ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13 травня 2021 року Справа № 903/75/21

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., за участю секретаря судового засідання Хомич О.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження справу № 903/75/21

за позовом Приватного підприємства Луцька Будівельна компанія, м.Луцьк

до Луцької міської ради, м.Луцьк

про визнання недійсним та скасування рішення №94/26 від 15.10.2020,

за участю представників:

від позивача: Ольховський М.В. адвокат (ордер серії АС №1014806 від 01.02.2021),

від відповідача: Бондарчук Р.І. (довіреність № 1.1-8/5448/2020 від 01.12.2020),

в с т а н о в и в:

08.02.2021 до Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Приватного підприємства Луцька Будівельна компанія, в якій підприємство просить визнати недійсним та скасувати рішення Луцької міської ради від 15.10.2020 №94/26 Про відмову ПП ЛБК у наданні на умовах оренди земельної ділянки для будівництва та обслуговування торгово офісного комплексу на проспекті Соборності, 34-а; зобов`язати Луцьку міську раду повторно розглянути на черговій сесії Луцької міської ради заяву Приватного підприємства Луцька Будівельна Компанія про надання Приватному підприємству Луцька Будівельна Компанія на умовах оренди земельну ділянку для будівництва та обслуговування торгово офісного центру, площею 0,2678 га, кадастровий номер :22:066:0076, яка розташована на пр. Соборності, 34-а у м. Луцьку.

Разом із позовною заявою Приватне підприємство Луцька Будівельна компанія подало заяву №07/02 від 01.02.2021 про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 10.02.2021 заяву Приватного підприємства Луцька Будівельна компанія №07/02 від 01.02.2021 про забезпечення позову було задоволено частково.

Ухвалою суду від 10.02.2021 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 03.03.2021; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст.165 ГПК України до 01.03.2021 року.

01.03.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позов №1.1-8/1047/2021 від 01.03.2021, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні 03.03.2021 представник позивача повідомив, що відзиву на позов позивач не отримував, просив відкласти розгляд справи для ознайомлення з відзивом на позов та подачі відповіді на відзив.

Ухвалою суду від 03.03.2021 підготовче засідання відкладено на 17.03.2021, запропоновано позивачу подати суду у строк до 15.03.2021 відповідь на відзив на позов.

16.03.2021 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив б/н від 15.03.2021, в якій вважає, що обставини та доводи, на які посилається відповідач у відзиві є безпідставними, не відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

В судовому засіданні 17.03.2021 було оголошено перерву до 31.03.2021 для ознайомлення представником відповідача з відповіддю на відзив та підготовки заперечень.

30.03.2021 представник відповідача через відділ документального забезпечення та контролю суду подав заперечення б/н від 30.03.2021 на відповідь на відзив, в яких просить відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні 31.03.2021 представники сторін висловили думку про можливість закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Станом на 31.03.2021 інших заяв та клопотань від представників сторін не надходило.

Відповідно до ст. 185 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті.

За результатами підготовчого засідання суд постановляє, зокрема, ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Враховуючи відсутність від сторін станом на 31.03.2021 заяв та клопотань, ухвалою суду від 31.03.2021 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.04.2021.

В судовому засіданні оголошувались перерви з 14.04.2021 по 21.04.2021, з 21.04.2021 по 13.05.2021.

Судом встановлено, що 31.10.2010 року між Луцькою міською радою як орендодавцем, підприємцем Жаловагою О.С. як орендарем та ПП «Луцька Будівельна Компанія» як суборендарем було укладено договір суборенди землі, відповідно до умов якого орендодавець надає, а суборендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 0,2678 га для будівництва та обслуговування торгово-офісного комплексу, яка знаходиться за адресою: м. Луцьк, проспект Соборності, 34-а, кадастровий номер :22:066:0076.

31.01.2012 року Управлінням містобудування та архітектури Луцької міської ради на підставі рішення виконавчого комітету від 15.12.2011 видано ПП «Луцька Будівельна Компанія» містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки з будівництва торгово-офісного комплексу по пр. Соборності, 34-а у м. Луцьку.

На підставі договору між ПП «ЛБК» та МП «АДК» останнім було виготовлено проектну документацію з будівництва «Торгово-офісний комплекс на пр. Соборності, 34-а у м. Луцьку.

15.02.2012 філія ДП «Укрдержекспертиза» у Волинській області надано позитивний експертний звіт щодо розгляду проектної документації по робочому проекту «Торгово-офісний комплекс на пр. Соборності, 34-а у м. Луцьку».

