Справа № 5010/2415/2011-14/121
УХВАЛА

19.05.2021 м. Івано-Франківськ
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Масловський А. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (вх.№7333/21 від 11.05.2021) про видачу дублікатів судових наказів та поновлення строку для пред`явлення наказів до виконання у справі

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Сохан Руслани Яремівни

про стягнення заборгованості у розмірі 2125000 грн 43 к. за кредитним договором №109/КВ-07 від 14.08.07

Представники сторін не з"явилися.

встановив: 17.01.2012 Господарський суд Івано-Франківської області задовольнив позов Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до Фізичної особи-підприємця Сохан Руслани Яремівни про стягнення заборгованості у розмірі 2125000 грн 43 к. за кредитним договором №109/КВ-07 від 14.08.07.

На виконання цього рішення суд видав накази від 30.01.2012 № 128/12 та № 129/12.

24.12.2020 Господарський суд Івано-Франківської області задовольнив заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (вх.№16312/20 від 26.10.2020) про заміну стягувача його правонаступником та замінив сторону (стягувача) у виданому Господарським судом Івано-Франківської області наказі від 30.01.2012 №128/12 у справі № 5010/2415/2011-14/121 - Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста".

11.05.2021 до Господарського суду Івано-Франківської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (вх.№7333/21 від 11.05.2021) про видачу дублікатів судових наказів та поновлення строку для пред`явлення наказів до виконання у справі № 5010/2415/2011-14/121. Заява мотивована тим, що Публічне акціонерне товариство "Дельта банк" перебуває у стані ліквідації, внаслідок чого відбувається скорочення штатів та звільнення працівників відділу повернення проблемної заборгованості та на підставі зазначеного, банк пропустив строк для пред`явлення наказів до примусового виконання. Також заявник просив суд врахувати обставини довготривалості передачі ПАТ "Дельта банк" ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" оригіналів кредитних справ клієнтів з огляду на укладення між ними договору про відступлення прав вимоги, яка включає процедуру звірки за Актами прийому-передачі переданої документації, виявлення наявності чи відсутності оригіналів відповідних документів, аналіз строку на їх пред`явлення, що також є однією з підстав пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

14.05.2021 суд постановив вказану заяву прийняти до розгляду; призначити її розгляд у судовому засіданні 19.05.2021.

Представник заявника в судове засідання не з"явився у поданій заяві просив суд розглядати заяву без його участі.

Представник боржника в судове засідання не з"явився, причин нез"явлення суд не повідомив. Копію ухвали про призначення розгляду заяви суд направив на адресу згідно з інформацією з Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Крім того, процесуальні документи щодо розгляду заяви в означеній справі офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі.

Відповідно до ч. 2 ст. 329 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, і розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

Враховуючи наведене, присічний десятиденний строк для розгляду заяви, а також те, що неявка учасників справи не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку, суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви за відсутності представників, за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши заяву про поновлення строку для пред`явлення наказів до виконання, суд зазначає таке.

За приписами статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території.

Згідно частини 1 статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина 1 статті 327 ГПК України).

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадії судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження"). Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Зі змісту статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" випливає, що однією із вимог до виконавчого документа, зокрема, є строк пред`явлення рішення до виконання. Частиною 4 зазначеної статті встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Строки пред"явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред"явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення (ч.4 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження").

За змістом статей 115,116 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 15.12.2017 на час видачі наказу) рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Згідно із пунктом 2 частини першої, пунктом 1 частини другої статті 22 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року (редакція на час звернення з заявою про відкриття виконавчого провадження) інші виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом; для виконання судових рішень строк встановлюється з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Таким чином, строк для пред`явлення наказів Господарського суду Івано-Франківської області від 30.01.2012, відповідно до діючої в той період редакції Закону України "Про виконавче провадження", розпочався з 31.01.2012 (наступний день після набрання рішенням законної сили) та був дійсний для пред`явлення до виконання протягом одного року, тобто до 31.01.2013.

Частиною 1 статті 329 ГПК України установлено, що у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

З правової конструкції вказаної частини статті 329 Господарського процесуального кодексу України слідує, що пропущений строк для пред`явлення наказу до виконання може бути відновлено з причин, визнаних господарським судом поважними.

Вказана норма пов`язує можливість відновлення процесуального строку з обов`язковою наявністю поважної причини (чи причин) пропуску відповідного строку. Це стосується й тих випадків, коли таке відновлення здійснюється з ініціативи господарського суду, що має зазначити відповідну причину (причини) в судовому рішенні, в якому йдеться про відновлення строку. Якщо відновлення процесуального строку здійснюються за заявою сторони чи прокурора, заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку, в разі необхідності - з поданням доказів цього.

Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким останній користується виходячи із поважності причин пропуску строку та наявності обставин, які об`єктивно перешкоджали стягувачу реалізувати своє право на пред`явлення наказу до виконання протягом законодавчо встановленого терміну.

Із практики Європейського Суду випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у справі, у тому числі і на стадії виконання рішення суду. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Установлений Законом строк для пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання покликаний забезпечити рівність процесуального становища сторін, адже боржник не може необмежений час знаходитися під загрозою процедур примусового виконання судового рішення, тож закон надав суду право продовжити вказаний строк і лише у тому разі, якщо причини пропуску вказаного строку суд визнає поважними.

ГПК України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Причини поважності пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання оцінюються судом, виходячи з обґрунтування поважності цих причин та наданих заявником доказів на їх підтвердження.

Отже, в кожному випадку суд з врахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені в обґрунтування заяви про відновлення строку для пред`явлення наказу до виконання, та робить мотивований висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Станьо проти Бельгії" від 07.07.2009 року суд вказав, що встановлені законом строки позовної давності переслідували законну мету забезпечення правової визначеності, оскільки вони захищали потенційних відповідачів від прострочених вимог і означали, що суди звільняються від необхідності винесення рішень, заснованих на доказах, які з часом набули властивість невизначеності або неповноти. Аналогічно і строк пред`явлення наказу до виконання має на меті забезпечення правової визначеності, оскільки він захищає боржника від прострочених вимог стягувача.

За приписами статтей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Надавши правову оцінку доводам та обставинам, наведеним стягувачем у заяві про поновлення строку пред`явлення наказу суду до виконання та дослідивши подані заявником докази на підтвердження викладених у заяві доводів, суд дійшов висновку про відсутність поважних причин пропуску строку на пред`явлення наказу до виконання, виходячи зокрема з того, що можливість вчасного пред`явлення наказу до виконання залежала виключно від волевиявлення ПАТ "Дельта Банк", який з моменту набуття ним прав стягувача, знаючи про наявність судового наказу не пред"явив його до виконання, в межах строку для пред"явлення до виконання, тобто мала суб`єктивний характер, що спричинило негативні наслідки для її правонаступника, який купуючи частину кредитного портфелю за кредитними договорами 2006-2012 років через електронний майданчик (електронну торгову систему ProZorro) та укладаючи договір про відступлення права вимоги 31.08.2020 мав би передбачати настання несприятливих наслідків у зв"язку із пропуском строку для пред"явлення наказів до виконання.

Суд вважає за необхідне також зазначити, що укладення договору про відступлення прав вимоги банком на користь нового кредитора не змінює порядок обчислення строку встановленого для пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та не визнається судом поважною причиною для поновлення такого строку у випадку його пропуску, оскільки таким чином новий стягувач, уникаючи законодавчої вимоги щодо строку, безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може перебувати у невизначеному стані протягом тривалого строку та порушує принцип правової визначеності, який є одним з основоположних аспектів верховенства права.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про поновлення строку для пред"явлення наказу до виконання.

Щодо вимоги заявника про видачу дублікатів судових наказів.

Відповідно до п. 19.4 "Перехідних положень" Розділу XI Господарського процесуального кодексу України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

ГПК України не надає права відмовити в задоволенні заяви про видачу дубліката наказу з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язує стягувача наводити причини втрати наказу. За встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката наказу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, у тому числі містити й дату його видачі. Натомість відсутність наказу у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права.

Водночас обов`язковою умовою видачі дубліката наказу є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Накази Господарського суду Івано-Франківської області від 30.01.2012 № 128/12 та № 129/12 мали бути пред`явлені до виконання у строк до 31.01.2013 року.

Тоді як, заявник звернувся до суду з заявою про видачу дублікатів наказів - 11.05.2021 року, тобто з пропуском строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Суд враховуючи те, що заявник звернувся до суду з заявою про видачу дублікатів наказів після закінчення строку, встановленого для їх пред`явлення до виконання, а також відмову у задоволенні його заяви про поновлення строку для пред`явлення їх до виконання, дійшов висновку, що подана заява не узгоджується з положеннями пункту 19.4 "Перехідних положень" Розділу XI Господарського процесуального кодексу України, а тому не належить до задоволення.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 329 Господарського процесуального кодексу України, пп. 19.4 ч. 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (вх.№7333/21 від 11.05.2021) про видачу дублікатів судових наказів та поновлення строку для пред`явлення наказів до виконання у справі № 5010/2415/2011-14/121 відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у строк та порядку, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Дата підписання: 19.05.2021

Суддя Т.В. Максимів