РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.05.2021Справа № 910/2129/21
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Приватного підприємства "Термінал Безпека ХХІ", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астек-Сервіс", м. Київ

про стягнення 86 902,86 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

12.02.2021 року Приватне підприємство "Термінал Безпека ХХІ" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Астек-Сервіс" (відповідач) суми основної заборгованості в розмірі 68 215,00 грн, суми пені в розмірі 8 502,16 грн, суми 3% річних в розмірі 1 821,44 грн, суми інфляційних втрат в розмірі 3 419,91 грн, передбачені договором та додатково суми 3% річних в розмірі 1 821,44 грн, суми інфляційних втрат в розмірі 3 419,91 грн, передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2021 року позовну заяву Приватного підприємства "Термінал Безпека ХХІ" залишено без руху, надано позивачу строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали.

25.02.2021 року позивачем до суду було подано пояснення щодо недоліків позовної заяви.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та запропоновано сторонам у встановлені судом строки подати відповідні заяви по суті.

З метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, судом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, направлялась ухвала суду від 02.03.2021 року.

Відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №403 ухвалу суду від 02.03.2021 про відкриття провадження у справі отримав 09.03.2021 року.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, з урахуванням викладених норм та дати отримання ухвали суду відповідачем, строк для подачі останнім відзиву на позовну заяву встановлено судом до 24.03.2021 року (включно).

24.03.2021 року відповідачем, засобами поштового зв`язку, було надіслано на адресу суду відзив на позовну заяву. Відзив судом отримано 25.03.2021 року. У відзиві відповідачем зазначено, що у зв`язку із введенням в березні 2020 року карантину та закриттям, у зв`язку з цим, торгових центрів, відповідач поставив перед позивачем питання про зменшення розміру плати за охоронні послуги з 50 000,00 грн до 30 000,00 грн. Однак, позивач відмовив в зменшенні вартості послуг охорони і 24 березня 2020 року зняв охорону з торгового центру відповідача. У зв`язку з чим, 25.03.2020 року між відповідачем та ТОВ «Крікс-Безпека» укладено договір про надання послуг з охорони об`єкту за адресою: м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 7. Щодо суми заборгованості, то відповідач зазначив, що вона становить 46 709,00 грн

05.04.2021 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що зняття об`єкту з охорони відбулось саме 07.04.2020 року, а не 24.03.2020 року, як вказує відповідач. Щодо укладеного між відповідачем та ТОВ «Крікс-Безпека» договору, то позивач наголосив на тому, що зазначений в ньому об`єкт розташований за адресою: м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 7, в той час як укладеним між позивачем і відповідачем договором під охорону брались об`єкти за адресою: м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 7-А та м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 7-Д.

14.04.2021 року відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначено, що з 24.03.2020 року до охорони об`єкту приступало ТОВ «Крікс-Безпека». Щодо того, що в договорах різні адреси, то відповідач вказує, що всі адреси знаходяться на одній земельній ділянці, яка є неділимою та має лише одну адресу: м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 7. Будинки та павільйони за адресами: м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 7-А та м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 7-Д знаходяться на земельній ділянці за адресою: м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 7, а тому їх правильно нумерувати та описувати в договорах, саме як: м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 7. Також відповідач заначив, що саме позивач має доводити кінцеву дату надання послуг з охорони. Відповідач також вказав, що співробітники позивача без попереднього повідомлення втекли з робочих місць під час карантину.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У зв`язку з перебуванням судді Морозова С.М. у період з 29.04.2021 року по 17.05.2021 року у відпустці, суд здійснює розгляд справи, відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у перший робочий день після виходу з відпустки - 18.05.2021 року.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

31 липня 2018 року між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено Договір про надання послуг щодо охорони майна та підтримання порядку №1558 (надалі - Договір), відповідно до умов п. 1.1. якого предметом Договору є надання послуг щодо підтримання порядку на об`єкті та охорони майна замовника, яке знаходиться в охоронюваному (зачиненому) приміщенні та належним чином (згідно акту передавання-приймання майна під охорону) здане під охорону, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Гната Юри, 7-А та м. Київ, вул. Гната Юри, 7-Д (далі - об`єкт).

