ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.05.2021 Справа № 920/421/20
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі головуючого судді Яковенка В.В., судді Резніченко О.Ю., судді Жерьобкіної Є.А., за участю секретаря судового засідання Данілової Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/421/20 в порядку загального позовного провадження

за позовом: першого заступника керівника Сумської місцевої прокуратури (вул. Герасима Кондратьєва, 79, м. Суми, 40000), в інтересах держави в особі Управління капітального будівництва і дорожнього господарства Сумської міської ради (вул. Петропавлівська, 91, м. Суми, 40000)

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство Нотехс (вул. Реміснича, 35-2, м. Суми, 40004)

про стягнення 1285639 грн 58 коп.,

представники сторін:

прокурор Васянович М.В.;

позивача не з`явився;

відповідача адвокат Марченко І.І.

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Сумської місцевої прокуратури звернувся з позовом до суду, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради заборгованість з коштів пайової участі у розвитку інфраструктури в розмірі 1285639 грн 58 коп., з яких: 1168830 грн 32 коп. основний борг, 104075 грн пеня, 12733 грн 64 коп. 3% річних) відповідно до умов Договору про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми від 21.07.2015 № 23; а також покласти на відповідача судові витрати.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2020 справу розподілено судді Заєць С.В.

Ухвалою суду від 08.05.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 09.06.2020.

Ухвалою суду від 03.11.2020 призначено колегіальний розгляд справи №920/421/20 та передано справу відділу документального забезпечення та контролю (канцелярії) господарського суду Сумської області для визначення складу колегії суддів у справі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів справу № 920/421/20 передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Заєць С.В., суддя Жерьобкіна Є.А., суддя Котельницька В.Л.

Ухвалою суду від 06.11.2020 прийнято справу № 920/421/20 до колегіального розгляду у складі суддів: головуючий суддя Заєць С.В., суддя Жерьобкіна Є.А., суддя Котельницька В.Л.; розгляд справи розпочато спочатку та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 01.02.2021 задоволено заяву представника відповідача про відвід судді Заєць С.В. та судді Котельницької В.Л. і передано матеріали справи № 920/421/20 для визначення іншого складу суду за допомогою автоматизованої системи документообігу суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 04.02.2021 визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Яковенко В.В., суддя Резніченко О.Ю., суддя Жерьобкіна Є.А.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 08.02.2021 постановлено розгляд справи № 920/421/20 почати спочатку та призначити підготовче засідання на 24.02.2021.

Ухвалою суду від 24.02.2021 відкладено підготовче засідання на 30.03.2021.

Однак 30.03.2021 розгляд справи не відбувся, оскільки суддя Жерьобкіна Є.А. знаходилась у відпустці з 22.03.2021 по 02.04.2021, суддя Резніченко О.Ю. знаходилась у відпустці 05.04.2021, що унеможливлювало розгляд справи.

Ухвалою суду від 06.04.2021 продовжено строк підготовчого провадження та призначено підготовче засідання на 13.04.2021.

Ухвалою суду від 13.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.05.2021.

Згідно зі статтею 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Статтею 114 ГПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом у межах наданих йому повноважень створено належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників, оцінивши та дослідивши докази в справі, суд встановив наступне.

Відповідно до п. 3 ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Так, частиною 3 ст. 53 ГПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

За приписами частини 4 статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України №3-рн/99 від 08.04.1999 під поняттям «орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Як стверджує прокурор, обов`язок замовника взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту шляхом сплати коштів пайової участі встановлено укладеним договором. Тому несплата замовниками до міського бюджету м. Суми коштів пайової участі є порушенням інтересів держави, що виражається в ненадходженні належних коштів до місцевого бюджету з метою їх подальшого використання для забезпечення завдань і функцій держави та місцевого самоврядування. Позивачем суб`єктом владних повноважень, нездійснено захисту інтересів держави. Тому прокурор звернувся до суду із позовом для захисту інтересів держави в особі позивача, відповідно до статті 131-1 Конституції України.

Суд погоджується з доводами прокурора та приходить до висновку, що незважаючи на встановлені порушення та тривалість їх існування, позивач будь-яких заходів на усунення порушень до моменту звернення прокурора з позовом не вжив.

Отже, оскільки позивач не здійснив захист інтересів держави, існує необхідність їх захисту прокуратурою та наявні, визначені законом підстави, для звернення прокурора до суду з даним позовом.

21.07.2015 між управлінням капітального будівництва та дорожнього господратсав Сумської міської ради (позивач Управління) та товариством з обмеженою відповідальністю «ВКП «Нотехс» (відповідач замовник) укладено договір № 23 про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми, відповідно до пункту 1.1 якого визначено, що предметом договору є залучення, розрахунок розміру і використання коштів замовника у розвитку інфраструктури м. Суми під час здійснення будівництва об`єкту: «Будівництво житлового будинку № 2 з вбудованими нежитловими приміщеннями за адресою: м. Суми, вул. Харківська, 37».

