ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/697/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

при секретарі - Лук`ященко В.Ю.

за участю представників:

від прокурора: Тунік В.М.

від Міністерства охорони здоров`я України: не з`явився

від Міністерства культури та інформаційної політики України: не з`явився

від Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації: не з`явився

від 1 відповідача: Стапінський В.О.

від 2 відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури

на ухвалу господарського суду Одеської області від 29.03.2021, суддя в І інстанції Літвінов С.В., повний текст якої складено 29.03.2021 в м. Одесі

у справі № 916/697/21

за позовом: заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі: - Міністерства охорони здоров`я України, - Міністерства культури та інформаційної політики України, - Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації

до відповідачів:

1. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях;

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРАЙВ-ІН"

про визнання договору недійсним та зобов`язання повернути майно

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства культури та інформаційної політики України, Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях та до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРАЙВ-ІН", в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу об`єкта державної власності малої приватизації шляхом викупу від 26.12.2018р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та ТОВ "ДРАЙВ-ІН" щодо передачі у власність 49/100 частин нежитлової будівлі, загальною площею 350 кв.м., яка розташована за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 85/5 та зобов`язати ТОВ "ДРАЙВ-ІН" повернути до державної власності на користь Міністерства охорони здоров`я України зазначене нерухоме майно.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що спірний договір купівлі-продажу майна від 26.12.2018 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та ТОВ "ДРАЙВ-ІН" укладено всупереч законодавчих вимог щодо заборони приватизації об`єктів, які включені до переліку пам`яток культурної спадщини, що не підлягають приватизації, тому він підлягає визнанню недійсним на підставі невідповідності його змісту положенням законодавства згідно з ст. ст. 203, 215 ЦК України, а об`єкт приватизації поверненню до державної власності - Міністерству охорони здоров`я України відповідно до ст. ст. 216, 236, 1212 ЦК України.

25.03.2021 року заступник керівника Одеської обласної прокуратури в порядку ст. ст. 136-139 ГПК України подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив:

- наклаcти арешт на 49/100 частин нежитлової будівлі, загальною площею 712 кв.м, яка розташована за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 85/5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 101) та належить на праві власності ТОВ ДРАЙВ-ІН.

- заборонити ТОВ ДРАЙВ-ІН та будь - яким суб`єктам реєстраційних дій (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь - які реєстраційні дії (у тому числі об`єднання, поділ тощо), проводити будь-які будівельні роботи та дії щодо відчуження 49/100 частин нежитлової будівлі, яка розташована по Французькому бульвару, 85/5 у місті Одеса (реєстраційний номер об`єкта нерухомомсті: 101).

Зазначена заява обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки у разі відчуження відповідачем спірного об`єкта нерухомого майна на користь третіх осіб або його поділу, або об`єднання з іншими об`єктами нерухомості, в подальшому у разі задоволення позову виконання рішення суду буде неможливим.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.03.2021 відмовлено заступнику керівника Одеської обласної прокуратури у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову по справі №916/697/21.

Ухвала мотивована тим, що у заяві позивача про забезпечення позову відсутні посилання на наявність будь-яких доказів задля встановлення обставин, з якими позивачем пов`язується необхідність застосування певного виду забезпечення позову.

За таких обставин, оскільки заявником не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на уникнення виконання рішення у даній справі, та на підтвердження наявності обставин, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Заступник керівника Одеської обласної прокуратури у поданій до Південно-західного апеляційного господарського суду апеляційній скарзі просить зазначену ухвалу скасувати та ухвалити рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити повністю.

Підставами для скасування оскаржуваної ухвали прокурор зазначає порушення норм ст. ст. 2, 136, 137, 140, 236 ГПК України.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги прокурор вказує, що поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що заходи забезпечення позову спрямовані на усунення перешкод для подальшого виконання рішення у справі, адже їх незастосування може суттєво ускладнити чи взагалі унеможливити виконання такого рішення та ефективно захистити порушені інтереси держави через виникнення потреби у повторному зверненні до суду з іншим позовом. Крім того, позовні вимоги у цій справі спрямовані на захист порушених прав держави щодо повернення до державної власності державного майна - об`єкта нерухомої власності- пам`ятки культурної спадщини. У разі відчуження вказаного об`єкта нерухомого майна, його перебудови тощо, такі дії відповідача ТОВ «ДРАЙВ-ІН» призведуть до неможливості реального поновлення інтересів держави, повернення до державної власності пам`ятки архітектури у придатному для використання стані, а також унеможливить або ускладнить виконання рішення суду.

Суд не надав оцінку тому факту, що заходи забезпечення позову, про застосування яких просить прокурор, жодним чином не вплинуть на можливість ТОВ «ДРАЙВ-ІН» здійснювати господарську діяльність тощо, в тому числі шляхом використання приміщень будівлі пам`ятки архітектури по Французькому бульвару, 85/5 в м. Одесі.

У відзиві на апеляційну скаргу Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржувану ухвалу місцевого суду залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою.

Регіональне відділення, зокрема, зазначає, що ані в заяві про забезпечення позову, ані в апеляційній скарзі, прокурором не вказано та не подано суду жодного доказу наявності обставин, якими обґрунтовується забезпечення позову. Заява та апеляційна скарга прокурора гуртуються лише на одних припущеннях та не підтверджені жодним доказом. Але саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

В якості обґрунтування забезпечення позову прокурор зазначає про імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, проте, в чому саме полягає імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду прокурором не зазначається.

Про день, час і місце розгляду апеляційної скарги сторони в порядку передбаченому ст. ст. 120, 121 ГПК України заздалегідь були повідомлені належним чином, проте позивачі та відповідач ТОВ "ДРАЙВ-ІН" не скористалися наданим законом правом на участь своїх представників в засіданні суду.

Оскільки матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги, а частиною 12 ст. 270 ГПК передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні представників вказаних осіб за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення прокурора та представника відповідача, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Згідно з частинами першою, другою статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 ГПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) виключено; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 137 ГПК України).

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина четверта статті 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (наведену правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Суд зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Відмовляючи у задоволенні заяви прокурора про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на 49/100 частин нежитлової будівлі, загальною площею 712 кв.м, яка розташована за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 85/5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 101) та належить на праві власності ТОВ ДРАЙВ-ІН, а також заборони ТОВ ДРАЙВ-ІН та будь - яким суб`єктам реєстраційних дій (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь - які реєстраційні дії (у тому числі об`єднання, поділ тощо), проводити будь-які будівельні роботи та дії щодо відчуження 49/100 частин вказаної нежитлової будівлі, господарський суд першої інстанції виходив із того, що у заяві прокурора про забезпечення позову відсутні посилання на наявність будь-яких доказів задля встановлення обставин, з якими позивачем пов`язується необхідність застосування певного виду забезпечення позову.

При цьому, господарський суд слушно зазначив, що така підстава, як імовірність утруднення виконання або неможливість виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, значної вартості об`єкта нерухомості, що призведене до неможливості ефективного поновлення державних інтересів, а також припущення про відчуження відповідачем спірного об`єкта нерухомого майна на користь третіх осіб або його поділу чи об`єднання з іншими об`єктами нерухомості, не може бути безумовною підставою для забезпечення позову, тому не можна розглядати твердження прокурора, як безспірні та такі, що обґрунтовують необхідність забезпечення поданого позову.

За таких обставин, оскільки, заявником не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на уникнення виконання рішення у даній справі, а також не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ураховуючи викладене вище у цій постанові, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду стосовно відсутності достатнього правового обґрунтування наявності підстав для задоволення заяви прокурора про забезпечення позову.

Колегія суддів зазначає, що прокурор звертаючись до суду з заявою та вказуючи про наявність підстав для забезпечення позову не обґрунтував, яким чином невжиття заявлених ним заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Заявником в заяві про забезпечення позову не наведено фактичних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, в розумінні статей 76, 77 ГПК України, які б свідчили про вчинення відповідачем дій спрямованих на ухилення від виконання судового рішення або дій, які можуть призвести до знецінення належного позивачу майна на момент виконання рішення.

Також, колегія суддів зазначає, що прокурор звертаючись до суду з заявою та вказуючи про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів позивачів, не обґрунтував, яким чином невжиття заявлених ним заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, та яких конкретно прав та інтересів.

Прокурором в заяві не наведено фактичних обставин, які б свідчили про реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав позивачів, за захистом яких він звернувся до суду, у разі задоволення позову та обставин, які б підтверджували, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів.

У цій частині апеляційний суд звертається до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 25.01.2021 у справі № 902/775/20, від 27.01.2021 у справі № 910/3480/20, від 16.03.2021 у справі № 921/302/20, від 13.04.2021 у справі № 910/15607/19.

Колегія суддів зазначає, що, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися наданими йому правами.

Наведена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 911/2930/17.

Таким чином наведені прокурором у відповідній заяві обґрунтування не підтверджують існування реальної загрози ефективному захисту порушених (оспорюваних) прав позивачів в разі задоволення позову.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, вказаних висновків суду не спростовують. Зокрема, не спростовують висновків про те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на пошкодження, знищення або відчуження спірного майна.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що заявлені прокурором заходи забезпечення позову не є достатньо обґрунтованими, отже - не відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, доведеності обставин реальної загрози істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі невжиття судом заявлених заходів забезпечення позову.

Таким чином, місцевим судом було правильно застосовано ті норми процесуального права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, а незгода скаржника із оскаржуваною ухвалою і бажання винесення нового рішення на його користь не свідчить про те, що судом було порушено норми процесуального права. Водночас, скаржником в порушення принципів доказування, не надано належних та допустимих доказів того, що існують обставини, які б прямо чи опосередковано свідчили про наявність необхідності у забезпеченні позову.

Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, суд оцінює критично та не бере до уваги, оскільки вони не стосуються предмету доказування у питанні наявності підстав вжиття заходів забезпечення позову.

Оскаржувана ухвала господарського суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви прокурора про вжиття заходів забезпечення позову та відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у даній справі є обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам справи та нормам процесуального права.

Посилання скаржника на неправильне застосування норм процесуального права під час винесення оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування зазначеного судового акту апеляційний господарський суд не вбачає.

Враховуючи викладене та беручи до уваги унормовані статтею 269 ГПК України межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не припустився порушення або неправильного застосування норм процесуального права, отже, оскаржувана ухвала скасуванню або зміні не підлягає.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про залишення ухвали місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в сумі 2270 грн. покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 253, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Одеської області від 29 березня 2021 у справі № 916/697/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 28.05.2021.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Богатир К.В.

Філінюк І.Г.