Відповідно до п. 2.1.2. Договору виконавець зобов`язаний здійснювати охорону об`єкту від злочинних чи інших незаконних дій та посягань, забезпечувати підтримання порядку та охорону матеріальних цінностей замовника, що знаходяться в охоронюваному приміщенні, та зданих згідно Акту надання-приймання майна під охорону.

Згідно з п. 2.2.2. Договору виконавець має право зняти охорону з об`єкта, попередньо повідомивши про це замовника, якщо останній має заборгованість перед виконавцем за отримані послуги згідно даного Договору, до моменту повного погашення.

Виконавець має право достроково розірвати договір у будь-який час, попередньо повідомивши про це замовника, зокрема, у разі, якщо замовник не здійснює оплату, чи затримує розрахунок по даному Договору. (пп. а) п. 2.2.3. Договору).

Замовник зобов`язаний, відповідно до п. 3.1.3. Договору, письмово сповістити виконавця щодо обставин, які можуть вплинути, або значно ускладнити виконання функцій, передбачених умовами цього Договору.

Відповідно до п. 3.2.3. Договору замовник має право, у випадку невиконання виконавцем своїх зобов`язань, або за власним бажанням, в односторонньому порядку, достроково розірвати Договір, письмово попередивши про це виконавця за 15 календарних днів до моменту розірвання.

Оплата за послуги виконавця, відповідно до умов цього Договору, складає 50 000,00 грн без ПДВ за один місяць охорони. (п. 4.1. Договору).

Замовник оплачує послуги виконавця, згідно п. 4.1. Договору, авансом не пізніше 15-го числа поточного місяця на підставі даного Договору. (п. 4.2. Договору).

Послуги за цим Договором вважаються наданими після підписання Акту приймання-передачі наданих послуг. Виконавець кожного місяця надає замовнику акт приймання-передачі наданих послуг. Замовник протягом 5 днів підписує акт приймання-передачі наданих послуг, або направляє виконавцю мотивовану відмову від підписання. Якщо протягом вказаного терміну акти наданих послуг не будуть підписані чи виконавцем не буде одержано мотивованої відмови, то акти наданих послуг вважаються підписаними, а дані послуги надані належним чином і в повному обсязі без будь-яких зауважень та претензій замовника. Правові наслідки такого факту прирівнюються до правових наслідків підписання актів наданих послуг. (п. 4.3. Договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 02.08.2019 року, але в будь-якому випадку, о моменту повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. (п. 7.1. Договору).

Якщо за 30 днів до закінчення строку договору жодна з сторін в письмовій формі не вимагатиме його припинення Договір вважається кожного разу продовженим на тих же умовах на один місяць (п. 7.4. Договору).

Відповідно до Акту прийому-передачі об`єкта під охорону від 02.08.2018 року до Договору №1558 від 31.08.2018 року замовник передав, а виконавець прийняв об`єкт під охорону шляхом підтримання громадського порядку та/або охорони майна.

Так, на виконання умов Договору, позивачем було надано відповідачу послуги з охорони на загальну суму в розмірі 1 008 602,00 грн, які лише частково оплачені відповідачем на суму в розмірі 940 387,00 грн, а саме:

- Акт надання послуг №1079 від 31.08.2018 року на суму 48 387,00 грн (послуги оплачені відповідачем згідно платіжних доручень: №1206 від 15.08.2018 року на суму 42 387,00 грн, №1207 від 15.08.2018 року на суму 6 000,00 грн);

- Акт надання послуг №1632 від 30.09.2018 року на суму 50 000,00 грн (послуги оплачені відповідачем згідно платіжних доручень: №1376 від 17.09.2018 року на суму 10 000,00 грн, №1376 від 21.09.2018 року на суму 40 000,00 грн);

- Акт надання послуг №2110 від 31.10.2018 року на суму 50 000,00 грн (послуги оплачені відповідачем згідно платіжного доручення №1512 від 22.10.2018 року на суму 50 000,00 грн);

