РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.05.2021Справа № 910/1029/21

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вантажна транспортна компанія"

вул. Академічна, 20Б, оф.8, каб.2, м. Одеса, Одеська область, 65009

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

вул.Тверська, (Єжи Гедройця) 5, м. Київ 150, 03150

про стягнення 46 681,94 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вантажна транспортна компанія" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" збитків, завданих внаслідок розукомплектування вагону №62912449, у розмірі 46 681,94 грн, з яких: 42 550,94 грн - сума реальних збитків та 4131,00 грн - сума упущеної вигоди. Також позивач просив суд покласти на відповідача 10 000,00 грн витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок бездіяльності Акціонерного товариства "Українська залізниця" в частині забезпечення схоронності (збереження) та цілісності вагону №62912449, який знаходиться в управлінні позивача, такий вагон був розукомплектований, у зв`язку з чим позивач зазнав реальних збитків у загальному розмірі 42 550,94 грн, що складаються з вартості придбання запасної частини у розмірі 8 520,00 грн, витрат, пов`язаних з технічного обслуговування вагону з відчепленням у розмірі 9 030,94 грн, 25 000,00 грн витрат на допоміжні послуги Фізичної особи - підприємця Бернова А.В.

Крім того, позивач зазначає, що оскільки протягом періоду з 08.10.2019 по 24.10.2019 вагон №62912449 був розукомплектований, а отже такий вагон не міг використовуватися у господарській діяльності позивача, наявні підстави для стягнення з відповідача 4131,00 грн упущеної вигоди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2021 вищевказану позовну заяву було залишено без руху та встановлено строк Товариству для усунення недоліків позовної заяви.

09.02.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/1029/21; вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов.

10.03.2021 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов, в котрому проти позову заперечує.

У вказаному відзиві на позов відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив та зазначив, що 25000,00 грн витрат на допоміжні послуги Фізичної особи - підприємця Бернова А.В. не підлягають відшкодуванню як збитки за пошкодження вагону, оскільки не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку із заподіяними збитками.

Крім того відповідач зауважив, що наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу не є підставою для стягнення суми упущеної вигоди, а позивач повинен довести, що за звичайних обставин він мав реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу, протиправні дії відповідача є причиною, а збитки, які виникли, наслідком такої протиправної поведінки.

Також відповідач у відзиві на позов навів свої заперечення щодо витрат на професійну правничу допомогу, які заявлені позивачем до стягнення позивачем.

17.03.2021 позивачем подано відповідь на відзив.

26.03.2021 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив з клопотанням про поновлення строку на його подання, яке судом задоволено, заперечення на відповідь на відзив прийнято судом до розгляду.

Також 26.03.2021 відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у справі, з огляду на те, що позивач посилається на те, що на підставі Договору № 07/16/11/01-Р від 11.07.2016 в операторському управлінні TOB «ВТК» перебував напіввагон № 62912449. Наразі в Північному апеляційному господарському суді розглядається справа за №910/9195/19 за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вантажна транспортна компанія" про визнання недійсним договору надання послуг № 07/16/11/01-Р від 11.07.2016 р., визнання неправомірним користування майном. За твердженням заявника, предмет розгляду справи № 910/9195/19 та рішення яке буде винесено по справі, може вплинути на розгляд даної справи, оскільки може встановити неправомірне користування вагонами (у тому числі і вагон № 62912449), та визнати договір, на який посилається позивач у даній справі, недійсним, що може змінити підстави позову, та взагалі поставить під питання правомірності дій позивача з використання вагонів, та наявність вини залізниці з розукомплектації вагонів.

Відповідно до п. 5 частини 1 статті 227 ГПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

За змістом наведеної норми процесуального права підставою для зупинення провадження у господарській справі є сукупність таких складових як розгляд іншої справи іншим судом, пов`язаність цієї іншої судової справи з даною господарською справою та об`єктивна неможливість розгляду останньої до вирішення судом зазначеної іншої справи.

При цьому, пов`язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, як пов`язана справа, яка розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду даної справи.

