ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/232/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

за участю секретаря судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи ОСОБА_1
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технології відновленної енергії"
про зобов`язання відповідача скликати загальні збори
за участю :

представника позивача - не з`явився;

представника відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технології відновлювальної енергії" про зобов`язання ТОВ "Технології відновлювальної енергії", директором якого являється ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 скликати та провести у відповідності до закону України "Про Товариства з обмеженою відповідальністю та додатковою відповідальністю" та у відповідності до статуту товариства "Технології відновлювальної енергії" загальні збори учасників товариства за участю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , внесок якого в статутному капіталі підприємства становить 105455 грн. (35%) відповідно до статутного капіталу підприємства який складає 301300 грн. Та розглянути на вище вказаних зборах питання порядку денного запропоновані та винесені на обговорення ОСОБА_1 (перелік яких наведено у прохальній частині позовної заяви).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.02.2021 року позовну заяву залишено без руху, надано заявнику час на усунення недоліків позовної заяви - дев`ять днів з дня вручення даної ухвали суду.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 05.02.2021 року представник позивача надав заяву про усунення недоліків позовної заяви (вх. № 2897).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.02.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження на 01.03.2021 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.03.2021 року призначено розгляд справи в підготовчому засіданні на 22.03.2021 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.03.2021 року підготовче засідання було відкладено на 12.04.2021 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.04.2021 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до розгляду по суті на 12.05.2021 року.

Представник позивача в судове засідання 12.05.2021 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення адвокату Гулієву І.М. огли.

Представник відповідача в судове засідання 12.05.2021 року не з`явився, на адресу суду повернулась ухвала від 12.04.2021 року з відміткою пошти "адресат відсутній".

Відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Інформації ж про іншу адресу відповідача у суду немає.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто, повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт неотримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу (постанова Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі № 904/9904/17).

Таким чином, суд дійшов висновку, що сторони були належним чином повідомлені про розгляд даної справи.

Перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_3 (позивач) є одним із засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "Технології Відновлювальної енергії" (відповідач), внесок якого у статутному капіталі підприємства становить 35%.

В свою чергу, позивач вказує на те, що з 01.03.2015 року директором ТОВ "Технології Відновлювальної енергії" Кушнір І.П. фактично усунуто позивача від активної участі у підприємства, а саме в порушення норм законодавства директор ОСОБА_2 перестав звітувати перед позивачем як у фінансовому плані так і в плані життєдіяльності підприємства.

Також позивач зазначає про те, що останнім самостійно було укладено договір з аудиторською фірмою щодо проведення аудиту фінансової звітності товариства та 04.11.2020 року направлено пакет документів на адресу відповідача з вимогою про проведення зборів учасників товариства, вимогу щодо проведення аудиторської перевірки та вимогу про виплату дивідендів позивачу.

В той час, як за твердженням позивача, відповідачем було проігноровано вищезазначений лист.

Крім того, представником позивача було надано адвокатський запит від 07.10.2020 року, на ім`я відповідача, яким останній просив надати фінансовий звіт, список виготовленої та реалізованої продукції, а також інформацію стосовно матеріальних активів підприємства.

В матеріалах справи також наявні вимоги позивача про проведення фінансового аудиту від 04.11.2020 року на ім`я відповідача.

Враховуючи те, що відповідач відповіді на вищезазначені вимоги не надав, а також не надав на вимогу позивача фінансову звітність, позивач звернувся до суду з даним позовом про зобов`язання відповідача скликати загальні збори учасників товариства та розглянути на порядку денному питання, запропоновані позивачем.

Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Таким чином, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 Цивільного кодексу України).

До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб`єктам цивільного права.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 Цивільного кодексу України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Абзацом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, визначено способи захисту порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. (абз. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

До інших способів судового захисту цивільних прав чи інтересів можна віднести способи, які не охоплюються переліком їх у ст. 16 ЦК України, що визначені окремими законами та договорами або застосування яких випливає із загальних положень про судовий захист.

Стаття 97 ЦК України вказує, що управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 98 ЦК України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства.

Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом.

Рішення про внесення змін до статуту товариства, відчуження майна товариства на суму, що становить п`ятдесят і більше відсотків майна товариства, та про ліквідацію товариства приймаються більшістю не менш як у 3/4 голосів, якщо інше не встановлено законом.