Відповідно до пункту 2.1 договору відповідач зобов`язується перерахувати на рахунок спеціального фонду розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Суми, а саме: на рахунок спеціального фонду міського бюджету по КБК 24170000, відкритий в ГУДКСУ у Сумській області № 0002, МФО 837013, код одержувача платежу 37970593, одержувач платежу УК м. Суми 24170000, грошові кошти (внесок) у розмірі 1467228,52 грн., що становить 4,0% відсотки від загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта.

Згідно з п. 2.4 договору розмір пайової участі визначає Управління відповідно до рішення Сумської міської ради від 22.06.2011 №601-МР «Про затвердження Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвиток інфраструктури м. Суми та Типового договору про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми» (далі Порядок), не пізніше трьох робочих днів з дати одержання звернення замовника та документіві, що підтверджують вартість будівництва об`єкта містобудування, з техніко-еокномічними показниками.

Відповідно до пункту 3.2.2 Порядку розмір пайової участі у розвитку інфраструктури м. Суми з урахуванням інших передбачених законом відрахувань становить для багатоповерхових житлових будинків 4 % загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта.

Згідно з актом готовності об`єкта до експлуатації від 01.10.2019 об`єкта «Нове будівництво житлового будинку № 2 з вбудованими нежиловими приміщеннями за адресою: м. Суми, вул. Харківська, 37» його вартість становить 36680713 грн.

У відповідності до акту приймання виконаних будівельних робіт від 2015 року витрати на звільнення будівельного майданчика від споруд склали 2459955,04 грн.

На підставі пункту 2.3 договору відповідач перераховує кошти визначені у пункті 2.1 договору, в повному обсязі до вводу об`єкту в експлуатацію.

02.09.2019 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 1 до вказаного договору, відповідно якої пункти 2.1, 2.2 та 2.3 викладено в новій редакції.

Так, згідно з пунктом 2.1 договору відповідач зобов`язується перерахувати на рахунок спеціального фонду міського бюджету по КБК 24170000 «Надходження коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту» (одержувач платежу УК у м. Сумах/м. Суми/24170000, номер рахунку № НОМЕР_1 , код одержувача платежу 37970593, банк одержувача ДКСУ, МФО 837013) грошові кошти (внесок) у розмірі 1368830,32 грн, що становить 4% від вартості загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта.

Відповідно до п. 2.3 договору замовник перераховує кошти визначені у п. 2.1. договору в повному обсязі до введення об`єкта в експлуатації:

228138,38 грн. до 20.09.2019;

228138,38 грн. до 20.10.2019;

228138,38 грн. до 20.11.2019;

228138,38 грн. до 20.12.2019;

228138,38 грн. до 20.01.2020;

228138,42 грн. до 20.02.2020.

30.09.2019 та 02.01.2020 між замовником та Управлінням укладено додаткову угоду № 2 та № 3 відповідно до договору № 23 від 21.07.2015, якими змінено п. 2.1 договору: замовник зобов`язується перерахувати на рахунок спеціального фонду міського бюджету по КБК 24170000 «Надходження коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту» (одержувач платежу Сумська міська ОТГ/24170000, номер рахунку UA0018540, код одержувача платежу 37970593, банк одержувача Казначейство України (ЕАП), МФО 8999998) грошові кошти (внесок) у розмірі 1368830,32 грн, що становить 4% від вартості загальної кошторисної вартості об`єкта будівництва.

Відповідно до сертифікату серія СМ № 95 від 04.11.2019, виданого Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації від 01.10.2019 «Нове будівництво житлового будинку № 2 з вбудованими нежитловими приміщеннями за адресою: м. Суми, вул. Харківська, 37» визнано готовим до експлуатації.

Проте відповідачем за договором від 21.07.2015 № 23 сплачено лише 200000,00 грн, а саме: 100000,00 грн 20.09.2019; 50000,00 грн 13.02.2020 та 50000,00 грн - 19.02.2020. Залишок несплаченої суми становить 1168830,32 грн.

Сумською місцевою прокуратурою за результатами вивчення стану законності сплати замовниками будівництва коштів пайової участі у розвитку інфраструктури м. Суми встановлено, що відповідач порушив умови договору про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми. Прокурор звертався до позивача з метою спонукати щодо стягнення вказаних коштів у судовому порядку. Оскільки позивач не вчинив відповідних дій, прокурор звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано доводів прокурора. Тому вказані вище обставини є такими, що встановлені судом на підставі наданих прокурором доказів.

У той же час, як зазначає представник відповідача у своєму відзиві, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» з 01.01.2020 виключено статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а тому представник відповідача вважає, що з 01.01.2020 у забудовника (відповідача у справі) відсутній обов`язок по сплаті пайового внеску у розвиток інфраструктури населеного пункту.

