ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року Справа № 925/1440/20

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Пріхно Л.А.,

за участі представників сторін:

від позивача Кулик В.Б. адвокат,

Вікторук А.Ф. керівник,

від відповідача Коваль Д.П. - представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Редакція газети

Шполянські вісті, м. Шпола, Черкаська область

до Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади

Черкаської області, м. Шпола, Черкаська область

про визнання рішення незаконним,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області звернулося з позовом товариство з обмеженою відповідальністю Редакція газети Шполянські вісті до Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області про визнання незаконним та скасування рішення Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області №58-38.23/VIII від 07 серпня 2020 року Про припинення редакції районної газети Шполянські вісті права постійного користування земельними ділянками, які розташовані за адресою вул. Лозуватська, 55.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 11 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11 грудня 2020 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 11 грудня 2020 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів. Відкладено підготовче засідання на 28 січня 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 28 січня 2021 року відкладено підготовче засідання на 14 год. 30 хв. 11 лютого 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 11 лютого 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11 год. 30 хв. 11 березня 2021 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 11 березня 2021 року суд оголосив перерву до 14 год. 30 хв. 23 березня 2021 року.

Проте, судове засідання призначене на 23 березня 2021 року не відбулося, у зв`язку з перебуванням головуючого судді в лікарняній відпустці.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 06 квітня 2021 року розгляд справи по суті призначено на 10 год. 30 хв. 18 травня 2021 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю з підстав наведених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві та зазначав, що позивач не відноситься до суб`єктів права постійного користування земельних ділянок визначених ст. 92 ЗК України і був зобов`язаний переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на земельні ділянки, що перебували на праві постійного користування у його правопопередника.

Оскільки з моменту реорганізації позивач таких дій не вчинив, то відповідач у відповідності до своїх повноважень прийняв рішення, яким припинив право постійного користування земельними ділянками, які розташовані за адресою вул. Лозуватська, 55 у зв`язку із припиненням юридичної особи.

Також відповідач вказував, що в постанові Верховного Суду від 21 листопада 2019 року у справі №918/194/19 зазначено, що приписи підпункту в ч. 1 ст. 141 ЗК України слід розуміти таким чином, що припинення права користування земельною ділянкою з підстав припинення установи допускається лише у випадку, коли припинення останньої виключає правонаступництво, є правильним за умови, що правонаступник може набувати відповідне таке право згідно з чинним на час правонаступництва законодавством, тобто у даному випадку, згідно зі статтею 92 ЗК України, яка чітко визначає суб`єктів права постійного користування. У випадку ж, коли внаслідок реорганізації суб`єкт перестає відповідати встановленим ст. 92 ЗК України вимогам, набуття ним права постійного користування земельною ділянкою є неможливим в силу прямої вказівки закону.

Таким чином, на думку відповідача, позивачу необхідно було звернутися до органу місцевого самоврядування з клопотанням про переоформлення права користування земельною ділянкою на умовах оренди, оскільки після зміни організаційно-правової форми позивач не підпадав під перелік юридичних осіб, які мають право на оформлення права постійного користування земельними ділянками.

В зв`язку з чим відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідь на відзив суд залишив без розгляду (ухвалу суду відображено в протоколі судового засідання від 11 лютого 2021 року).

В судовому засіданні, яке відбулося 18 травня 2021 року згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/1440/20.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, а також дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, виходячи з наступного:

Звертаючись до суду з відповідним позовом позивач зазначав, що спірне рішення було прийнято з порушенням вимог земельного законодавства і законодавства про органи місцевого самоврядування, а тому є незаконним та підлягає скасуванню.

З матеріалів справи вбачається, що 13 грудня 1991 року створено юридичну особу - редакція газети Шполянські вісті. Реєстрація здійснювалась Шполянською районною радою народних депутатів під №2 від 13 грудня 1991 року.

Засновником юридичної особи був трудовий колектив редакції.

У 1993 році видано свідоцтво про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації газета Шполянські вісті.

20 січня 2001 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців внесено запис про підприємство Редакція районної газети Шполянські вісті ().

Засновниками підприємства були: Шполянська районна державна адміністрація Черкаської області, Шполянська районна рада, Шполянська міська рада, трудовий колектив Редакції районної газети Шполянські вісті.

25 лютого 2004 року зареєстровано право власності за позивачем () на нежиле приміщення, площею 116,4 кв.м., що знаходиться за його місцем державної реєстрації: вул. Лозуватська (Пролетарська), 55, м. Шпола, Черкаської області.

