РІШЕННЯ

Іменем України

20 травня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/340/21

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В.,

розглянувши матеріали справи

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРАТАС", , проспект Відрадний, 10-а, кв. 41, м. Київ, 03061

електронна пошта:

відповідач: Фізична особа-підприємець Дєляєв Валерій Іванович, код НОМЕР_1 ,

АДРЕСА_1

предмет спору: про стягнення 7393,70 грн

Учасники справи не викликались.

Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРАТАС" подано позов до Фізичної особи-підприємця Дєляєв Валерій Іванович про стягнення 7393,70 грн, з яких: 4984,12 грн основної заборгованості; 259,31 грн трьох відсотків річних; 1759,35 грн пені; 390,92 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати вартості отриманого ним товару.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 07 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та всіх доказів, що підтверджують викладені у відзиві обставини протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі; позивачу встановлено строк протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання відзиву на позов для подачі до суду відповіді на відзив з одночасним надсиланням копії відповіді на відзив та доданих до неї доказів відповідачу; відповідачу встановлено строк протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання відповіді на відзив для подачі до суду заперечення на відповідь позивача на відзив з одночасним надсиланням його копії разом з доданими до нього документами позивачу.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3, п.8 ч.4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує ціну позову. У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Про отримання відповідачем 09 квітня 2021 року ухвали господарського суду від 07 квітня 2021 року свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи.

Відзиву на позов у встановлений строк відповідачем суду не надано. Заяв та клопотань від відповідача щодо продовження строку подання відзиву на позовну заяву не надходило.

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними у ній матеріалами.

Приписами ст. 248 Господарського процесуального кодексу України передбачено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Таким чином, судом було вжито всіх заходів щодо належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи, але відповідач своїм процесуальним правом не скористався, відзиву на позов у встановлений судом строк відповідач не надав та не заперечив стосовно позовних вимог, поважність причин неподання відзиву на позовну заяву суду не повідомив, заяв та клопотань від відповідача не надходило, у зв`язку з чим рішення приймається за наявними матеріалами справи на підставі ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши надані докази, суд встановив:

Позивач у позовній заяві зазначає, що Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРАТАС" було здійснено поставку Фізичній особі-підприємцю Дєляєву Валерію Івановичу товару на загальну суму 24984,12 грн з ПДВ, згідно рахунку №264 від 07 червня 2019 року.

В підтвердження поставки відповідачу товару позивачем до позовної заяви додано: копію рахунку №264 від 07 червня 2019 року та копію видаткової накладної №228 від 17 червня 2019 року на суму 24984,12 грн (а.с. 5-6).

Копія накладної №228 від 17 червня 2019 року на суму 24984,12 грн містить підпис та печатку відповідача про отримання ним товару.

Відповідач за отриманий ним товар розрахувався частково, здійснивши оплату у розмірі: 5000,00 грн - 10 червня 2019 року, про що свідчить копія платіжного доручення №253 від 10 червня 2019 року та 15000,00 грн - 24 червня 2019 року, про що свідчить копія платіжного доручення №267 від 24 червня 2019 року, що містяться в матеріалах справи /а.с. 7-8/, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 4984,12 грн.

Доказів, які б спростовували наявність за відповідачем заборгованості у сумі 4984,12 грн, відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять.

Позивачем до позовної заяви також додано копію досудової вимоги про сплату заборгованості №13022020 від 13 лютого 2020 року, адресованої відповідачу. Про отримання відповідачем 20 лютого 2020 року досудової вимоги свідчить копія поштового повідомлення про вручення в матеріалах справи.

Відповіді від відповідача не надійшло, заборгованість не погашена.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 та ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, правочин може вчинятися усно або в письмовій, електронній формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (ст. 11, 626 Цивільного кодексу України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Письмовий договір на поставку товару між сторонами не укладався.

Згідно з ч.2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин.

Статтею 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.2 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний сплати продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, перебіг строку виконання грошового зобов`язання починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, а відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому, передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору.

Таким чином, строк виконання зобов`язання по оплаті у відповідача настав в день отримання товару за вищевказаною видатковою накладною.

Підписання одержувачем та скріплення печаткою накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Матеріали справи містять підтверджуючі обставини щодо поставки позивачем товару та відповідно її прийняття відповідачем, зокрема, підпис та печатку відповідача про отримання ним товару у накладній №228 від 17 червня 2019 року на суму 24984,12 грн.

Отже, виходячи з приписів ст.202 ЦК України, суд доходить висновку, що сторонами вчинено дії, спрямовані на набуття цивільних прав та обов`язків.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №906/232/19 від 12 березня 2020 року.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведених обставин, у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 4984,12 грн боргу підлягають задоволенню.

Позивач просить також стягнути з відповідача 1759,35 грн пені за період з 25 червня 2019 року по 19 березня 2021 року.

