ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17 травня 2021 року Справа № 5004/546/11

за скаргою: підприємця Гаврилишиної І.В.

на дії Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області

по справі №903/546/11

за позовом Публічного акціонерного товариства "Західінкомбанк"

до відповідача 1: Приватного підприємства "ІРОМА"

до відповідача 2: підприємця Гаврилишиної Ірини Василівни

про визнання недійсними договорів та стягнення 1 979 630 грн. 56 коп.

Суддя Кравчук А.М.

Секретар судового засідання Легерко В.Б.

Представники:

від стягувача: н/з

від боржників: н/з

від ВДВС: н/з

встановила: 06.05.2021 на адресу суду надійшла скарга підприємця Гаврилишиної І.В. від 15.04.2021 на бездіяльність органу державної виконавчої служби.

Ухвалою суду від 07.05.2021 розгляд скарги підприємця Гаврилишиної І.В. на дії Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області по справі №903/546/11 призначено у судовому засіданні 17.05.2021 о 14:00 год. Зобов`язано до 13.05.2021 подати суду: боржнику ПП "ІРОМА": пояснення по суті скарги; Києво-Святошинському РВ ДВС ГТУЮ у Київській області: пояснення по суті скарги.

Клопотанням від 17.05.2021 скаржник долучив до матеріалів справи уточнену скаргу на дії Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, згідно якої просить:

- визнати неправомірною бездіяльність начальника Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області МЮУ Кравчука М.В., яка полягає у невиконанні ним норм прямої дії, невинесенні постанови про закінчення виконавчого провадження №АСВП 31041318, невинесенні постанови про закінчення виконавчого провадження №АСВП 31041479, зволіканні із звільненням із під арешту належного підприємцю Гаврилишин І.В. майна, із скасуванням постанови №31041318 про арешт та заборону на відчуження належного їй рухомого і нерухомого майна від 06.02.2012, а також із скасуванням інших заходів, вжитих з метою примусового виконання рішення суду у виконавчих провадженнях №АСВП 31041318, №АСВП 31041479;

- зобов`язати начальника Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області МЮУ Кравчука М.В. усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №АСВП 31041318, постанови про закінчення виконавчого провадження №АСВП:31041479 з виконання наказів Господарського суду Волинської області №5004/546/11-2, №5004/546/11-3, №5004/546/11-4, виданих 16.01.2012, скасування постанови про арешт і заборону на відчуження належного Гаврилишиній І.В. рухомого і нерухомого майна від 06.02.2012 та скасування інших заходів примусового виконання рішення судових рішень та заходів реального забезпечення виконання судових рішень у виконавчих провадженнях №АСВП 31041318, №АСВП:31041479.

Скарга обґрунтована неправомірною відмовою ДВС в закінченні виконавчого провадження та скасуванні постанови про арешт у зв`язку з ліквідацією стягувача.

ПП "Ірома" у поясненнях від 13.05.2021 №16 скаргу підтримує. Розгляд скарги просить проводити без участі його представника.

Учасники справи правом участі у судовому засіданні не скористалися, повноважних представників не направили, хоч належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції від 07.05.2021.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів, не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

При цьому судом враховано, що відповідно до ст. 342 ГПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Волинської області №903/546/11 від 16.06.2011, залишеним в силі постановою Вищого господарського суду від 20.12.2011, визнано недійсними: договір оренди нежитлового приміщення з правом передання його в суборенду від 27.03.2004, укладений між Малим підприємством "Інкомсервіс" та фізичною особою - суб`єктом підприємницької діяльності Гаврилишиною Іриною Василівною; договір оперативної оренди нежитлового приміщення від 01.04.2004, укладений між суб`єктом підприємницької діяльності Гаврилишиною Іриною Василівною та КБ "Західінкомбанк" ТзОВ; договір оренди нежитлового приміщення з правом передання його в суборенду від 01.02.2005, укладений між Малим підприємством "Інкомсервіс" та фізичною особою - суб`єктом підприємницької діяльності Гаврилишиною Іриною Василівною; договір оперативної оренди нежитлового приміщення від 01.02.2005, укладений між суб`єктом підприємницької діяльності Гаврилишиною Іриною Василівною та КБ "Західінкомбанк" ТзОВ; договір оренди нежитлового приміщення від 03.01.2006, укладений між суб`єктом підприємницької діяльності Гаврилишиною Іриною Василівною та Житомирською філією КБ Західінкомбанк"; договір оперативної оренди нежитлового приміщення від 04.12.2006, укладений між суб`єктом підприємницької діяльності Гаврилишиною Іриною Василівною та КБ "Західінкомбанк" ТзОВ. Стягнуто з суб`єкта підприємницької діяльності Гаврилишиної Ірини Василівни на користь Публічного акціонерного товариства "Західінкомбанк" 1 979 630,56 грн. в повернення орендних платежів, 19 796,31 грн. витрат по сплаті державного мита та 236 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На виконання постанови Вищого господарського суду від 20.12.2011 та рішення Господарського суду Волинської області від 16.06.2011 видано накази суду від 16.01.2012 №903/546/11-2, №903/546/11-3, №903/546/11-4.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно зі ст.18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За приписами ст.326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно витягу з Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у Києво-Святошинському РВ ДВС ГТУЮ у Київській області перебувають виконавчі провадження по виконанню наказу суду щодо стягнення з Гаврилишиної І.В. на користь ПАТ "Зіхдінкомбанк" заборгованості, стан виконання виконавчих проваджень АСВП №31041479, №31041318 - відкрито, дата відкриття 06.02.2012.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 28.05.14 № 316 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Західінкомбанк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 29.05.2014 прийнято рішення № 38 про запровадження з 29.05.2014 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство "Західінкомбанк" (далі - ПАТ "Західінкомбанк"), ; МФО: 303484; місцезнаходження: пр-т Перемоги, 15, м. Луцьк, 43005.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 22.07.2014 № 433 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Західінкомбанк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 23.07.2014 № 63 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Західінкомбанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Західінкомбанк" (далі - ПАТ "Західінкомбанк") та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "Західінкомбанк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Яремчишина Ігоря Богдановича строком на 1 рік з 23.07.2014 по 23.07.2015 включно.

