ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2021 року м. Херсон Справа № 923/425/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Немченко Л.М., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісан" (40000, м. Суми, вул. Івана Піддубного, буд. 25, )

до: Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" (73000, м.Херсон, вул. Ушакова, буд. 4, )

про стягнення 70 820 грн. 16 коп.

без повідомлення (виклику) учасників справи

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісан" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою до Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" (надалі - відповідач), якою просить стягнути 70820 грн. 16 коп. заборгованості за договором поставки № 91 Р від 14.07.2020, з якої 64674 грн. основного боргу, 3184 грн. 09 коп. пені, 2962 грн. 07 коп. інфляційних втрат.

Ухвалою від 05.04.2021 суд відкрив провадження у справі. Ухвалою суд визначив, що розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи та встановив відповідачу строк для подачі до суду відзиву на позов не пізніше 23 квітня 2021 року.

Відповідач у визначені судом строки надав відзив на позов, в якому не погодився з позовною заявою, просив суд зменшити неустойку нараховану позивачем на 75 %, тобто з 3184,09 грн. до 796,02 грн., обґрунтовуючи клопотання тими обставинами, що підприємство знаходиться у тяжкому економічному стані, що відбувається у зв`язку з зменшенням об`єму перевалки вантажів через порт у тому числі через пандемію СOVID - 19, малий врожай зернових через посуху у Херсонській області у 2020 році. На доказ поганого фінансового стану додав фінансовий звіт за 2020 рік та довідку банку про залишок коштів на рахунку. Також відповідач у відзиві пропонує позивачу укласти мирову угоду з розстрочкою платежів до 31.10.2021.

Вивчивши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

За результатом проведення процедури закупівлі товару (ідентифікатор закупівлі UА-2020-06-15-000045-с) Код товару 021:2015: 44810000-1 - Фарби укладено договір поставки № 91 Р від 14.07.2020 (далі - Договір) на поставку товару між ТОВ "Виробниче підприємство "Полісан" (далі-Позивач) і Державним підприємством "Херсонський морський торговельний порт" (далі - Відповідач) на загальну суму 64 674 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

30.07.2020 Позивачем виконано зобов`язання з поставки товару в повному обсязі на суму 64 674 грн. 00 коп., що підтверджується видатковою накладною №1589773 від 30.07.2020 підписаною Сторонами та надано всі документи згідно умов договору.

Статтею 692 Цивільного кодексу України встановлений обов`язок Покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 4.1. Договору «Розрахунки проводяться шляхом оплати Покупцем вартості поставленої партії товару протягом 90 (дев`яносто) календарних днів з дня поставки партії товару Покупцю на підставі рахунку (рахунку-фактури) Постачальника, при умові реєстрації Постачальником податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, оформленої згідно вимог ПКУ та інших нормативних документів».

Таким чином, строк оплати згідно Договору завершився 28.10.2020 Пунктом 7.2. Договору встановлено строк дії договору до моменту повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.

06.11.2020 Позивач направив претензію про стягнення заборгованості. У відповідь на претензію, Відповідач запропонував відстрочення оплати заборгованості до 31.03.2021 Позивач у відповідь на пропозицію відстрочення оплати відмовив, запропонував Відповідачу електронним листом укласти графік погашення заборгованості, який так і не був ані погоджений, ані виконаний Відповідачем.

Пунктом 9.1. Договору закріплено право сторін вирішувати суперечки, щодо яких не було досягнуто згоди відповідно до діючого законодавства України. Керуючись вимогами ст.ст. 147, 148 Господарсько процесуального кодексу України 01.02.2021 Позивач звернувся до Господарського суду Херсонської області про видачу судового наказу про стягнення заборгованості (справа № 923/133/21) за договором поставки товару. 03.02.2021 Господарським судом Херсонської області видано наказ про стягнення заборгованості за договором поставки (№ 91 Р від 14.07.2020) та суму судових витрат по сплаті судового збору. 01.03.2021 Відповідачем подано заяву про скасування судового наказу. Господарським судом Херсонської області 02.03.2021 видано ухвалу про скасування судового наказу про стягнення заборгованості за договором поставки товару.

Станом на дату розгляду справи, відповідач не надав доказів добровільної сплати заборгованості.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає, що у відповідності до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктами господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. В свою чергу, за частиною 1 статті 174 того ж Кодексу господарські зобов`язанні виникають серед іншого з господарського договору.

Істотні умови господарського договору визначені статтею 180 ГК України. Так, за положеннями цієї норми зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Частиною 1 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права обов`язки.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

В даному випадку між позивачем та відповідачем укладено господарський договір поставки, в якому передбачені вказані вище істотні його умови, в тому числі предмет, ціна та строк дії договору. Зокрема, ціна та предмет визначені у специфікації, яка є частиною договору.