З витягу з реєстру права власності на нерухоме майно №33972750 від 26.04.2012 вбачається, що ПП Луцька Будівельна Компанія» на підставі договору суборенди від 31.10.2007 є власником незавершеного будівництвом об`єкта торгово-офісного комплексу /А-3/ на пр. Соборності, буд.34-а в м. Луцьку.

06.11.2012 року Інспекцією ДАБК у Волинській області зареєстровано декларацію про початок виконання робіт «Будівництво торгово-офісного комплексу на пр. Соборності, 34а в м. Луцьку».

26.06.2012 рішенням Луцької міської ради №27/118 надано Приватному підприємству «Луцька Будівельна Компанія» на умовах оренди строком на 5 років земельну ділянку на пр. Соборності, 34-а площею 0,2678 га для будівництва та обслуговування торгово-офісного комплексу.

17.07.2012 року між Луцькою міською радою та ПП «Луцька Будівельна Компанія» укладено договір оренди землі, відповідно до пунктів 1, 2, 3, якого, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови площею 0,2678 га, яка знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр-т Соборності, 34-а, кадастровий номер 10100000:22:066:0076. Як зазначено в п.3 договору на земельній ділянці знаходиться незавершений будівництвом торгово- офісний комплекс.

Договір зареєстрований в Управлінні Держкомзему у м. Луцьку Волинської області, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 27.09.2012 року.

Додатковими угодами від 11.10.2017 №б/н, від 09.02.2018 №2, на підставі рішень Луцької міської ради від 07.09.2017 №30/39, від 22.12.2017 №36/50 "Про поновлення договору оренди землі ЛП "Луцька будівельна компанія" для будівництва та обслуговування торгово-офісного комплексу на проспекті Соборності, 34-а" сторони поновили договір оренди землі, виклавши його у новій редакції, зокрема, змінили строк дії договору - 3 місяці з дати закінчення договору оренди землі - до 27.12.2017 і до 27.03.2018 відповідно, нормативну грошову оцінку, орендну плату.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.03.2018 строк дії речового права на оренду земельної ділянки становив по 27.03.2018.

ПП "Луцька будівельна компанія" направило на адресу відповідача заяву від 13.02.2018 року про поновлення договору оренди землі.

У зв`язку з тим, що Луцька міська рада не прийняла жодного рішення про відмову або про поновлення договору оренди землі ПП "Луцька будівельна компанія" для будівництва та послуговування торгово-офісного комплексу на проспекті Соборності, 34-а, Приватне підприємство Луцька будівельна компанія" звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом до Луцької міської ради про визнання поновленим договору оренди землі від 17.07.2012.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 23.01.2019, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.05.2019, позов було задоволено: визнано поновленим договір оренди землі від 17.07.2012, зареєстрований у Державному реєстрі земель 27.09.2012 за № б7ІШ000400б70б, поновлений додатковими угодами від 11.10.2017, від 09.02.2018 №2.

Однак, постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 31.10.2019 рішення Господарського суду Волинської області від 23.01.2019 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.05.2019 у справі № 903/734/18 скасовано: ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

24.03.2020 року ПП «ЛБК» звернулося із заявою до Луцької міської ради, в якій просило надати в оренду земельну ділянку в розмірі 0,2678 га, кадастровий номер :22:066:0076, що розташована за адресою: м. Луцьк, проспект Соборності, 34-а строком на 5 років.

Листом від 02.04.2020 № 1.1-28/1605/2020 секретар Луцької міської ради Григорій Пустовіт повідомив ПП «ЛБК» про те, що Луцькою міською радою були вжиті заходи щодо припинення права оренди земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в подальшому надання ПП «ЛБК» д оренду земельної ділянки в тій площі, яка була зазначена в договорі оренди землі є неможливим.

Одночасно повідомлено, що оскільки підприємство є власником незавершеного будівництвом торгово-офісного комплексу готовністю 3%, який розміщено на земельній ділянці по проспекті Соборності, 34- а, то для можливості оформлення права оренди на земельну ділянку для закінчення будівництва з подальшим його обслуговуванням, враховуючи лист Луцької міської ради від 20.11.2019 1.1- 30/5576/2019, на чергове засідання постійної комісії з питань земельних відносин та земельного кадастру буде внесено питання поділу земельної ділянки площею 0,2678 га відповідно до фактичного її використання, з виділенням земельної ділянки, необхідної для обслуговування добудови об`єкта незавершеного будівництва, що належить підприємству на праві власності, та земельної ділянки вільної від об`єктів нерухомого майна, яка залишається в розпорядженні Луцької міської ради.