- Акт надання послуг №2111 від 30.11.2018 року на суму 50 000,00 грн (послуги оплачені відповідачем згідно платіжного доручення №1669 від 21.11.2018 року на суму 50 000,00 грн);

- Акт надання послуг №1632 від 30.09.2018 року на суму 50 000,00 грн (послуги оплачені відповідачем згідно платіжних доручень: №1376 від 17.09.2018 року на суму 10 000,00 грн, №1376 від 21.09.2018 року на суму 40 000,00 грн);

- Акт надання послуг від 31.12.2018 року на суму 50 000,00 грн (послуги оплачені відповідачем згідно платіжних доручень: №1902 від 21.12.2018 року на суму 25 000,00 грн, №1903 від 21.12.2018 року на суму 5 000,00 грн, №1896 від 21.12.2018 року на суму 10 000,00 грн, №1932 від 28.12.2018 року на суму 10 000,00 грн);

- Акт надання послуг №349 від 31.01.2019 року на суму 50 000,00 грн (послуги оплачені відповідачем частково згідно платіжного доручення №99 від 24.01.2019 року на суму 10 000,00 грн);

- Акт надання послуг №800 від 05.02.2019 року на суму 50 000,00 грн (послуги оплачені відповідачем частково згідно платіжного доручення №228 від 21.02.2019 року на суму 40 000,00 грн);

- Акт надання послуг №2401 від 31.03.2019 року на суму 50 000,00 грн (послуги оплачені відповідачем згідно платіжного доручення №375 від 21.03.2019 року на суму 50 000,00 грн);

- Акт надання послуг №2402 від 30.04.2019 року на суму 50 000,00 грн (послуги оплачені відповідачем згідно платіжних доручень: №158 від 23.04.2019 року на суму 4 500,00 грн, №@2PL215670 від 23.04.2019 року на суму 5 500,00 грн, №159 від 24.04.2019 року на суму 10 000,00 грн, №163 від 24.04.2019 року на суму 5 000,00 грн, №165 від 25.04.2019 року на суму 5 000,00 грн, №173 від 26.04.2019 року на суму 10 000,00 грн, №184 від 26.04.2019 року на суму 5 000,00 грн, №187 від 26.04.2019 року на суму 5 000,00 грн);

- Акт надання послуг №3934 від 31.05.2019 року на суму 50 000,00 грн (послуги оплачені відповідачем згідно платіжних доручень: №204 від 14.05.2019 року на суму 10 000,00 грн, №207 від 14.05.2019 року на суму 15 000,00 грн, №211 від 15.05.2019 року на суму 5 000,00 грн, №213 від 15.05.2019 року на суму 4 000,00 грн, №214 від 16.05.2019 року на суму 6 000,00 грн, №218 від 16.05.2019 року на суму 5 000,00 грн, №219 від 16.05.2019 року на суму 5 000,00 грн);

- Акт надання послуг №3935 від 30.06.2019 року на суму 50 000,00 грн (послуги оплачені відповідачем згідно платіжних доручень: №334 від 14.06.2019 року на суму 10 000,00 грн, №335 від 14.06.2019 року на суму 10 000,00 грн, №339 від 14.06.2019 року на суму 15 000,00 грн, №345 від 17.06.2019 року на суму 10 000,00 грн, №673 від 19.06.2019 року на суму 5 000,00 грн);

- Акт надання послуг №4750 від 31.07.2019 року на суму 50 000,00 грн (послуги оплачені відповідачем згідно платіжних доручень: №862 від 22.07.2019 року на суму 5 000,00 грн, №862 від 22.07.2019 року на суму 5 000,00 грн, №370 від 16.07.2019 року на суму 15 000,00 грн, №861 від 22.07.2019 року на суму 5 000,00 грн, №863 від 22.07.2019 року на суму 3 000,00 грн, №864 від 22.07.2019 року на суму 10 000,00 грн, №864 від 23.07.2019 року на суму 2 000,00 грн, №865 від 30.07.2019 року на суму 5 000,00 грн);

- Акт надання послуг №5793 від 31.08.2019 року на суму 50 000,00 грн (послуги оплачені відповідачем згідно платіжних доручень: №788 від 15.08.2019 року на суму 5 000,00 грн, №789 від 15.08.2019 року на суму 10 000,00 грн, №378 від 19.08.2019 року на суму 10 000,00 грн, №382 від 20.08.2019 року на суму 5 000,00 грн, №385 від 20.08.2019 року на суму 5 000,00 грн, №997 від 21.08.2019 року на суму 2 000,00 грн, №997 від 21.08.2019 року на суму 5 000,00 грн, №1060 від 21.08.2019 року на суму 8 000,00 грн);

- Акт надання послуг №5794 від 30.09.2019 року на суму 50 000,00 грн (послуги оплачені відповідачем згідно платіжних доручень: №1241 від 16.09.2019 року на суму 5 000,00 грн, №1242 від 16.09.2019 року на суму 10 000,00 грн, №1242 від 17.09.2019 року на суму 5 000,00 грн, №392 від 19.09.2019 року на суму 15 000,00 грн, №1243 від 23.09.2019 року на суму 5 000,00 грн, №1281 від 23.09.2019 року на суму 5 000,00 грн, №1282 від 23.09.2019 року на суму 5 000,00 грн);

- Акт надання послуг №6098 від 31.10.2019 року на суму 50 000,00 грн (послуги оплачені відповідачем згідно платіжних доручень: №1409 від 15.10.2019 року на суму 5 000,00 грн, №1410 від 15.10.2019 року на суму 5 000,00 грн, №1419 від 15.10.2019 року на суму 5 000,00 грн, №395 від 16.10.2019 року на суму 10 000,00 грн, №1249 від 17.10.2019 року на суму 2 500,00 грн, №1437 від 18.10.2019 року на суму 5 000,00 грн, №1450 від 21.10.2019 року на суму 1 500,00 грн, №1451 від 21.10.2019 року на суму 5 000,00 грн, №1465 від 24.10.2019 року на суму 5 000,00 грн, №1500 від 31.10.2019 року на суму 6 000,00 грн);

- Акт надання послуг №6099 від 30.11.2019 року на суму 50 000,00 грн (послуги оплачені відповідачем згідно платіжних доручень: №399 від 14.11.2019 року на суму 5 000,00 грн, №1602 від 20.11.2019 року на суму 9 000,00 грн, №1607 від 21.11.2019 року на суму 6 000,00 грн, №1607 від 22.11.2019 року на суму 2 000,00 грн, №1619 від 25.11.2019 року на суму 3 000,00 грн, №1620 від 25.11.2019 року на суму 25 000,00 грн);

- Акт надання послуг №6312 від 31.12.2019 року на суму 50 000,00 грн (послуги оплачені відповідачем згідно платіжних доручень: №1763 від 16.12.2019 року на суму 25 000,00 грн, №1743 від 20.12.2019 року на суму 25 000,00 грн);

- Акт надання послуг №4 від 31.01.2020 року на суму 50 000,00 грн (послуги оплачені відповідачем згідно платіжних доручень: №62 від 17.01.2020 року на суму 25 000,00 грн, №96 від 21.01.2020 року на суму 25 000,00 грн);

- Акт надання послуг №34 від 29.02.2020 року на суму 50 000,00 грн (послуги оплачені відповідачем згідно платіжних доручень: №197 від 25.02.2020 року на суму 10 000,00 грн, №198 від 25.02.2020 року на суму 15 000,00 грн, №218 від 26.02.2020 року на суму 5 000,00 грн, №184 від 26.02.2020 року на суму 3 000,00 грн, №185 від 27.02.2020 року на суму 10 000,00 грн, №209 від 27.02.2020 року на суму 7 000,00 грн);

- Акт надання послуг №33 від 31.03.2020 року на суму 50 000,00 грн (не підписаний зі сторони відповідача) (послуги оплачені відповідачем частково згідно платіжних доручень: №311 від 19.03.2020 року на суму 10 000,00 грн, №313 від 24.03.2020 року на суму 2 000,00 грн, №314 від 24.03.2020 року на суму 8 000,00 грн, №315 від 25.03.2020 року на суму 3 000,00 грн, №338 від 26.03.2020 року на суму 3 000,00 грн, №316 від 27.03.2020 року на суму 4 000,00 грн, №339 від 30.03.2020 року на суму 3 000,00 грн, №346 від 30.03.2020 року на суму 3 000,00 грн);

- Акт надання послуг №ER-33 від 07.04.2020 року на суму 10 215,00 грн (не підписаний зі сторони відповідача) (послуги оплачені відповідачем частково згідно платіжних доручень: №348 від 01.04.2020 року на суму 1 000,00 грн, №349 від 02.04.2020 року на суму 5 000,00 грн).

Листом №20 від 24.03.2020 року відповідач звернувся до позивача з проханням зменшити суму оплати на час карантину до 30 000,00 грн та надати можливість відтерміновувати поточні платежі на 30 днів з частковою оплатою, у зв`язку із введенням на території України карантинних обмежень.

У відповідь листом №02/04-01 від 02.04.2020 року позивач повідомив відповідача, що вартість послуг за місяць згідно Договору становить 50 000,00 грн, окрім того, за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 67 000,00 грн, яку необхідно оплатити до 06.04.2020 року. У випадку неоплати, як зазначив позивач у вказаному листі, з 08:00 години 07.04.2020 року він буде змушений зняти охорону та припинити надання послуг по Договору. До вказаного листа позивачем було прикладено акт надання послуг №33 від 31.03.2020 року на суму 50 000,00 грн.

12.05.2020 року позивачем було направлено на адресу відповідача лист №08/05-01 від 08.05.2020 року, яким повідомив останнього про розірвання Договору з 15.05.2020 року та необхідність сплати існуючої заборгованості в розмірі 68 215,00 грн. До вказаного листа позивачем було прикладено акт надання послуг №ER-33 від 07.04.2020 року на суму 10 215,00 грн.

В подальшому, як зазначає позивач, 25.05.2020 року між ним, як первісним кредитором, та Приватним підприємством «Охоронно-юридична компанія Шериф», як новим кредитором, було укладено Договір про відступлення права вимоги за договором про надання послуг щодо охорони майна та підтримання порядку (надалі - Договір про відступлення права вимоги), відповідно до п. 1.1. якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за Договором №1558 про надання послуг щодо охорони майна та підтримання порядку від 31 липня 2018 року (Основний договір), укладений між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Астек-Сервіс» (боржник).

Проте, 07.12.2020 року між позивачем, як первісним кредитором, та Приватним підприємством «Охоронно-юридична компанія Шериф», як новим кредитором, було укладено Додаткову угоду №1 до Договору про відступлення прав вимоги, відповідно до п. 1 якої новий кредитор повертає, а первісний кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за Договором №1558 про надання послуг щодо охорони майна та підтримання порядку від 31 липня 2018 року, укладений між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Астек-Сервіс» (боржник).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору не здійснив повну оплату за надані позивачем послуги, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 68 215,00 грн. Окрім того, позивач нараховує відповідачу суму пені в розмірі 8 502,16 грн, суму 3% річних в розмірі 1 821,44 грн, суму інфляційних втрат в розмірі 3 419,91 грн, передбачені договором та додатково нараховує суму 3% річних в розмірі 1 821,44 грн і суму інфляційних втрат в розмірі 3 419,91 грн, передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що позивач припинив надавати послуги з 24.03.2020 року, у зв`язку з чим, за його підрахунками, сума боргу складає 46 709,00 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов`язань та обов`язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором послуг.

Статтею 901 ЦК України закріплено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії, або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Як встановлено Судом, на підставі Договору позивачем було надано відповідачу послуги з охорони на загальну суму в розмірі 1 008 602,00 грн, які лише частково оплачені відповідачем на суму в розмірі 940 387,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами та платіжними дорученнями, зазначеними вище. Так, неоплаченими є послуги з охорони згідно Договору за: січень 2019 року на суму в розмірі 40 000,00 грн, лютий 2019 року на суму в розмірі 10 000,00 грн, березень 2020 року на суму в розмірі 14 000,00 грн та квітень 2020 року на суму в розмірі 4 215,00 грн.

При цьому, Судом враховано, що Акти надання послуг підписані обома сторонами, окрім актів №33 від 31.03.2020 року на суму 50 000,00 грн та №ER-33 від 07.04.2020 року на суму 10 215,00 грн.

Відповідно до п. 4.3. Договору послуги за цим Договором вважаються наданими після підписання Акту приймання-передачі наданих послуг. Виконавець кожного місяця надає замовнику акт приймання-передачі наданих послуг. Замовник протягом 5 днів підписує акт приймання-передачі наданих послуг, або направляє виконавцю мотивовану відмову від підписання. Якщо протягом вказаного терміну акти наданих послуг не будуть підписані чи виконавцем не буде одержано мотивованої відмови, то акти наданих послуг вважаються підписаними, а дані послуги надані належним чином і в повному обсязі без будь-яких зауважень та претензій замовника.

Як встановлювалось вище, Акти надання послуг №33 від 31.03.2020 року на суму 50 000,00 грн та №ER-33 від 07.04.2020 року на суму 10 215,00 грн направлялись позивачем відповідачу листами №02/04-01 від 02.04.2020 року та №08/05-01 від 08.05.2020 року, відповідно.

Проте, згідно п. 4.3. Договору відповідачем мотивованої відмови від підписання актів за березень та квітень надано не було, що не заперечено відповідачем в наданих до суду письмових поясненнях по суті спору.

Отже, враховуючи погоджені сторонами умови Договору, Акти надання послуг №33 від 31.03.2020 року на суму 50 000,00 грн та №ER-33 від 07.04.2020 року на суму 10 215,00 грн є такими, що підписані та погодженими сторонами.

Судом також враховано наданий відповідачем до матеріалів справи Попередній договір про надання охоронних послуг від 25.03.2020 року, укладений між останнім, як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Крікс-Безпека», як виконавцем, та Договір про надання охоронних послуг №24 від 10.04.2020 року, укладений між тими ж сторонами.

Так, відповідно до п. 1. Попереднього договору про надання охоронних послуг від 25.03.2020 року ТОВ «Крікс-Безпека» надає, а відповідач приймає та сплачує надані ТОВ «Крікс-Безпека» послуги з охорони приміщення замовника вказаного у додатку №1 до договору, далі у тексті - «об`єкт», двома цілодобовими постами охорони вахтовим методом з 9-00 години ранку до 9-00 години ранку.

Додатком 1 до Попереднього договору про надання охоронних послуг від 25.03.2020 року було погоджено об`єкти, які приймаються під охорону: ТОВ «Астек-Сервіс» (торгівельні павільйони 4 шт), Таврія Торг (магазин продуктів), Складські приміщення за Дитячим світом (2 шт), МАФ (2 шт). Дата прийняття об`єктів під охорону: 25 березня 2020 року. Адреса об`єкту: м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 7.

Відповідно до п. 1. Договору про надання охоронних послуг №24 від 10.04.2020 року ТОВ «Крікс-Безпека» надає, а відповідач приймає та сплачує надані ТОВ «Крікс-Безпека» послуги з охорони приміщення замовника вказаного у додатку №1 до договору, далі у тексті - «об`єкт», двома цілодобовими постами охорони вахтовим методом з 9-00 години ранку до 9-00 години ранку.

Додатком 1 до Договору про надання охоронних послуг №24 від 10.04.2020 року було погоджено об`єкти, які приймаються під охорону: ТОВ «Астек-Сервіс» (торгівельні павільйони 4 шт), Таврія Торг (магазин продуктів), Складські приміщення за Дитячим світом (2 шт), МАФ (2 шт). Дата прийняття об`єктів під охорону: 10 квітня 2019 року. Адреса об`єкту: м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 7.

Окрім того, відповідачем надано до матеріалів справи Акти надання послуг №45 від 31.03.2020 року на суму в розмірі 8 600,00 грн та №46 від 09.04.2020 року на суму в розмірі 11 000,00 грн, підписані між ним та ТОВ «Крікс-Безпека», і платіжне доручення №281 від 29.04.2020 року на суму 10 000,00 грн, за яким відповідачем сплачено вказану суму на рахунок ТОВ «Крікс-Безпека» згідно Договору від 25.03.2020 року.

Проаналізувавши вказані доказі, надані відповідачем, Суд зазначає, що передача відповідачем належного йому на праві власності майна (підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) під охорону, є правом відповідача та може бути реалізоване ним відповідно до норм чинного законодавства України.

Суд зазначає, що додатки 1 до Попереднього договору про надання охоронних послуг від 25.03.2020 року та Договору про надання охоронних послуг №24 від 10.04.2020 року не містять зазначень прізвищ осіб, якими було підписано вказані додатки.

Окрім того, в додатку 1 до Договору про надання охоронних послуг №24 від 10.04.2020 року вказано дату прийняття об`єкту під охорону ранішу, а саме 10.04.2019 року, ніж та, якою укладено сам Договір про надання охоронних послуг №24 від 10.04.2020 року.

При цьому, спростовуючи твердження відповідача щодо того, що позивачем було полишено об`єкт охорони, переданий йому згідно умов Договору, саме 24.03.2020 року, суд зазначає, що такі твердження не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи (фіксація даного випадку в документарній формі з посвідченням його правоохоронними органами, викликаними на місце події, тощо).

Окрім того, Суд критично ставиться до тієї обставини, що зазначені в додатках 1 до Попереднього договору про надання охоронних послуг від 25.03.2020 року та Договору про надання охоронних послуг №24 від 10.04.2020 року торгівельні павільйони в кількості 4 штук, які фактично, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, входять до складу об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 7-Д, зазначені як такі, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 7, оскільки зазначене суперечить правовстановлюючим документам.

Заперечення відповідача щодо того, що всі адреси знаходяться на одній земельній ділянці, яка є неділимою та має лише одну адресу: м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 7, не можуть бути прийняті судом як аргументовані, оскільки відповідно до умов Договору під охорону передавались саме будівлі за відповідною адресою, а не земельна ділянка в цілому за адресою: м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 7.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, заперечення відповідача, викладені вище, не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи.

Таким чином, підсумовуючи викладене, відповідачем, фактично не оплачено зазначені послуги, надані позивачем, на суму в розмірі 68 215,00 грн, про що зазначалось вище.

Підпунктом а) пункту 2.2.3. Договору виконавець має право достроково розірвати договір у будь-який час, попередньо повідомивши про це замовника, зокрема, у разі, якщо замовник не здійснює оплату, чи затримує розрахунок по даному Договору.

Скориставшись наданим йому умовами Договору правом, позивач направив позивачу лист №08/05-01 від 08.05.2020 про дострокове розірвання договору.

Отже, на момент розгляду даного спору Договір є розірваним в односторонньому порядку з ініціативи позивача, як виконавця, внаслідок неналежного виконання відповідачем умов вказаного Договору в частині оплати послуг з охорони.

В той же час, надані позивачем відповідачу послуги повинні бути оплачені.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначалось вище, відповідно до п. 4.2. Договору замовник оплачує послуги виконавця, згідно п. 4.1. Договору, авансом не пізніше 15-го числа поточного місяця на підставі даного Договору.

Отже, згідно встановлених строків, відповідач є таким, що прострочив виконання свого грошового зобов`язання з оплати вартості наданих позивачем послуг з охорони за Договором на загальну суму в розмірі 68 215,00 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості відповідача у сумі 68 215,00 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були належним чином спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал Безпека ХХІ» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Астек-Сервіс» суми основного боргу у розмірі 68 215,00 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача суму пені в розмірі 8 205,16 грн, нараховану за період з 16.02.2020 року по 05.02.2021 року.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів в повному обсязі не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

У п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" роз`яснено, що щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Згідно пункту 5.6. Договору при простроченні проведення розрахунків за Договором з вини замовника, замовник має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 3% річних від простроченої суми, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення оплати. Сторони погодились, що за своєю правовою природою застосовані проценти не вважаються способом забезпечення виконання зобов`язання, майновими санкціями (неустойкою, штрафом, пенею) в розумінні господарського законодавства України, а є платою за користування чужими грошовими коштами згідно з цивільним законодавством України (ст. 536, 625 ЦКУ).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

В той же час згідно з нормою ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки судом встановлено факт невиконання відповідачем обов`язку з оплати наданих позивачем послуг, у строк, який погоджений сторонами в Договорі, вимога позивача про стягнення з відповідача пені є законною та обґрунтованою.