На підставі рішення Шполянської міської ради від 12 жовтня 2004 року №21-11/15 Про затвердження проекту відведення земельної ділянки та надання в постійне користування 04 січня 2005 року Шполянською міською радою видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою.

Відповідно до зазначеного вище Державного акту Редакції районної газети Шполянські вісті у постійне користування Шполянською міською радою передано земельні ділянки площами: 0,0053 га, кадастровий номер :01:001:0828; 0,0530 га, кадастровий номер :01:001:0898, які розташовані за адресою вул. Лозуватська (Пролетарська), 55, м. Шпола, Черкаської області.

20 березня 2017 року Редакцію районної газети Шполянські вісті () в порядку перетворення, відповідно до положень Закону України Про реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації припинено та утворено товариство з обмеженою відповідальністю Редакція газети Шполянські вісті ().

Засновниками (учасниками) позивача з 20 березня 2017 року є фізичні особи.

07 серпня 2020 року відповідачем було прийнято спірне рішення за №58-38.23/VІІІ Про припинення редакції районної газети Шполянські вісті права постійного користування земельними ділянками, які розташовані за адресою вул. Лозуватська, 55, в якому відповідач вирішив:

- припинити редакції районної газети Шполянські вісті право постійного користування земельною ділянкою площею 0,0530 га та земельною ділянкою площею 0,0053 га, які розташовані за адресою вул. Лозуватська,55, м. Шпола, Черкаської області;

- Державний акт на право постійного користування земельними ділянками, (серія ЯЯ №347782), який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди від 04 січня 2005 року №01 визнати таким, що втратив чинність;

- вилучити з користування редакції районної газети Шполянські вісті земельні ділянки площею 0,0530 га (кадастровий номер :01:003:1102) і 0,0053 га (кадастровий номер :01:001:0828), які розташовані за адресою вул. Лозуватська,55, м. Шпола та зарахувати їх до земель запасу.

Згідно передавального акту, затвердженого протоколом зборів трудового колективу Редакції районної газети Шполянські вісті, до правонаступника (позивача) перейшло, зокрема, право землекористування за Державним актом (серія ЯЯ №347782).

Даний факт, зокрема було встановлено господарським судом під час розгляду аналогічної справи №925/361/19 у якій брали участь ті самі особи.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 1 Закону України Про реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації в редакції, чинній на момент перетворення, дія цього Закону поширюється на друковані засоби масової інформації, засновниками (співзасновниками) яких є органи державної влади, інші державні органи та органи місцевого самоврядування (далі - друковані засоби масової інформації), і редакції друкованих засобів масової інформації, засновниками (співзасновниками) яких є органи державної влади, інші державні органи та органи місцевого самоврядування (далі - редакції).

Згідно положень ст. 3 вищевказаного Закону реформування друкованих засобів масової інформації та редакцій здійснюється, зокрема, у такий спосіб: вихід органів державної влади, інших державних органів та органів місцевого самоврядування із складу засновників (співзасновників) друкованого засобу масової інформації та редакції з перетворенням редакції членами її трудового колективу у суб`єкт господарювання із збереженням назви, цільового призначення, мови видання і тематичної спрямованості друкованого засобу масової інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону перетворення редакції членами її трудового колективу у суб`єкт господарювання здійснюється відповідно до Цивільного і Господарського кодексів України.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону у процесі реформування майно (крім приміщень і земельних ділянок), що на момент набрання чинності цим Законом перебувало на балансі редакції (майно, надане редакції засновниками (співзасновниками) друкованого засобу масової інформації та редакції у користування, та майно, придбане трудовим колективом редакції), передається у власність зазначеному суб`єкту господарювання безоплатно, за умови забезпечення функціонування друкованого засобу масової інформації, збереження його назви, цільового призначення, мови видання і тематичної спрямованості.

Приміщення, що перебувають у державній або комунальній власності, у яких на час реформування розташовувалися редакції, передаються в оренду строком не менше ніж на 15 років з розміром орендної плати, установленим для бюджетних організацій. Договір оренди укладається між редакцією та Фондом державного майна України (його регіональним відділенням) або відповідним органом місцевого самоврядування. Суборенда приміщень редакцій забороняється.

Відтак із встановлених судом обставин справи та наведених норм права вбачається, що позивач є особою, що утворилась у зв`язку з перетворенням комунального підприємства згідно приписів Закону України Про реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення у межах Конституції України і законів держави.

