ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"19" травня 2021 р. Справа № 924/41/21

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заярнюка І.В., за участю секретаря судового засідання Виноградова Б.С., розглянувши матеріали справи

за позовом в.о. керівника Львівської місцевої прокуратури № 2 Львівської області в інтересах держави в особі Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради м. Львів,

до товариства з обмеженою відповідальністю ФОРТУНА 2017 м. Хмельницький

про стягнення 1 465 859,29грн.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача не з`явився,

від прокуратури Т.А. Грамчук, наказ № 52К від 11.09.2020р.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

ВСТАНОВИВ:18.01.2021р. на адресу Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява в.о. керівника Львівської місцевої прокуратури № 2 Львівської області в інтересах держави в особі Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради м. Львів, до товариства з обмеженою відповідальністю ФОРТУНА 2017 м. Хмельницький про стягнення 1 465 859,29грн. В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що на виконання вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», між Департаментом економічної розвитку Львівської міської ради (далі - Позивач), та замовником ТзОВ «ФОРТУНА 2017» (далі - Відповідач), 29.12.2017 укладено договір про пайову участь №273 (далі - Договір) у зв`язку із здійсненням будівництва за адресою вул. Величковського, 16а у м. Львові. У відповідності до п.1.1 Договору, Відповідач зобов`язується здійснити відрахування у створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста шляхом сплати пайового внеску на, умовах і у порядку, передбаченому цим Договором та згідно з п.2.2 Відповідач, зобов`язується сплатити пайовий внесок на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова в сумі 1 465 859, 29 грн. по 31.12.2019 (але не пізніше дати прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Прокурором наголошено на тому, що відповідач не виконав зобов`язання за Договором щодо сплати платежу у сумі 1 465 859, 29 грн., претензію про наявність заборгованості за договором, яка залишив без відповіді та реагування.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 22.01.2021 позовну заяву залишено без руху, надано прокурору строк у 10 днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків позовної заяви. В.о. керівника Львівської місцевої прокуратури № 2 Львівської області усунув вказані в ухвалі від 22.01.2021р. недоліки. До суду надіслано відповідну заяву про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 15.02.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 15.03.2021 р.

У засіданні 15.03.2021р. постановлено ухвалу (занесену до протоколу судового засідання) про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та оголошення перерви до 19.04.2021р.

У засіданні 19.04.2021р. постановлено ухвалу (занесену до протоколу судового засідання) про оголошення перерви до 21.04.2021р.

Ухвалою суду від 21.04.2021р. витребувано у Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області (вулиця Угорська, 7А, Львів, Львівська область, 79000) відомості з підтверджуючими документами щодо введення/не введення в експлуатацію ТзОВ «ФОРТУНА 2017» будівництва багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими приміщеннями громадського призначення на вул. І.Величковського, 16А у м. Львові; витребувано у Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області (79057, м. Львів, вул. Генерала Чупринки,71) відомості з підтверджуючими документами щодо введення/не введення в експлуатацію ТзОВ «ФОРТУНА 2017» будівництва багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими приміщеннями громадського призначення на вул. І.Величковського, 16А у м. Львові. Закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті на 19.05.2021року.

Сторони участь своїх представників у засідання суду 19.05.2021 не забезпечили, про дату та час судового розгляду повідомлялись належним чином.

Представник прокуратури у засідання суду 19.05.2021 позовні вимоги підтримав.

Розглянувши матеріали вказаного позову, та матеріали на виконання вимог ухвали суду суд дійшов висновку щодо наявності підстав для направлення справи на розгляд Господарського суду Львівської області . При цьому, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 27 Господарського процесуального кодексу України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Разом з тим, ст. 30 Господарського процесуального кодексу України визначено порядок розгляду справ за виключною підсудністю.

Виключна підсудність - правило, відповідно до якого справа має бути розглянута тільки певним господарським судом. Виключна підсудність означає, що деякі категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної підсудності. Отже, виходячи із комплексного аналізу положень ст.ст. 30, 31 Господарського процесуального кодексу України, суди не можуть допускати випадків будь-яких спорів щодо підсудності, оскільки Господарським процесуальним кодексом України чітко визначено категорії спорів, які повинні розглядатися тільки за виключною підсудністю.

Згідно ч.3 ст.30 Господарського процесуального кодексу України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Як вказувалось вище, предметом позовних вимог є стягнення за договором сплати 1 465 859, 29 грн. пайового внеску. В обґрунтування заявлених вимог прокурор посилається на невиконання відповідачем умов укладеного договору про пайову участь №273 у зв`язку із здійсненням будівництва за адресою вул. Величковського, 16а у м. Львові.

При цьому, тлумачення ч. 3 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України повинно відбуватися з урахуванням принципу правової визначеності, який, в аспекті даного спору, полягає у забезпеченні здатності вірного тлумачення закону пересічною особою. Зокрема, встановлюючи підхід до тлумачення правових норм, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.07.1995 у справі "Толстой-Милославський" (Tolstoy Miloslavsky) проти Сполученого Королівства (скарга №18139/91), визначаючи зміст терміну "передбачений законом" сформулював наступну умову: положення національного законодавства повинні бути настільки ясними, зрозумілими і визначеними, щоб будь-яка людина, за необхідності скориставшись порадою юриста, могла б повністю зрозуміти зміст закону.

З огляду на зазначений підхід Європейського суду з прав людини до тлумачення правових норм, положення ч. 3 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України означають, що спір має розглядатися за правилами виключної підсудності, коли нерухоме майно, право власності на таке майно або інші вимоги, що стосуються нерухомого майна, є предметом спору.