При цьому, наявність одразу обох цих обставин може бути достатньою процесуальною підставою для застосування ст. 227 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, суд зазначає, що предметом позову у даній справі стягнення збитків за пошкодження вагону №62912449, а відтак, судом не встановлено неможливості встановити та оцінити обставини справи, які є предметом судового розгляду у даній справі без вирішення по суті справи№910/9195/19.

Суд вважає, що в даній справі існує об`єктивна можливість за наявними у справі доказами встановити факти та оцінити обставини, що входять до предмету доказування у даній справі, а тому з огляду на викладене, суд не вбачає правових підстав для задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вказує позивач, підставі Договору № 07/16/11/01-Р від 11.07.2016 року, у жовтні 2019 року в операторському управлінні ТОВ «ВТК» (код оператора 75) перебував напіввагон за номером 62912449.

Вказаний напіввагон був переданий на ст. Дарниця філією «ДВРЗ» АТ «Укрзалізниця» за Актом подачі/повернення вагонів № 82 від 29.08.2019 року на виконання рішення господарського суду у справі № 916/626/18.

В свою чергу, 12 липня 2016 року між ТОВ «Вантажна транспортна компанія» (виконавець) та ТОВ «Авантаж Інспект» (замовник) було укладено договір № 1207/1 про організацію перевезень вантажів та надання послуг, пов`язаних з перевезенням від 12.07.2016 року, відповідно до умов якого ТОВ «ВТК» надає ТОВ «Авантаж Інспект» вагони для участі в процесі перевезення вантажу замовника, а замовник в свою чергу зобов`язується забезпечувати збереження вагонів експедитора в момент їх подачі до місця навантаження та розвантаження і в момент проведення вантажних операцій. На виконання умов даного договору ТОВ «ВТК» надало ТОВ «Авантаж Інспект» вагон № 62912449 для здійснення перевезення та надання транспортно-експедиційних послуг на користь третьої особи - ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

07.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вантажна транспортна компанія" (замовник, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (найменування змінене на Акціонерне товариство "Українська залізниця") (перевізник, відповідач) було укладено договір про надання послуг №07422/ЦТЛ-2018 (договір), предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги (п.1.1), перевезення - послуга, в процесі надання якої перевізник зобов`язується доставити довірений замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а замовник зобов`язується оплатити послуги у передбаченому цим договором порядку. Перевезення оформлюється залізничною накладною відповідно до цього договору, Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 зі змінами та доповненнями, Збірника Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, який затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 №317, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за №340/16356 (далі - Збірник тарифів), Правил перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002 №873, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2009 за №1030/7318, Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі -УМВС), Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (далі - КОТІФ) відповідно (п.1.2), надання послуг за цим договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами (п.1.3), замовник зобов`язаний, зокрема, надавати або організовувати надання місячних замовлень на перевезення відповідно до Правил планувань перевезень вантажів через АС "Месплан" (п.2.1.1), оплачувати перевізнику послуги, пов`язані з організацією та перевезенням вантажів та інші надані послуги з сум внесеної передоплати за кодом платника (п.2.1.6), перевізник, зокрема, зобов`язується розглядати замовлення замовника на перевезення вантажів. Узгоджувати замовлення замовника на перевезення вантажів у вагонах замовника. Узгоджувати, у разі можливості, замовлення замовника на перевезення вантажів у вагонах перевізника (п.2.3.1), приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) замовника або у вагонах (контейнерах) перевізника, надавати вагони (контейнери) перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками замовника згідно інформації АС "Месплан", доставляти вантаж до станції призначення та видавати його одержувачу, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до цього договору (п.2.3.2), договір вступає в силу з моменту одностороннього підписання замовником договору в електронному вигляді з накладанням ЕЦП в АС "Месплан" або АС "Клієнт УЗ", або вчинення замовником будь-якої дії на виконання цього договору і діє з 20.02.2018 до 31.12.2018. Якщо жодна із сторін не звернеться письмово за один місяць до закінчення дії договору з пропозицією до іншої сторони про припинення його дії, то цей договір діє до надходження такої пропозиції і здійснення всіх розрахунків за виконані перевезення та надані послуги. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії цього договору (п.12.1).