Земельний кодекс України визначає право постійного користування земельною ділянкою як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (ч. 1 ст. 92 ЗК України). Підстави припинення права користування земельними ділянками наведено у ст. 141 цього Кодексу.

Державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право. При цьому положення про обов`язок переоформити право користування земельною ділянкою у відповідний строк, передбачений у пункті 6 Перехідних положень Земельного кодексу України, визнано неконституційним на підставі Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005 (у справі №1-17/2005) за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками).

Конституційний Суд України вказав на наступне:

- пункт 6 Перехідних положень Кодексу зобов`язує громадян та юридичних осіб переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на земельні ділянки. При переоформленні права постійного користування у довгострокову оренду її строк визначається відповідно до закону, що є неконкретним у зв`язку з невизначеністю цього закону, як і закону, який встановив би порядок переоформлення;

- Конституційний Суд України вважає, що встановлення обов`язку громадян переоформити земельні ділянки, які знаходяться у постійному користуванні, на право власності або право оренди до 1 січня 2008 року потребує врегулювання чітким механізмом порядку реалізації цього права відповідно до вимог частини другої статті 14, частини другої статті 41 Конституції України. У зв`язку з відсутністю визначеного у законодавстві відповідного механізму переоформлення громадяни не в змозі виконати вимоги пункту 6 Перехідних положень Кодексу у встановлений строк, про що свідчить неодноразове продовження Верховною Радою України цього строку;

- громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини;

ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії.

Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

У відповідності до ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Статтею 108 цього Кодексу встановлено, що перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов`язки попередньої юридичної особи.

Із встановлених судом обставин справи вбачається, що позивач є правонаступником комунального підприємства у результаті його перетворення, яке користувалось земельними ділянками на праві постійного користування на підставі виданого Державного акту.

При вказаному перетворенні у позивача не змінився. Тобто спочатку належав комунальному підприємству Редакція районної газети Шполянські вісті, потім вказаний код був присвоєний товариству з обмеженою відповідальністю Редакцію газети Шполянські вісті.

За передавальним актом, затвердженим протоколом зборів трудового колективу Редакції районної газети Шполянські вісті, як зазначалось вище, до позивача перейшло, зокрема, право землекористування за Державним актом (серія ЯЯ №347782).

Водночас, припинення права користування земельною ділянкою з підстави припинення юридичної особи, зважаючи на положення частини 1 ст. 141 ЗК України, допускається лише у випадку, коли припинення такої особи виключає правонаступництво (зазначену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 21 лютого 2011 року у справі №21-3а11, у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 911/4065/16, від 21 травня 2018 року у справі №922/1017/17, від 31 жовтня 2018 року у справі №916/1776/17; від 10 жовтня 2018 року у справі №907/916/17).

Отже, право користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку, не втрачається внаслідок його не переоформлення підприємством, яке за змістом чинного Земельного кодексу України не може набувати права постійного землекористування, а зберігається за ним до приведення прав і обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства, у тому числі за правонаступником такого землекористувача.

Зазначену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2011 року у справі №6-14цс11 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22 травня 2019 року у справі №914/1104/18.

За приписами ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Отже виходячи із встановлених судом обставин справи, наведених норм права, та зазначеної судової практики слід дійти висновку про порушення відповідачем при прийнятті спірного рішення положень ст. 19 Конституції України, статей 141, 142 Земельного кодексу України щодо прав позивача користуватися спірними земельними ділянками.

Також судом було враховано, що у Законі України Про реформування державних та комунальних друкованих засобів масової інформації щодо земельних ділянок вказано лише те, що земельні ділянки не можуть передаватись безоплатно у власність новоствореному суб`єкту господарювання у процесі реформування друкованих засобів інформації. Однак у Законі не міститься положень щодо користування земельним ділянками такими суб`єктами, так і розпорядження ними власниками за результатами перетворення суб`єктів користування.

Отже, право користування земельними ділянками регулюється не цим Законом, а наведеними вище актами законодавства.

Даний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №925/361/19.

За вказаних обставин суд відхиляє доводи відповідача, що викладені ним у відзиві на позов.

Окремо суд вважає за необхідне вказати, що відповідно до Державного акту (а.с.55 на звороті) Редакції районної газети Шполянські вісті у постійне користування Шполянською міською радою було передано земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:0828; :01:001:0898, а спірним рішенням (а.с. 47-48) відповідач вилучив з користування редакції районної газети Шполянські вісті земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:003:1102 та :01:001:0828.