Водночас, як свідчить правозастосовна практика Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 20.09.2018 року у справі № 902/919/17, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Одночасно, у постанові Верховного Суду від 11.07.2019 у справі №462/7217/18 вказано, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Верховний Суд зазначив, що відповідно до статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним; про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна; про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна; про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у справі №638/1988/17 року від 10.04.2019 року.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним; про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна; про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна; про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Разом з тим, правила про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо). Виходячи з аналізу вищезазначеного, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у справі №643/4648/18 від 25.05.2020.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19) у питанні щодо застосування статті 30 ГПК України дійшла, зокрема, таких висновків: нерухоме майно є особливим об`єктом права власності, оскільки наділене специфічними рисами - сталий зв`язок із землею, особлива цінність, неможливість переміщення без знецінення та зміни її призначення; майнове право на об`єкт нерухомості є складовою частиною такого майна, як об`єкта цивільних прав; виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном; оскільки спір у цій справі виник з приводу об`єкта нерухомого майна, то спір щодо майнових прав на вказане майно відповідно до вимог частини третьої статті 30 ГПК України мав би розглядатись судом за місцезнаходженням майна.

У зв`язку із цим у зазначеній справі Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків про відсутність підстав для відступу від правових позицій, викладених Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постановах від 25 лютого 2018 року та від 11 липня 2019 року у справах № 201/12876/17 та № 426/7217/18 відповідно.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року, справа N 911/2390/18 наголошено, що у параграфі 3 глави 2 розділу І ГПК України сформульовані правила територіальної юрисдикції (підсудності). У вказаному параграфі ГПК України встановлені вимоги щодо визначення загальної підсудності (стаття 27), особливості визначення підсудності справи, у якій однією зі сторін є суд або суддя (стаття 28), правила альтернативної підсудності (стаття 29) та правила виключної підсудності (стаття 30).

Відповідно до частин першої, другої статті 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Правила ж виключної територіальної підсудності передбачені у статті 30 ГПК України, перелік категорій справ у якій розширеному тлумаченню не підлягає.

Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування при пред`явленні позову інших норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у статтях 27 - 29 ГПК України.

Відповідно до частини першої статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

У чинній редакції ГПК України частина третя статті 30 цього Кодексу вказує на виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, господарським судам за місцезнаходженням майна або основної його частини, що відповідає змісту частини першої статті 30 ЦПК України.

За визначенням, що дає Академічний тлумачний словник української мови, словосполука «з приводу» означає «у зв`язку з чим-небудь», тому словосполучення «з приводу нерухомого майна» треба розуміти як будь-який спір у зв`язку з нерухомим майно або певними діями, пов`язаними з цим майном. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року.

Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Отже, слід дійти висновку, що за правилами чинного ГПК України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Відповідна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року, справа N 911/2390/18 наголошено, що Велика Палата Верховного Суду вважає, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури поширюються норми частини третьої статті 30 ГПК України. Тобто, фактично, Договір про сплату пайового внеску укладений щодо нерухомого майна - об`єкта містобудування, будівництво якого здійснює замовник - за адресою вул. Величковського, 16а у м. Львові на вказаній земельній ділянці.

Предметом спору у справі, що розглядається є сплата пайового внеску за договором , укладеним щодо нерухомого майна - об`єкта містобудування, будівництво якого здійснює замовник - за адресою вул. Величковського, 16а у м. Львові. Об`єктом спірного договору є будівництво за адресою вул. Величковського, 16а у м. Львові.

За таких обставин, виходячи з предмету та підстав позовних вимог, суд дійшов висновку, що спір у справі стосується нерухомого майна (стягнення 1 465 859, 29 грн. пайового внеску у зв`язку із здійсненням будівництва за адресою вул. Величковського, 16а у м. Львові) у розмінні ч.3 ст.30 Господарського процесуального кодексу України, а отже підлягає розгляду за правилами виключної підсудності, тобто, за місцем знаходження об`єктів нерухомості - м. Львів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року, справа N 911/2390/18.

Пунктом 1 ч.1 ст.31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Спори між судами щодо підсудності не допускаються (ч.6 ст.31 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, з огляду на те, що спір у справі належить до територіальної підсудності Господарського суду Львівської області, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для передання означеної справи на розгляд вказаного суду.

Керуючись приписами, ч.ч.1, 2 ст.27, ст.ст. 30, 31, п.1 ч.1 ст.31, 50, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Передати справу № 924/41/21 за позовом в.о. керівника Львівської місцевої прокуратури № 2 Львівської області в інтересах держави в особі Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради м. Львів, до товариства з обмеженою відповідальністю ФОРТУНА 2017 м. Хмельницький про стягнення 1 465 859,29грн. на розгляд Господарського суду Львівської області (вулиця Личаківська, 128, Львів, Львівська область, 79014).

Ухвала набрала законної сили 19.05.2021р. та може бути оскаржена в порядку та строки визначені ст.ст. 255-257 Господарського процесуального кодексу України до Північно - західного апеляційного господарського суду. Повний текст складено 24.05.2021р.

Суддя І.В.Заярнюк

Віддрук. 4 прим.: всім рекоменд. з повідомленням

1 - до справи;

2 В.о. керівника Львівської місцевої прокуратури № 2 Львівської області вул. Липинсъкого, 11, м. Львів, 79019.

3- Департамент економічного розвитку Львівської міської ради пл.Ринок, м. Львів, 79008

4 Товариство з обмеженою відповідальністю ФОРТУНА 2017 м. Хмельницький, вул. Свободи, 4/1