У зв`язку з тим, що заява ПП «ЛБК» від 24.03.2020 не була розглянута Луцькою міською радою в порядку та у спосіб, встановлені Земельним кодексом України та Законом № 280/97-ВР, оскільки відповідач не прийняв рішення про надання чи про відмову у наданні земельної ділянки в оренду, Приватне підприємство «Луцька будівельна компанія» звернулося до Волинського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправними та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності Луцької міської ради, зобов`язання вчинити дії.

12.06.2020 року рішенням Волинського окружного адміністративного суду позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Луцької міської ради, що ухвалене секретарем міської ради та оформлене листом від 02.04.2020 № 1.1-28/1605/2020 «Про поділ земельної ділянки комунальної власності на пр. Соборності, 34-а» щодо відмови у наданні в оренду земельної ділянки, кадастровий номер :22:066:0076, загальною площею 0,2678 га, що розташована за адресою: м. Луцьк, проспект Соборності, 34-а: визнано протиправною бездіяльність Луцької міської ради щодо розгляду в порядку, передбаченому пунктом 34 частини першої статті 26, статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статей 123. 124, 134 Земельного кодексу України заяви Приватного підприємства «Луцька будівельна компанія» про надання в оренду земельної ділянки від 24.03.2020; зобов`язано Луцьку міську раду повторно розглянути заяву Приватного підприємства «Луцька будівельна компанія» про надання в оренду земельної ділянки від 24.03.2020 на найближчій сесії Луцької міської ради з моменту набрання рішенням суду законної сили.

15.10.2020року рішенням Луцької міської ради №94/26 відмовлено ПП «Луцька Будівельна Компанія» у наданні земельної ділянки на пр. Соборності, 34а на умовах оренди площею 0,2678га, кадастровий номер :22:066:0076, для будівництва та обслуговування торгово- офісного комплексу.

Вважаючи рішення №94/26 від 15.10.2020 таким, що не відповідає вимогам законодавства, ПП «Луцька Будівельна Компанія» звернулося з позовом до господарського суду про визнання його недійсним.

На обгрунтування вимоги про визнання недійсним рішення №94/26 від 15.10.2020 позивач посилається на те, що умовами договору оренди землі від 17.07.2012, поновленими додатковими угодами від 11.10.2017, від 09.02.2018 №2 не було передбачено обов`язку орендаря здійснити будівництво торгово-офісного комплексу в чітко обумовлені строки або в період та/або до закінчення строку дії договору оренди землі. А тому не здійснення та не закінчення орендарем будівництва в період дії або до закінчення дії договору оренди землі не є порушенням його умов та вимог Закону України «Про оренду | землі», Земельного кодексу України, ЦК України; 17.07.2012 року між Луцькою міською радою та ПП «Луцька Будівельна Компанія» було укладено договір оренди землі, поновлений додатковими угодами від11.10.2017, від 09.02.2018 №2, а не договір суперфіцію, а тому норми ст.ст. 415-416 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правових відносин.

Приватне підприємство Луцька Будівельна Компанія вважає, що воно, як власник об`єкта нерухомого майна, на підставі ст.120 Земельного кодексу України, ст.377 Цивільного кодексу України набуло права на земельну ділянку площею 0,2678 га, на якій знаходиться це майно. Також позивач посилався на те, що Луцька міська рада має намір поділити земельну ділянку площею 0,2678 га. На підтвердження такого наміру посилався на п.2 рішення №94/26 від 15.10.2020.

Вимога позивача про визнання недійсним та скасування рішення Луцької міської ради від 15.10.2020 №94/26 Про відмову ПП ЛБК у наданні на умовах оренди земельної ділянки для будівництва та обслуговування торгово офісного комплексу на пр. Соборності, 34-а; зобов`язання Луцьку міську раду повторно розглянути на черговій сесії Луцької міської ради заяву Приватного підприємства Луцька Будівельна Компанія про надання Приватному підприємству Луцька Будівельна Компанія на умовах оренди земельну ділянку для будівництва та обслуговування торгово офісного центру, площею 0,2678 га, кадастровий номер :22:066:0076, яка розташована на пр. Соборності, 34-а у м. Луцьку, не підлягає до задоволення.

Статтею 140 Конституції України передбачено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до положень ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За приписами ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Порядок набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва врегульований статтею 331 ЦК України (в редакції Кодексу, чинній станом на той час, коли позивач, як він стверджує, набув у власність об`єкт незавершеного будівництва ), за приписами частини другої якої право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Одночасно частиною 3 статті 331 ЦК України (в редакції Кодексу, чинній станом на 26.04.2012) було передбачено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна) (абзац перший). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва.

Державна реєстрація права власності як на об`єкт незавершеного будівництва, так і на нерухоме майно здійснюється у порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177 - 179, 182 цього Кодексу, частини 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

Що стосується об`єкта незавершеного будівництва, то за визначенням частини 3 статті 331 ЦК України він за своєю суттю є сукупністю будівельних матеріалів, які також є майном, що належить забудовнику (особі, яка на законних підставах здійснює відповідне будівництво). З метою отримання можливості укладення цивільно-правових договорів (купівлі-продажу, застави тощо) щодо такого майна (сукупності будівельних матеріалів), тобто можливості набути відповідні цивільні права та обов`язки власника майна, забудовник вправі, до завершення будівництва та досягнення його кінцевої мети у вигляді створення нерухомого майна, здійснити державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва.

Станом на 26.04.2012, тобто тоді, коли, як стверджує позивач, він набув права власності на об`єкт незавершеного будівництва, стаття 120 ЗК України діяла в редакції, згідно з якою у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення (ч.1). Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були в попереднього землекористувача (ч.2). Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номеру (ч.6).

Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду в постанові від 26.02.2020 у справі №914/1658/15 дійшов висновку про те, що аналіз вказаних положень цивільного та земельного законодавства (ст.120 Земельного кодексу України, ст.331 Цивільного кодексу України) дає підстави для наступних висновків:

- правила переходу та припинення прав на земельну ділянку, що передбачені обома редакціями статті 120 та доповненим пунктом "е" частини 1 статті 141 ЗК України можуть застосовуватись виключно у випадку набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, тобто об`єкт нерухомості, який знаходиться на такій земельній ділянці;

- факт здійснення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва не змінює правового статусу такого майна та не перетворює сукупність будівельних матеріалів на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, будівлю, споруду тощо) в розумінні статті 181 та частини 2 статті 331 ЦК України;

- таким чином, у випадку відчуження розміщених на земельній ділянці об`єктів незавершеного будівництва, наведені приписи статей 120, 141 ЗК України не застосовуються.

З огляду на викладене, факт здійснення позивачем 26.04.2012 державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва не змінює правового статусу такого майна та не перетворює сукупність будівельних матеріалів на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, будівлю, споруду тощо) в розумінні статті 181 та частини 2 статті 331 ЦК України.

За змістом ч. 3 ст. 331 ЦК України державна реєстрація права власності на такий об`єкт передбачена для можливості укладення щодо нього договору.

Згідно з приміткою, яка міститься у витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.04.2012, державна реєстрація права власності на об`єкт незавершеного будівництва - торгово-офісний комплекс готовністю 3% була здійснена з метою укладення договору про його відчуження.

Таким чином, позивач не набував на підставі ст.120 Земельного кодексу України права власності на жилий будинок, будівлю, споруду у іншої особи, яка мала в користуванні спірну земельну ділянку, оскільки саме позивач довгі роки був орендарем вказаної земельної ділянки та власником об`єкта незавершеного будівництва, який знаходиться на частині цієї ділянки (площа забудови згідно з декларацією про початок виконання будівельних робіт -1023 кв. м); об`єкт незавершеного будівництва - торгово-офісний комплекс готовністю 3% не є об`єктом нерухомого майна - будівлею, спорудою, а тому не можна погодитись з доводами позивача про те, що до нього на підставі ч. 2 ст. 120 ЗК України перейшло право на земельну ділянку площею 0,2678 га.

Разом з цим, позивач, стверджуючи про набуття у власність об`єкта незавершеного будівництва, не подав доказів, які б свідчили про укладення ним відповідного договору купівлі продажу.

Із змісту витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.04.2012 (а.с.23) випливає, що підставою виникнення права власності на об`єкт незавершеного будівництва є договір суборенди землі від 31.10.2007, згідно з п.3 якого земельна ділянка вільна від забудови.

Положеннями статті 19 Конституції України чітко визначено, що органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до частини 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

За таких обставин, коли встановлено, що позивач не набував на підставі ст.120 Земельного кодексу України права власності на жилий будинок, будівлю, споруду у іншої особи, яка мала в користуванні спірну земельну ділянку; об`єкт незавершеного будівництва - торгово-офісний комплекс готовністю 3% не є об`єктом нерухомого майна - будівлею, спорудою, а тому до позивача на підставі ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України не перейшло право на земельну ділянку саме площею 0,2678 га, рішення №94/26 від 15.10.2020, яким позивачу відмовлено у наданні на умовах оренди земельної ділянки площею 0,2678 га для будівництва та обслуговування торгово офісного комплексу на проспекті Соборності, 34-а, прийнято Луцькою міською радою у відповідності до вимог законодавства, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову та визнання його недійсним.