Тобто відповідач прийняв рішення про вилучення із користування позивача земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:1102, яка не була в останнього у користуванні.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне визнати незаконним та скасувати рішення Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області №58-38.23/VIII від 07 серпня 2020 року Про припинення редакції районної газети Шполянські вісті права постійного користування земельними ділянками, які розташовані за адресою вул. Лозуватська, 55.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Позивачем заявлено також вимогу про стягнення з відповідача 31 720 грн. 00 коп. понесених витрат, пов`язаних з правничою допомогою.

Пунктом 4.2. договору про надання правової допомоги від 25 червня 2020 року №25/06-01/20 укладеного між позивачем та адвокатським бюро Кулик і Альянс Партнерів визначено, що гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється додатковою угодою до цього договору.

29 жовтня 2020 року між позивачем та адвокатським бюро було укладено додаткову угоду №4 до договору від 25 червня 2020 року №25/06-01/20 згідно якої керуючись п. 4 договору сторони домовилися встановити розмір гонорару: надання усних консультацій 2 860 грн. 00 коп. без ПДВ за одну годину; за підготовку позовної заяви про оскарження рішення сесії Шполянської міської ОТГ №58-38.23/VIII від 07 серпня 2020 року Про припинення редакції районної газети Шполянські вісті права постійного користування земельними ділянками 7 450 грн. 00 коп. без ПДВ; представництво клієнта у Господарському суді Черкаської області 2 860 грн. 00 коп. без ПДВ, але не більше 5 судових засідань.

Сторони домовилися, що оплата послуг адвоката у суді першої інстанції становить 24 560 грн. 00 коп. без ПДВ, з яких передоплата становить 10 310 грн. 00 коп. без ПДВ, яка сплачується протягом двох банківських днів з дати укладання угоди, а 14 250 грн. 00 коп. не пізніше ніж до переходу судом до судових дебатів у справі першої інстанції.

Згідно акту №6 приймання-передачі від 11 грудня 2020 року до договору про надання правової допомоги від 25 червня 2020 року сторони стверджують, що у проміжок часу з 29 жовтня по 11 грудня 2020 року адвокатом було надано наступні послуги:

- надано замовнику консультацій та рекомендації правового змісту щодо подальших дій (усно) відносно позовного провадження у справі вартість 2 860 грн. 00 коп. (одна година);

- згенеровано позов у справі 7 450 грн. 00 коп.;

- участь в судовому засіданні 11 грудня 2020 року - 2 860 грн. 00 коп. без ПДВ,

Грошовий вираз фактично наданих послуг в межах додаткової угоди №4 від 29 жовтня 2020 року до договору №25/06-01/20 про надання правової допомоги від 25 червня 2020 року складає 13 170 грн. 00 коп.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено адвокатському бюро 14 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, що підтверджується копією платіжного доручення від 30 жовтня 2020 року.

В подальшому 29 грудня 2020 року між позивачем та адвокатським бюро було укладено додаткову угоду №6 до договору від 25 червня 2020 року №25/06-01/20 згідно якої керуючись п. 4 договору сторони домовилися встановити розмір гонорару: надання усних консультацій 2 860 грн. 00 коп. без ПДВ за одну годину; за підготовку позовної заяви про оскарження рішення сесії Шполянської міської ОТГ №58-38.23/VIII від 07 серпня 2020 року Про припинення редакції районної газети Шполянські вісті права постійного користування земельними ділянками 7 450 грн. 00 коп. без ПДВ; представництво клієнта у Господарському суді Черкаської області 2 860 грн. 00 коп. без ПДВ за одне судове засідання, але не більше 5 судових засідань до 01 січня 2021 року включно (тобто не більше 14 300 грн. 00 коп.), а з 02 січня 2021 року встановити гонорар за представництво клієнта у Господарському суді Черкаської області вартістю 6 000 грн. 00 коп. без ПДВ за участь адвоката в одному судовому засіданні, але не більше 3 судових засідань (тобто не більше 18 000 грн. 00 коп. за три засідання з 02 січня 2021 року у справі).

Сторони домовилися, що оплата послуг адвоката у суді першої інстанції становить 42 610 грн. 00 коп. без ПДВ, з яких передоплата становить 14 000 грн. 00 коп. без ПДВ, яка сплачується протягом двох банківських днів з дати укладання угоди, а 28 610 грн. 00 коп. не пізніше ніж до переходу судом до судових дебатів у справі першої інстанції.