Як вбачається з матеріалів справи, 03.10.2019 року Перевізником (Відповідачем) було розпочато перевезення порожнього вагону власності філії «ДВРЗ» оператора ТОВ «ВТК» № 62912449 на адресу вантажоодержувача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» за накладною № 51867976. Вагон слідував під навантаження зі станції Роти Донецької залізниці до станції Ароматна Придніпровської залізниці.

08.10.2019 року по станції Красний Лиман Донецької залізниці було виявлено пошкодження (розукомплектування) вагона № 62912449, про що працівниками залізниці складено Акт про пошкодження вагона від 08.10.2019 року за формою ВУ-25М. Актом засвідчено відсутність головної частини повітророзподільника на вагоні № 62912449.

По прибуттю вагона на станцію Красний Лиман виробничим підрозділом «Лиманське вагонне депо» регіональної філії Донецька залізниця АТ «Укрзалізниця» було складено повідомлення № 7289 від 08.10.2019 р. на ремонт вагона № 62912449, за формою ВУ-23 М, найменування несправностей: розукомплектування.

Відповідно до повідомлення №9946 від 24.10.2019 форми ВУ-36м, дефектної відомості форми ВУ-22 та залізничної накладної №5324738 вагон №62912449 був відремонтований та направлений на станцію призначення.

Згідно калькуляції за технічне обслуговування з відчепленням вагону №62912449 по вагонному депо Лиман вартість ремонту означеного вагону склала 9030,94 грн, про що виставлено позивачу до оплати рахунок-фактуру №24/726 від 28.01.2020.

Відповідно до платіжного доручення №4 від 17.03.2020 позивачем було сплачено 9030,94 грн за технічне обслуговування вагону.

Також згідно рахунку на оплату №150 від 08.10.2019 позивачем було придбано у Товариства з обмежено відповідальністю "Скинест рейл юей" частину головного повітророзподільника 270.023-1 на суму 8520,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №12 від 08.10.2019.

Також до справи позивачем надано копію укладеного 01.10.2019 між позивачем, як замовником, та Фізичною особою - підприємцем Берновим Андрієм Валерійовичем, як виконавцем, договору №25ТЕХ про надання допоміжних послуг у сфері транспорту з технічного супроводу та контролю проведення ремонтів рухомого складу.

Відповідно до умов цього договору виконавець зобов`язується надати послуги, передбачені п.2.1 договору, а замовник зобов`язується прийняти надані послуги, оплатити їх в порядку та на умовах, визначених договором (п.1.1), виконавець надає замовнику допоміжні послуги у сфері транспорту з організації та контролю ремонтів рухомою складу, а саме: перевірка правильності складання форми ВУ-23, пошук постачальника запасних частин, організація укладання договору на постачання, організація відправки запасних частин, перевірка комплектності та технічної справності отриманих запасних частин, контроль листування між виконавцем ремонту за постачальниками запасних частин з приводу отримання доказів оригінальності отримання запасних частин, контроль ходу проведення ремонтних робіт, контроль правильності оформлення форми ВУ-36 (п.2.1).

Згідно додатку №1 до цього договору Товариством з обмеженою відповідальністю "Вантажна транспортна компанія" та Фізичною особою - підприємцем Берновим Андрієм Валерійовичем погоджено вартість послуг за 1 вагон на суму 25000,00 грн.

Відповідно до підписаного між позивачем та Фізичною особою - підприємцем Берновим Андрієм Валерійовичем акту надання послуг №18 від 08.10.2019 вартість допоміжних послуг у сфері транспорту з технічного супроводу та контролю проведення ремонту вагону №62912449 склала 25000,00 грн.

Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно з ст.5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем.

Відповідно до п.6.4. Правил реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 28.09.2004 №856, порожні власні вагони перевозяться за перевізними документами, в яких в графі 20 "найменування вантажу" вказується "власний вагон (найменування власника) направляється до пункту навантаження (у ремонт тощо) ".

Наявними в матеріалах справи залізничними накладними підтверджується прийняття АТ "Укрзалізниця" до перевезення вагону оператора - Товариства з обмеженою відповідальністю "Вантажна транспортна компанія" №62912449.