Проте, здійснивши перевірку заявленої до стягнення з відповідача суми пені, судом встановлено, що позивачем невірно зазначено період нарахування, не враховано норми ст. 232 Господарського кодексу України, не здійснено нарахування пені по кожному окремому місяцю, в якому наявна заборгованість, а тому, здійснивши власний розрахунок пені, з врахуванням шестимісячного терміну, Судом встановлено, що обґрунтованою до стягнення з відповідача є сума пені в розмірі 10 177,97 грн, проте, враховуючи, що наведений судом розрахунок є більшим, ніж заявлений позивачем в позовних вимогах, до стягнення з відповідача підлягає сума пені в розмірі 8 205,16 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму 3% річних в розмірі 1 821,44 грн і суму інфляційних втрат в розмірі 3 419,91 грн, нараховані згідно п. 5.6. Договору та додатково суму 3% річних в розмірі 1 821,44 грн і суму інфляційних втрат в розмірі 3 419,91 грн, нарахованих згідно норми ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляційних втрат, трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (п. 2 ст. 625 ЦК України).

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18.

Як вже зазначалось вище, пунктом 5.6. Договору передбачено, що при простроченні проведення розрахунків за Договором з вини замовника, замовник має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 3% річних від простроченої суми, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення оплати. Сторони погодились, що за своєю правовою природою застосовані проценти не вважаються способом забезпечення виконання зобов`язання, майновими санкціями (неустойкою, штрафом, пенею) в розумінні господарського законодавства України, а є платою за користування чужими грошовими коштами згідно з цивільним законодавством України (ст. 536, 625 ЦКУ).

Проте, враховуючи викладені вище норми та положення ст. 203 Цивільного кодекс України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Надання сторонами 3% річним та інфляційним втратам іншої правової природи ніж передбачено законом, суперечить зазначеним вище нормам та не може трактуватись сторонами в довільній формі.

Таким чином, перевіривши наданий позивачем розрахунок суми 3% річних та інфляційних втрат, на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, судом встановлено, що обґрунтованою до стягнення з відповідача є сума 3% в розмірі 1 821,44 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 3 419,91 грн, а позовні вимоги підлягають задоволенню на зазначену суму.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовано, водночас позивачем не доведено суду наявності правових підстав для покладення на відповідача відповідальності за неналежне виконання умов договору у вигляді санкцій понад суми, визнані судом обґрунтованими.

З огляду на викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, з огляду на принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 68 215,00 грн, суми пені в розмірі 8 205,16 грн, суми 3% річних в розмірі 1 821,44, суми інфляційних втрат в розмірі 3 419,91 грн.

Судовий збір у розмірі 2 133,08 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Астек-Сервіс» (ідентифікаційний код 22968334, місцезнаходження: 03148, м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 7) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал Безпека ХХІ» (ідентифікаційний код 41955419, місцезнаходження: 02068, м. Київ, вул. Драгоманова, буд. 2, кв. 124) суму основного боргу в розмірі 68 215,00 грн (шістдесят вісім тисяч двісті п`ятнадцять гривень 00 копійок), суму пені в розмірі 8 205,16 грн (вісім тисяч двісті п`ять гривень 16 копійок), суму 3% річних в розмірі 1 821,44 грн (одна тисяча вісімсот двадцять одна гривна 44 копійки), суму інфляційних втрат в розмірі 3 419,91 грн (три тисячі чотириста дев`ятнадцять гривень 91 копійка) та суму судового збору в розмірі 2 133,08 грн (дві тисячі сто тридцять три гривни 08 копійок).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 136,92 грн залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю «Термінал Безпека ХХІ».

5. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.М. Морозов