Згідно акту №7 приймання-передачі від 11 березня 2021 року до договору про надання правової допомоги від 25 червня 2020 року сторони стверджують, що у проміжок часу з 12 грудня 2020 року по 11 березня 2021 року адвокатом було надано наступні послуги:

- надано клієнту консультацій та рекомендації правового змісту щодо подальших дій (усно) відносно позовного провадження у справі вартість 2 860 грн. 00 коп. (одна година);

- згенеровано та подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи від 26 січня 2021 року 2 860 грн. 00 коп. без ПДВ;

- участь в судовому засіданні 11 лютого, 11 березня 2021 року - 12 000 грн. 00 коп. без ПДВ (6 000 грн. 00 коп. без ПДВ за 2 судових засідання).

Грошовий вираз фактично наданих послуг в межах додаткової угоди до договору про надання правової допомоги №25/06-01/20 від 25 червня 2020 року за проміжок часу з 12 грудня 2020 року по 11 березня 2021 року складає 17 720 грн. без ПДВ.

Згідно платіжного доручення №1385 від 09 березня 2021 року позивачем було сплачено адвокатському бюро 17 720 грн. 00 коп.

За змістом ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Згідно зі ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Отже, у розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19.

Від відповідача надійшло до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивача.

У вказаному клопотанні відповідач зазначав, що розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих послуг адвоката, оскільки позовна заява не містить ґрунтовного аналізу норм матеріального та процесуального права, значною мірою відтворює позовну заяву по справі №925/361/19, викладені доводи в позові, відзиві, клопотаннях не вимагали значного обсягу технічних робіт.

Крім того, враховуючи незначну тривалість судових засідань, витрати на професійну правничу допомогу за участь в судових засіданнях в суді першої інстанції не відповідають принципу співмірності відносно затраченого часу проведення судових засідань.

Разом з тим у своєму клопотанні відповідач не зазначає на яку саме суму завищено позивачем розмір витрат на правничу допомогу і в яких саме наданих послугах це відбулося.

Тобто, відповідач належними та допустимими доказами не довів суду неспівмірність понесених позивачем витрат.

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України»).

У рішенні ЄСПЛ Лавентс проти Латвії від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас, відповідно до ч.6 ст. 129 ГПК України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Так, матеріали справи (а.с.85) свідчать, що у попередньому (орієнтовному) розрахунку витрат на професійну правничу допомогу позивач вказував, що гонорар адвоката за його участь у судовому засіданні у першій інстанції (за одне засідання) становить 2 860 грн. 00 коп.

Проте, в подальшому сторони договору про надання правової допомоги змінили вартість гонорару адвоката за представництво позивача в судових засіданнях за 1 год. до 6 000 грн. 00 коп., що є істотним перевищенням в розумінні ч.6 ст. 129 ГПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 129 ГПК України позивач повинен був навести суду належне обґрунтування та відповідно, довести обставини того, що він, станом на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат на професійну правничу допомогу не міг передбачити такий збільшений розмір витрат на надання відповідних послуг (виконання робіт).

Отже, позивачем не доведено суду обставин того, що під час заявлення попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат він не міг передбачити вказаних обставин.

В зв`язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 24 610 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, а саме:

13 170 грн. 00 коп. фактично надані та оплачені послуги згідно акту №6 (а.с.97);

11 440 грн. 00 коп. - фактично надані та оплачені послуги згідно акту №7 (а.с. 146), із розрахунку вартості гонорару адвоката за участь в одному судовому засіданні в розмірі 2 860 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати незаконним та скасувати рішення Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області №58-38.23/VIII від 07 серпня 2020 року Про припинення редакції районної газети Шполянські вісті права постійного користування земельними ділянками, які розташовані за адресою вул. Лозуватська, 55.

3. Стягнути з Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області, вул. Лозуватська, 59, м. Шпола, Черкаської області, ідентифікаційний код 04061576 на користь товариства з обмеженою відповідальністю Редакція газети Шполянські вісті, вул. Лозуватська, 55, м. Шпола, Черкаської області, ідентифікаційний код 02475894 2 102 грн. 00 коп. судового збору та 24 610 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.

Видати відповідний наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 20 травня 2021 року.

Суддя А.В.Васянович