Відповідно до ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Зі статті 230 Господарського кодексу України випливає, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Статтею 547 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Аналіз зазначених правових норм свідчить, що нарахування пені відбувається лише на підставі обумовлених умов договору або якщо це прямо визначено законом.

Аналогічні висновки викладено у п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" (далі - Постанова №14), а саме, якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Закон України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов`язань" визначає лише граничні межі нарахування пені, а не передбачає її стягнення у цьому розмірі в обов`язковому порядку.

Оскільки письмового договору між сторонами укладено не було, а законодавчими актами не встановлено обов`язковості сплати пені у спірних відносинах, суд доходить висновку про відсутність у позивача права на стягнення пені за прострочення грошових зобов`язань.

За наведених підстав, вимога позивача про стягнення пені задоволенню не підлягає.

Позивачем також нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 390,92 грн інфляційних нарахувань за період липень 2019 року - лютий 2021 року та 259,31 грн трьох відсотків річних за період з 25 червня 2019 року по 19 березня 2021 року.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купують населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Оскільки, судом встановлено наявність прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань, дослідивши поданий позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 390,92 грн інфляційних нарахувань за період липень 2019 року - лютий 2021 року та 259,31 грн трьох відсотків річних за період з 25 червня 2019 року по 19 березня 2021 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивачем в позовній заяві заявлено до стягнення з відповідача 5000,00грн понесених витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 статті 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст.126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

На доказ понесених витрат позивачем подано копію договору про надання правової допомоги від 06 березня 2020 року, укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням "Супрема Лекс"; копію акту №ОУ-060320 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 10 березня 2020 року та копію платіжного доручення №5374 від 10 березня 2020 року на суму 5000,00 грн.

У пункті 1.1. вказаної угоди передбачено, що адвокатське об`єднання зобов`язується за дорученням Клієнта надати правову допомогу у питанні стягнення проблемної заборгованості.

Однак, з предмету вказаної угоди не вбачається, що вона пов`язана саме з розглядом даної справи.

В п. 1.2. договору сторони передбачили, що для виконання п. 1.1. цього договору Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу Клієнту у таких обсягах: представництво інтересів Клієнта в судах усіх рівнів, визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», органах досудового розслідування, включаючи але не обмежуючись органами поліції, органами прокуратури та СБУ, з питань порушених справ про адміністративні правопорушення, цивільних, господарських, адміністративних та кримінальних справ, де клієнт проходить в якості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідка, затриманого, обвинуваченого, підозрюваного, потерпілого, позивача, відповідача, третьої особи в будь-якій кримінальній, цивільній, адміністративній справі та справі про адміністративне правопорушення на будь-якій її стадії; у тому числі здійснювати захист інтересів Клієнта у якості його представника, захисника в будь-який інший передбачений законом спосіб; представництво інтересів Клієнта у всіх відділах державної виконавчої служби України, зокрема перед приватними виконавцями; звернення від імені та в інтересах Клієнта в будь-які підприємства, установи, організації, об`єднання будь-яких форм власності.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано платіжне доручення №5374 від 10 березня 2020 року про сплату ТОВ "ГРАТАС" 5000,00 грн із зазначенням призначення платежу "сплата за надання правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги (професійної правничої) від 06.03.2020".

В акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-060320 від 10 березня 2020 року зазначено про надання правової допомоги згідно угоди про надання правової допомоги від 06.03.2020 у розмірі 5000,00 грн. Проте, позивачем не надано доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт саме у зв`язку з наданням правничої допомоги у даній справі.

Суд вважає за необхідне зазначити, що датою вказаного договору про надання правової допомоги є 06 березня 2020 року, датою платіжного доручення та акту №ОУ-060320 - 10 березня 2020 року, тоді як датою позовної заяви, з якою позивач звернувся до суду у даній справі є 19 березня 2021 року.

Враховуючи наведене вище, надані позивачем: копії договору про надання правової допомоги від 06 березня 2020 року, укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням "Супрема Лекс"; акту №ОУ-060320 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 10 березня 2020 року та платіжного доручення №5374 від 10 березня 2020 року про сплату ТОВ "ГРАТАС" 5000,00грн із зазначенням призначення платежу "сплата за надання правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги (професійної правничої) від 06.03.2020" суд не розцінює як доказ оплати наданих правових послуг у зазначеній сумі у зв`язку з наданням правничої допомоги саме у межах даної справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що заявлені при звернені до суду витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн не підлягають стягненню з відповідача, оскільки позивач належними, допустимими та достатніми доказами не довів понесення таких витрат у даній справі.

Судовий збір відповідно до ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Дєляєва Валерія Івановича (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАТАС" (, проспект Відрадний, 10-а, кв. 41, м. Київ, 03061) 4984,12 грн боргу, 390,92 грн інфляційних нарахувань, 259,31 грн трьох відсотків річних, 1729,85 грн судового збору.

3.В іншій частині позову відмовити.

4.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення складено та підписано 20 травня 2021 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/