Згідно з ст.8 Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

За приписами п.3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України №17 від 29.01.2015, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до п.4.1 вказаних Правил випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Суд зазначає, що прийняття відповідачем до перевезення спірного вагону свідчить про те, що останній перебував у технічно справному стані.

Як свідчать матеріали справи, під час здійснення перевезення було виявлено несправність спірного вагону.

Згідно з п.п.20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України №113 від 25.02.1999, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за №165/3458 пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей вагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

Вагон №62912449 був відремонтований, що підтверджується повідомленням №9946 від 24.10.2019 форми ВУ-36м та дефектною відомістю форми ВУ-22.

Для усунення пошкоджень позивач змушений був використати необхідні деталі та запасні частини для їх встановлення замість відсутніх деталей на розукомплектованому вагоні, що підтверджується дефектною відомістю форми ВУ-22, складеною Структурним підрозділом "Лиманське вагонне депо". Понесення витрат з оплати виконаних робіт та використаних запасних частин і деталей підтверджується калькуляцією за технічне обслуговування з відчепленням вагону №62912449 по вагонному депо Лиман, платіжним дорученням №4 від 17.03.2020 на суму 9038,02 грн за технічне обслуговування вагону, платіжним дорученням №12 від 08.10.2019 на суму 8520,00 грн за придбання у Товариства з обмежено відповідальністю "Скинест рейл юей" частини головного повітророзподільника 270.023-1.

Відповідно до п.22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України №113 від 25.02.1999, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за №165/3458 сума збитків за пошкодження вагона складається з:

- витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України №551 від 15.11.99, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99 за №828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;

- вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;

- витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;

- плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

З наявних у матеріалах справи платіжних доручень, рахунків, калькуляцій вбачається, що позивачем було придбано та оплачено вартість необхідних деталей для ремонту розукомплектованого вагону, а також його технічне обслуговування на загальну суму 17550,94 грн.

Суд зазначає, що вказані витрати на суму 17550,94 грн входять до складу збитків за пошкодження вагону №62912449, а факт їх понесення позивачем доведений належними та допустимими доказами у справі.

За положеннями ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Вимогами ст.22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Згідно з п.2 ст.126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагону №62912449 під час його перевезення залізницею сталось не з вини відповідача.

Приймаючи до уваги наведене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості належного позивачу на праві користування майна (вагону), завданої шкоди - пошкодження складової частини вагону, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. Відповідно, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача вартості необхідної деталі для ремонту розукомплектованого вагону №62912449, а також витрат на ремонт такого вагону, на загальну суму 17550,94 грн підлягають задоволенню.

В той же час, суд відмовляє позивачу у задоволенні його вимог про стягнення з відповідача 25000,00 грн витрат на допоміжні послуги Фізичної особи - підприємця Бернова А.В., оскільки позивачем не доведено, а судом не встановлено наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою залізниці та зазначеними витратами позивача.

Щодо заявлених позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Вантажна транспортна компанія" про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" 4131,00 грн упущеної вигоди, суд відзначає таке.

Частиною 2 ст.623 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

За приписами ч.ч.1, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Отже, пред`явлення вимоги про відшкодування упущеної вигоди, яка за своєю суттю є припущенням, покладає на кредитора обов`язок навести достатні обґрунтування, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Разом з цим, всупереч викладеним вище нормам закону, позивачем не було доведено обґрунтованості позовних вимог про стягнення упущеної вигоди. Зокрема, позивачем не доведено, що саме неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила позивача можливості отримати прибуток на спірну суму.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення упущеної вигоди в розмірі 4131,00 грн задоволенню не підлягають як не доведені та не обґрунтовані.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Вантажна транспортна компанія" та стягнення з відповідача на користь позивача 17550,94 грн збитків.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також у позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України).

Однак, жодного доказу на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем не надано, а тому такі витрати не підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами за результатами розгляду справи.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська Залізниця" (03680, м.Київ, вул.Є.Ґедройця, буд.5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вантажна транспортна компанія" (65009, Одеська обл., місто Одеса, вул.Академічна, будинок 20Б, офіс 8, каб. №2, ідентифікаційний код 40362398) збитки у розмірі 17 550 грн 94 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 853 грн 45 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов