як виключну підставу позову, а посилається також на Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №321 від 05.04.2012.

Що стосується надання вищеназваних послуг щодо забезпечення осіб з інвалідністю ТЗР поза умовами договору суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За змістом ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За змістом п. 1, 6 ст. 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту тощо визначаються виключно законами України.

Відповідно до ч. 9 ст. 38 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (в редакції, що діяла на час забезпечення позивачем осіб з інвалідністю ТЗР) порядок та умови забезпечення інвалідів і дітей-інвалідів лікарськими, технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення, санаторно-курортними путівками, автомобілями, а також переліки технічних та інших засобів реабілітації і виробів медичного призначення визначає Кабінет Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України (надалі - КМУ) затверджено Порядок забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення і виплати грошової компенсації вартості за самостійно придбані технічні та інші засоби реабілітації, переліків таких засобів від 05.04.2012 №321. (надалі - Порядок № 321)

Відповідно до постанови КМУ від 05.04.2012 №321 (враховуючи зміни згідно постанови КМУ від 12.07.2017 №491) позивач здійснював забезпечення осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення технічними та іншими засобами реабілітації, відповідно до вимог Порядку.

Спірні правовідносини виникли в період з 2017 року по квітень 2018 року.

У вказаний період існувала наступна процедура забезпечення осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення технічними та іншими засобами реабілітації.

Частиною 8 ст. 26 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» визначено, що безкоштовне забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації за індивідуальною заявкою інваліда, послугами з післягарантійного ремонту здійснюється у вигляді грошової допомоги інвалідам для оплати вартості виданих виробів та наданих послуг шляхом безготівкового перерахування коштів підприємствам, що виконали зазначені заявки та відповідають кваліфікаційним вимогам, які визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Відповідно до п. 5 вище означеного Порядку, технічні та інші засоби реабілітації, призначені для безоплатного забезпечення осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, інших осіб за рахунок коштів державного бюджету, виготовляються, постачаються і ремонтуються підприємствами, які відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим Мінсоцполітики (далі - підприємства). Перелік підприємств визначається зазначеним Міністерством.

Позивач входить до переліку підприємств усіх форм власності, які виготовляють, постачають і ремонтують технічні засоби реабілітації та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим Мінсоцполітики.

Відповідно до п. 1 Статуту позивача, Київське казенне експериментальне протезно-ортопедичне підприємство відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.1998 №987 «Про перетворення державних підприємств у казенні» та є правонаступником Київського державного експериментального протезно-ортопедичного підприємства.

Підприємство засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства соціальної політики України.

Пунктом 2.1 статуту визначено, що підприємство створене з метою задоволення потреб населення у технічних та інших засобах реабілітації, виробах медичного призначення, товарах народного споживання для населення України, а також надання реабілітаційних послуг, послуг з післягарантійного ремонту технічних та інших засобів реабілітації.

Вищеозначений Порядок (в редакції, що діяла до 07.04.2018) визначає механізм безоплатного забезпечення осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення технічними та іншими засобами реабілітації; безготівкового перерахування коштів підприємствам, що виконали індивідуальні заявки осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення на виготовлення технічних та інших засобів реабілітації, надання послуг з їх ремонту.

За умовами п. 2 вищевказаного Порядку, до технічних та інших засобів реабілітації, якими забезпечуються особи з інвалідністю, діти з інвалідністю та інші окремі категорії населення через структурні підрозділи соціального захисту населення районних, районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім мм. Києва та Севастополя) рад (далі - органи соціального захисту населення), належать: протезно-ортопедичні вироби, в тому числі ортопедичне взуття; спеціальні засоби для самообслуговування та догляду; засоби для пересування; допоміжні засоби для особистої рухомості, переміщення та підйому; меблі та оснащення; спеціальні засоби для орієнтування, спілкування та обміну інформацією.

Пунктом 3 Порядку визначено, що особи з інвалідністю, діти з інвалідністю, діти віком до 18 років, а також ветерани військової служби, ветерани органів внутрішніх справ і ветерани державної пожежної охорони, особи похилого віку, жінки після мастектомії та з вродженими вадами молочних залоз, постраждалі внаслідок антитерористичної операції (далі - інші особи) мають право на безоплатне забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації відповідно до Законів України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», «Про охорону дитинства», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», «Про реабілітацію інвалідів в Україні», «Про загальну середню освіту» і «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні».

Таким чином, указані приписи законодавства закріплюють державні соціальні гарантії певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовному обов`язку позивача надавати послуги забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення, що кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати вартість таких послуг суб`єкту господарювання, який їх надає.

Таким чином, враховуючи викладене, позивач на підставі заяви особи з інвалідністю та іншої особи відповідно до вимог вищеназваних Законів України та Порядку №321 було зобов`язано: оформити замовлення на виготовлення ТЗР, передати замовлення для виробництва, у встановлений строк виготовити ТЗР та здійснити його видачу особі з інвалідністю чи іншій особі відповідно до законодавчих вимог.

Вказаним Порядком також визначено процедуру перерахування коштів підприємствам, що виконали індивідуальні заявки на виготовлення технічних та інших засобів реабілітації, надання послуг з їх ремонту.

Згідно з п. 53 Порядку передбачено, що забезпечення осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, інших осіб технічними та іншими засобами реабілітації здійснюється у межах відповідних бюджетних призначень, передбачених Мінсоцполітики у державному бюджеті (далі - бюджетні кошти).

Мінсоцполітики спрямовує бюджетні кошти Фонду соціального захисту інвалідів з метою перерахування їх підприємствам, що виконали індивідуальні заявки осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, інших осіб на виготовлення технічних та інших засобів реабілітації і надання послуг з їх післягарантійного ремонту.

Перерахування бюджетних коштів здійснюється на підставі актів приймання-передачі робіт (надання послуг), до яких додається витяг з реєстру про видані особам з інвалідністю, дітям з інвалідністю, іншим особам технічні та інші засоби реабілітації за формою, затвердженою Мінсоцполітики, а також на підставі рахунка підприємства на оплату, в якому зазначаються витрати, пов`язані з виготовленням індивідуального засобу реабілітації, його демонтажем, крім вартості комплектувальних виробів і матеріалів, що можуть бути повторно використані, та інших документів, зазначених у пункті 36 цього Порядку.

Аналізуючи викладені положення Порядку №321 на момент виникнення спірних правових відносин та інших положень законодавства, суд приходить до висновку, що чинне законодавство України не передбачало обов`язковості укладення договору з метою надання послуг щодо безоплатного забезпечення осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення технічними та іншими засобами реабілітації.

До того ж, сукупність вищевикладеного, а також наявність соціальних пільг та конституційних гарантій відповідними категоріями осіб, свідчить про те, що відсутність укладеного договору не припиняє обов`язку позивача щодо надання відповідних послуг, на виконання яких його уповноважено державою.

При цьому суд враховує, що зобов`язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із законів України, та спірні правовідносини носять змішаний характер і підпадають під правове регулювання не лише Бюджетного кодексу України, який визначає безпосередню процедури сплати грошових коштів, але також регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та відповідними законами України, які визначають правову підставу, в даному випадку для позивача, який уповноважений законом та державою, надавати відповідні послуги щодо забезпечення осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення ТЗР безоплатно.

Суд зазначає, що Порядком № 321 та спеціальними Законами України, зокрема і Законом України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» на момент виникнення спірних правовідносин не визначав будь-яких підстав для відмови надання відповідних послуг щодо забезпечення осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення ТЗР у разі відсутності договору.

Також, суд зазначає, долученими до матеріалів справи копіями заявок на виготовлення ортопедичного взуття підтверджується факт виготовлення позивачем та передачі замовникам (особам з інвалідністю) ТЗР. Окрім того, долученими до матеріалів справи копіями калькуляцій підтверджується собівартість та відпускна ціна виготовлених ТЗР, у зв`язку з чим суд вважає, що позивачем доведено розмір витрат які підлягають стягненню з відповідач.

Враховуючи вищезазначені обставини, беручи до уваги що позивачем належними та допустимим доказами підтверджено факт виготовлення ТЗР, суд дійшов висновку, що у відповідача відповідно до вимог законодавства виник обов`язку щодо відшкодування позивачу витрати по забезпеченню осіб протезно-ортопедичними виробами, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача, в яких він посилається на те, що зобов`язання перед позивачем за Договором №66 ним було виконано в повному обсязі, шляхом перерахування 44518807,50 грн судом відхиляються, оскільки заборгованість у розмірі 453624,88 грн яку просить стягнути позивач виникла не з договірних зобов`язань між позивачем та відповідачем, а із законів, які покладають на позивача обов`язок щодо забезпечення відповідних категорій населення ТЗР, а на відповідача - відшкодувати витрати позивача пов`язані із виготовленням ТЗР, які були виготовлені на підставі індивідуальних заявок відповідних осіб.

Окрім того, суд зазначає, оскільки позивачем належними та допустимими доказами доведено факт надання особам з інвалідністю ТЗР, а відповідачем не надано, жодних доказів, якими підтверджується, що відповідні замовлення були включені до актів приймання-передачі робіт та оплачені на підставі укладеного договору, а тому відшкодування витрат позивача на виготовлення ТЗР є обов`язком відповідача в силу закону, а не договору.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фонду соціального захисту інвалідів (04655, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 72; ідентифікаційний код 00034163) на користь Київського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства (04070, м. Київ, вул. Фролівська, буд. 4; ідентифікаційний код 03187691) заборгованість 453624 (чотириста п`ятдесят три тисячі шістсот двадцять чотири) грн 88 коп., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 6804 (шість тисяч вісімсот чотири) грн 37 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 01.06.2021.

Суддя Я.В. Маринченко