Суд не погоджується з зазначеними твердженнями відповідача, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 2, 3, 5 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, що діяла до 01.01.2020) замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» договори про сплату пайової участі, укладені до 01 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

Укладений між позивачем та відповідачем договір про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвиток інфраструктури м. Суми від 21.07.2015 № 23 є дійсним та продовжує свою дію до моменту його повного виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Статтею 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

На підстапві статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У відповідності до статтей 526, 530 ЦК України та статті 193 ГК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог закону та у встановлений у зобов`язанні строк.

Згідно з частинами першою п`ятою статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції чинної на момент виникнення спірних правовідносин) замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Відповідно до ч. 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури м. Суми сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором (п. 5.1 Порядку).

Згідно з пунктом 3.2.2 Порядку розмір пайової участі у розвитку інфраструктури м. Суми із урахуванням інших передбачених законом відрахувань становить для багатоповерхових житлових будинків 4 % загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта.

Враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що обов`язок відповідача як замовника будівництва взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту шляхом сплати коштів пайової участі встановлено договором та положеннями частин першою п`ятою статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з коштів пайової участі у розвитку інфраструктури в сумі 1168830,32 грн.

Щодо вимоги прокурора про стягнення з відповідача 104075 грн пені за період з 20.09.2019 по 20.02.2020 суд зазначає наступне.

Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України та статті 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 цього Кодексу).

Згідно зі ст. ст. 230, 231 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

За приписами частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 4.3 договору у разі прострочення термінів сплати коштів замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня за кожен день прострочення.

Частиною шостою статті 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд перевірив доданий прокурором до позовної заяви розрахунок суми пені, нарахованої за загальний період з 20.09.2019 по 20.02.2020 за договором про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми від 21.07.2015 № 23, встановив, що пеню обраховано арифметично вірно.

Враховуючи, що господарським судом на підставі поданих доказів були встановлені обставини неналежного виконання відповідачем зобов`язань зі сплати коштів пайової участі у розвитку інфраструктури у сумі 1168830,32 грн, вимоги прокурора в частині стягнення пені в сумі 104075,00 грн визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім наведеного позивачем заявлено до стягнення також 3 % річних в сумі 12733,64 грн за період з 20.09.2019 по 15.04.2020.

Положеннями статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до доданого прокурором до позовної заяви розрахунку 3 % річних, останнім нараховано відповідачеві 3 % річних в сумі в сумі 12733,64 грн за період з 20.09.2019 по 15.04.2020.

Здійснений розрахунок 3 % річних за вищевказаний період суд вважає арифметично вірним.

Оскільки судом встановлено факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, вимоги прокурора в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних у сумі 12733,64 грн за вказаний вище період визнаються судом правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі ч. 5 ст. 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами у справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування в цій справі.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що відповідач, як замовник будівництва, коштів пайової участі до місцевого бюджету в повному обсязі не сплатив, тому вимоги прокурора про стягнення з відповідача на користь позивача 1285639,58 грн є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що судом позовні вимоги прокурора до відповідача задоволено в повному обсязі, на відповідача покладаються витрати прокурора зі сплати судового збору.

Керуючись статтями 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство Нотехс (вул. Реміснича, 35-2, м. Суми, 40004, ідентифікаційний код 31208663) на користь Управління капітального будівництва і дорожнього господарства Сумської міської ради (вул. Петропавлівська, 91, м. Суми, 40000, ідентифікаційний код 00433331) на рахунок міського бюджету по КБК 24170000 «Надходження коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту» (одержувач платежу Сумська міська ОТГ/24170000, номер рахунку UA0018540, код одержувача платежу 37970593, банк одержувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998) заборгованість з коштів пайової участі у розвитку інфраструктури у сумі 1168830,32 грн. (один мільйон сто шістдесят вісім тисяч вісімсот тридцять гривень 32 копійки), 104075,00 грн. (сто чотири тисячі сімдесят п`ять гривень) пені, 12733,64 грн. (дванадцять тисяч сімсот тридцять три гривні 64 копійки) 3% річних.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Нотехс» (40004, м. Суми, вул. Реміснича, 35-2, ідентифікаційний код 31208663) на користь Сумської обласної прокуратури (40000, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, буд. 33, ідентифікаційний код 03527891, р/р 2983 в ДКСУ у м. Київ, МФО 820172) 19284,59 грн. (дев`ятнадцять тисяч двісті вісімдесят чотири гривні 59 копійок) витрат по сплаті судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 24.05.2021 (14.05.2021 суддя Резніченко О.Ю. перебувала у відпустці, з 17.05.2021 по 21.05.2021 судді Резніченко О.Ю. та Жерьобкіна Є.А. брали участь у підготовці суддів на 2021 рік для підтримання рівня кваліфікації суддів в режимі онлайн-трансляції).

Головуючий суддя В.В. Яковенко

Суддя О.Ю. Резніченко

Суддя Є.А. Жерьобкіна