Аналіз правовідносин, які існували між сторонами свідчить, що за своєю юридичною природою між ними укладено договір поставки, згідно до приписів статті 712 Цивільного кодексу України за яким продавець зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупцеві, а останній зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, зазначені поставки породили взаємні права та обов`язки сторін, в тому числі обов`язок покупця, відповідача за справою, оплатити отриманий товар.

Згідно статті 193 ГК України, ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається (ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 ЦК України).

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що позивачем доведені позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу за договором в розмірі 64 674,00 грн.

Прострочення оплати Відповідачем порушує майнові права Позивача, умови Договору та законодавства Україні в частині виконання грошового зобов`язання.

П. 8.10. Договору закріплено, що строк позовної давності по стягненню штрафних санкцій зі сторони (неустойка, штраф та пеня) встановлюється тривалістю в 1 (один) рік. Згідно п. 8.2. Договору, при несвоєчасній оплаті вартості поставленої партії товару Покупцем, Постачальник має право стягнути з Покупця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином Сторонами.

Ст. 691 Цивільного кодексу України визначає обов`язок Покупця оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Боржник, який прострочив виконання господарського зобов`язання, відповідає перед кредитором за збитки, завдані простроченням відповідно до ст. 220 Господарського кодексу України. Позивач нарахував відповідачу пеню у сумі 3 184,09 грн.

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУ Розрахункова ставка (% у рік)Пеня
29.10.202004.03.24.006122 700.36
05.03.202125.03.4.006.513483.73
Всього: 3 184.09

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Керуючись ч. 2 ст. 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував інфляційні втрати за період з листопада 2020 по лютий 2021 включно у сумі 2 962,07 грн.

Судом перевірено правильність нарахувань інфляційних втрат та пені та встановлено, що нарахування проведено у відповідності до чинного законодавства та позовні вимоги щодо їх стягнення підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що сторонами на день винесення рішення не подано на затвердження мирової угоди.

Що стосується клопотання відповідача про зменшення пені, то суд не знайшов підстав для його задоволення із огляду на наступне.

За частиною 1 статті 6 ГК України одним із принципів господарювання в Україні є свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом, а відповідно до частини 4 статті 179 того ж Кодексу при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, тобто коли вони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені приписами статей 534, 549-552, 611 Цивільного кодексу України, а також статтями 229-234 Господарського кодексу України.

Водночас, за статтею 230 ГК України неустойкою є грошова сума, яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, а за положеннями статті 549 ЦК України неустойкою є штраф та пеня. Зокрема, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В даному випадку відповідачем невиконане грошове зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару за договором № 91Р від 14.07.2020, а тому на підставі пункту 8.2. договору поставки позивачем нарахована вказана вище сума, розрахунок якої судом перевірено та він є правильним.

При вирішенні спору відносно зменшення стягнення сум нарахованої пені, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 233 ГК України, а також пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України щодо права суду зменшити розмір штрафних санкцій.

Так, принцип свободи договору декларується в статтях 3, 627 ЦК України. Разом з тим, здійснення особами цивільних прав певним чином обмежується. Зокрема, згідно статті 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені цією статтею, суд може застосувати наслідки, встановлені законом, а саме за статтею 16 ЦК України, суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень статті 13 цього ж Кодексу.

Відповідно до статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (аналогічні положення містяться в статті 551 ЦК України). При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Згідно частиною 1 статті 627 того ж Кодексу, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, вимога врахування принципу розумності є прямою вимогою Закону до договору. Тобто, сума неустойки, яка передбачається в договорі, повинна бути розумною.

Суд приймає до уваги, що відповідач з листопада 2020 року не сплачував борг частинами, не вів перемови про розстрочку виконання грошового зобов`язання, нарахована пеня складає 4,6 % від суми боргу, тому вважає, що сума неустойки є розумною, підстави для її зменшення відсутні.

Відповідно до ст.129 ГПК України, суд судові витрати зі слати судового збору покладає на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" (73000, м. Херсон, проспект Ушакова, буд. 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісан" (40000, м.Суми, вул. Івана Піддубного, буд. 25, ) заборгованості за договором поставки № 91 Р від 14.07.2020 у сумі 70 820 грн. 16 коп., з якої: 64 674 грн. основного боргу, 3184 грн. 09 коп. пені, 2 962 грн. 07 коп. інфляційних втрат та 2270 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням приписів ч.4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Л.М. Немченко