У зв`язку із відмовою в задоволенні позову про визнання недійсним та скасування рішення №94/26 від 15.10.2020 не підлягає до задоволення вимога позивача зобов`язати Луцьку міську раду повторно розглянути на черговій сесії Луцької міської ради заяву Приватного підприємства Луцька Будівельна Компанія про надання Приватному підприємству Луцька Будівельна Компанія на умовах оренди земельну ділянку для будівництва та обслуговування торгово офісного центру, площею 0,2678 га, кадастровий номер :22:066:0076, яка розташована на проспекті Соборності, 34-а у м. Луцьку, оскільки вона є похідною від першої вимоги.

Щодо посилань позивача на те, що спірна земельна ділянка використовувалась відповідно до умов договору оренди.

Згідно з п. 14 договору оренди земельна ділянка передається в оренду для будівництва та обслуговування торгово-офісного комплексу.

Пунктом 14 додаткової угоди № 2 передбачено, що цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування торгово-офісного комплексу.

Луцька міська рада оскаржуваним рішенням відмовила у наданні спірної земельної ділянки в оренду, зокрема, у зв`язку з тим, що позивач за час оренди з 17.07.2012 по 27.03.2018 не здійснював будівництво торгово-офісного комплексу, тобто не використовував земельну ділянку за цільовим призначенням.

Відповідно до п. 31 договору оренди земельної ділянки від 17.07.2012 орендар зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки після державної реєстрації договору.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що за час оренди на земельній ділянці встановлено паркан для огородження будівельного майданчика та незавершеного будівництва, встановлено металеву споруду охорони та зберігання матеріалів, влаштовано щебеневе покриття ділянки, підведені інженерні комунікації.

Проте, позивач не надав жодних доказів про те, що ці роботи були виконані саме в період оренди земельної ділянки. У висновку експерта теж про це не зазначено.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач стверджував, що незавершений будівництвом торгово-офісний комплекс у тому вигляді, в якому він існує (готовність 3 %), був побудований позивачем ще до укладення договору оренди (17.07.2012), на підтвердження цього відповідач посилався на витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.04.2012, доданим позивачем до позовної заяви.

Отже, позивач не спростував доводів Луцької міської ради про те, що підприємство не використовувало спірну земельну ділянку за цільовим призначенням протягом дії договору оренди.

Згідно з висновком експерта від 18.11.2020, на який посилався позивач на обгрунтування наявності у нього права на оренду земельної ділянки площею 0,2678 га, площа земельної ділянки, необхідної для обслуговування торгово-офісного комплексу, була визначена відповідно до додатку В (довідковий) ДБН В.2.2-23:2009 Будинки і споруди. Підприємства торгівлі.

За змістом цього додатку одиницею виміру є торгова площа.

Проте, згідно з приміткою до вказаного додатку у таблиці вказані площі для магазинів, що стоять окремо, розташованих на самостійних ділянках. У випадку розміщення магазинів у житлових та громадських будинках, у тому числі й у складі торговельних центрів, площа їх ділянок приймається за місцевими умовами згідно з вимогами ДБН 360, табл. 6.1.

Позивачем магазини запроектовано саме у складі торгово-офісного комплексу.

Отже, експертом при визначені розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування торгово-офісного комплексу, в порушення приписів примітки додатку В (довідковий) ДБН В.2.2-23:2009 не було використано вимоги ДБН 360, табл.6.1, а тому цей висновок не можна вважати належним і допустимим доказом.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5, 9, 10, 11 статті 145 ГПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Ухвала господарського суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. В такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Примірник ухвали про скасування заходів забезпечення позову невідкладно після набрання такою ухвалою законної сили надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також державним та іншим органам, які повинні були та (або) виконували ухвалу про забезпечення позову, для здійснення ними відповідних дій щодо скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 10.02.2021, підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст. 129, 145, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Волинської області від 10.02.2021, у вигляді заборони Луцькій міській раді здійснювати поділ земельної ділянки площею 0,2678 га, кадастровий номер :22:066:0076, яка розташована на проспекті Соборності, 34-а у м. Луцьку, та надана для будівництва та обслуговування торгово-офісного комплексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено: 24.05.2021.

Суддя І. О. Якушева