Відповідно до приписів частини 3 статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 03 травня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис № 7005236 про проведення державної реєстрації припинення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАХІДІНКОМБАНК» як юридичної особи, а, отже, ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим.

Згідно з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день розгляду справи внесено запис 03.05.2019 про припинення юридичної особи ПАТ "Західінкомбанк".

Києво-Святошинський РВ ДВС ГТУЮ у Київській області у листі від 29.11.2019 №33710 зазначає, що в них на примусовому виконання не перебуває наказ від 16.01.2012 №5004/546/11-2 про стягнення з підприємця Гаврилишин І В. на користь ПАТ "Західінкомбанк" боргу в сумі 1 999 662 грн. 87 коп. В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Враховуючи факт відсутності матеріалів виконавчого провадження, у зв`язку з їх знищенням за закінченням терміну їх зберігання, вирішити питання щодо звільнення з під арешту та припинення обтяжень не виявляється можливим.

01.04.2021 підприємець Гаврилишина І.В. звернулась до Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області з заявою про закриття виконавчого провадження з виконання наказу, виданого на виконання рішення суду №5004/546/11 від 16.06.2011.

Міністерство юстиції України у листі від 28.04.2021 зазначає, що у зв`язку з ліквідацією ПАТ "Західінкомбанк" державним виконавцем скеровано відповідний запит щодо встановлення наявності чи відсутності правонаступника.

Києво-Святошинський РВ ДВС ГТУЮ у Київській області у листах від 18.08.2020 №50741, від 10.02.2021 №6818 повідомив, що наразі державним виконавцем проводиться перевірка стосовно правонаступництва стягувача ПАТ "Західінкомбанк", після чого буде вирішено питання про подальший хід виконання.

Згідно п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 39 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі: припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Згідно ч. 2 ст. 51 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк.

Порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури регламентується нормативно-правовими актами Фонду (п. 7 ст. 51 Закону).

Таким чином чинним законодавством України допускається правонаступництво сторони виконавчого провадження - стягувача ПАТ "Західінкомбанк", у зв`язку з чим п. 3 ч. 1 ст. 39 ЗУ "Про виконавче провадження" у даному випадку не застосовується.

Посилання скаржника про безумовне закриття виконавчого провадження на підставі п. 4 ст. 39 ЗУ "Про виконавче провадження" не приймається судом, оскільки у межах спірного виконавчого провадження рішення Національним банком України щодо ліквідації банку прийняте стосовно стягувача, а не боржника.

Оскільки виконавче провадження не закрите на день розгляду скарги, арешт не скасований, дії щодо встановлення правонаступника тривають, заява про поновлення строку не підлягає задоволенню оскільки строк звернення не пропущений.

Постанова ВП ВС від 10.12.2019, на яку посилається скаржник, не є аналогічною, не стосується рішення суду про стягнення боргу на користь банку.

Виконавчі провадження, на які посилається скаржник, були закінчені оскільки ліквідований банк був боржником, а не стягувачем.

Ст. 334 ГПК України передбачає заміну вибувшої сторони виконавчого провадження її правонаступником.

Враховуючи вищевикладене, ліквідацію юридичної особи стягувача, можливість його правонаступництва щодо виконання наказів Господарського суду Волинської області №5004/546/11-2, №5004/546/11-3, №5004/546/11-4 від 16.01.2012, вчинення Києво-Святошинським РВ ДВС ГТУЮ у Київській області дій, спрямованих на виявлення правонаступника стягувача ПАТ "Західінкомбанк", не подання доказів відсутності правонаступництва у справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги Гаврилишиної І.В. на бездіяльність посадової особи органу державної виконавчої служби, що не позбавляє скаржника повторно звернутись зі скаргою у випадку зміни обставин справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).

Керуючись ст. ст. 234, 342-343 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні скарги Гаврилишиної Ірини Василівни від 15.04.2021 на бездіяльність посадової особи органу державної виконавчої служби відмовити.

Ухвала господарського суду набирає законної сили з моменту її підписання відповідно до ч.2 ст. 235 ГПК України.

Ухвала суду підписана 24.05.2021.

Ухвали суду підлягають оскарженню до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя А. М. Кравчук