Учасник товариства не має права голосу при прийнятті загальними зборами товариства рішень з питань щодо вчинення з ним правочину та щодо спору між ним і товариством, якщо інше не встановлено законом. Це правило не застосовується у товаристві з одним учасником.

Порядок скликання загальних зборів визначається в установчих документах товариства. Учасники товариства, що володіють не менш як десятьма відсотками голосів, можуть вимагати скликання загальних зборів.

Якщо вимога учасників про скликання загальних зборів не виконана, ці учасники мають право самі скликати загальні збори.

Пунктом 4.4 Статуту Товариства визначено, що Збори Учасників скликаються Головою Товариства за необхідністю, але не менше двох раз на рік. Позачергові Збори Учасників скликаються Головою Зборів Учасників у випадках, коли цього вимагають інтереси Товариства в цілому. Збори Учасників повинні скликатися також на вимогу виконавчого органу або ревізійної комісії. Учасники Товариства, які мають в сукупності більш як 20 відсотків голосів, мають право вимагати скликання позачергових зборів Учасників у будь-який час та з будь-якого питання. Якщо протягом 15 днів Голова Зборів Учасників не виконав вказану вимогу, вони мають право самі скликати Збори Учасників. Збори Учасників не мають права приймати рішення з питань, які не включені в порядок денний. Порядок денний розсилається не менше, ніж за 30 днів до початку зборів.

Отже з аналізу вищенаведених норм законодавства та положень Статуту товариства вбачається, що в разі відмови Голови Товариства на скликання та проведення зборів учасників товариства, учасник товариства має право вимагати скликання позачергових зборів Учасників у будь-який час та з будь-якого питання.

Враховуючи те що, позивач володіє 35% Статутного капіталу товариства та приймаючи до уваги, що п. 4.4 Статуту товариства визначено право Учасників Товариства, які мають в сукупності більш як 20 відсотків голосів на ініціювання проведення зборів учасників товариства, позивач мав право самостійно вимагати скликання позачергових зборів Учасників.

Також суд зауважує, що приписами ч. 9 ст. 31 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" закріплено, що у разі якщо протягом 10 днів з дня, коли товариство отримало чи мало отримати вимогу про скликання загальних зборів, учасники не отримали повідомлення про скликання загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлено статутом, особи, які ініціювали їх проведення, можуть скликати загальні збори учасників самостійно. У такому випадку обов`язки щодо скликання та підготовки проведення загальних зборів учасників, передбачені статтею 32 цього Закону, покладаються на учасників товариства, які ініціювали загальні збори учасників.

Щодо посилань позивача на те, що останнім направлялась вимога про скликання зборів відповідачу, суд зазначає наступне.

Порядок скликання загальних зборів учасників товариства, визначено ч. 1 ст. 31 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", відповідно до якої загальні збори учасників скликаються у випадках, передбачених цим Законом або статутом товариства, а також:

1) з ініціативи виконавчого органу товариства;

2) на вимогу наглядової ради товариства;

3) на вимогу учасника або учасників товариства, які на день подання вимоги в сукупності володіють 10 або більше відсотками статутного капіталу товариства.

Отже, ЗУ "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" чітко визначено порядок скликання загальних зборів учасників товариства.

В той час, як скликання зборів учасників товариства на підставі рішення суду, вищезазначеними нормами не передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Як зазначено у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 року, заява № 4909/04, що суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги те, що скликання загальних зборів учасників товариства можливе з ініціативи виконавчого органу товариства, на вимогу наглядової ради товариства, на вимогу учасника або учасників товариства, які на день подання вимоги в сукупності володіють 10 або більше відсотками статутного капіталу товариства, та приймаючи до уваги те, що ЗУ "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" не визначено можливість зобов`язання скликання загальних зборів учасників товариства за рішенням суду, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі залишається за позивачем.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 73, 74, 86, 129, 183, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Фізична особа ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 );

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Технології відновленної енергії" (62459, Харківська область, Харківський район, смт. Високий, вул. Гагаріна, 32/Перемоги 14, ).

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "19" травня 2021 р.

Суддя Н.С. Добреля