РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.05.2021Справа № 910/2927/21
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Головного управління Національної поліції у м. Києві, м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Бучацкої Тетяни Анатоліївни, м. Київ

про стягнення 24 078,16 грн -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

24.02.2021 року Головне управління Національної поліції у м. Києві (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Бучацкої Тетяни Анатоліївни суми заборгованості за оренду в розмірі 23 266,74 грн та суми заборгованості за спожиті послуги опалення в розмірі 811,42 грн.

19.03.2021 року до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Згідно з п. 2 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та запропоновано сторонам у встановлені судом строки подати відповідні заяви по суті.

З метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, судом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_1, направлялась ухвала суду від 24.03.2021 року.

Відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №531 ухвалу суду від 15.02.2021 про відкриття провадження у справі не отримав (не вручено за закінченням терміну зберігання), у зв`язку з чим конверт було повернуто до Господарського суду міста Києва.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв`язку повідомлення з відбитком календарного штемпелю про повернення поштового відправлення вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі №910/2927/21 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст. 165 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи та у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позовну заяву до суду не подав, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.07.2018 року між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено Договір про відшкодування витрат за комунальні послуги №480ВПЗ (надалі - Договір-1), відповідно до п. 1.1. якого виконавець забезпечує обслуговування та експлуатацію будівлі, що знаходиться за адресою: м Київ, просп. Перемоги, 109, а також утримання прибудинкової території, а замовник бере участь у відшкодуванні витрат комунальних послуг (теплова енергія, електрична енергія, водопостачання та водовідведення, вивіз твердих побутових відходів) розрахунково.

Відповідно до п. 2.2.3. Договору-1 замовник зобов`язується щомісячно, не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним сплачувати виконавцю вартість фактично отриманих комунальних послуг згідно актів виконаних робіт.

Додатковою угодою №1 до Договору-1 сторони виклали п. 2.2.4. Договору-1 в наступній редакції: «загальна сума вартості Договору-1 на 2018 рік складає 2 952,92 грн: водопостачання - 1 060,40 грн, електроенергія - 1 642,92 грн, вивіз твердих побутових відходів - 249,60 грн.

18.01.2019 року між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено Договір про відшкодування витрат за комунальні послуги №24ВПЗ (надалі - Договір-2), відповідно до п. 1.1. якого виконавець забезпечує обслуговування та експлуатацію будівлі, що знаходиться за адресою: м Київ, просп. Перемоги, 109, а також утримання прибудинкової території, а замовник бере участь у відшкодуванні витрат комунальних послуг (теплова енергія, електрична енергія, водопостачання та водовідведення, вивіз твердих побутових відходів) розрахунково.

Відповідно до п. 2.2.3. Договору-2 замовник зобов`язується щомісячно, не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним сплачувати виконавцю вартість фактично отриманих комунальних послуг згідно актів виконаних робіт.

Додатковою угодою №1 до Договору-2 сторони виклали п. 2.2.4. Договору-2 в наступній редакції: «загальна сума вартості Договору-2 на 2018 рік складає 9 176,84 грн: водопостачання - 2 754,66 грн, теплопостачання - 2 430,47 грн, електроенергія - 3 482,11 грн, вивіз твердих побутових відходів - 509,60 грн.

25.07.2018 року між позивачем (замовник) та відповідачем (виконавець) укладено Договір про відшкодування витрат за комунальні послуги №481ВПЗ (надалі - Договір-3), відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає виконавцю, а виконавець бере на себе зобов`язання забезпечувати працівників поліції за їх власний рахунок харчування та цілодобово забезпечувати гарячими напоями.

Відповідно до п. 2.1.5. Договору-3 виконавець зобов`язався забезпечувати відшкодування замовнику вартості комунальних послуг, понесених у зв`язку з виконанням цього Договору, щоквартально, до 20-го числа наступного місяця, згідно виставлених рахунків.

Як зазначає позивач, Аудиторською групою Управління внутрішнього аудиту Національної поліції України проведено аудит Головного управління Національної поліції у м. Києві, за результатами якого складено Аудиторській звіт №16 від 23.10.2020 року за результатами позапланового внутрішнього аудиту у Головному управлінні Національної поліції у місті Києві за період з 01 січня 2017 року по 31 серпня 2020 року.

Вказаним звітом встановлено, що розмір недоотриманої орендної плати за період з моменту підписання та затвердження акта приймання-передачі будівлі на баланс ГУНП- 14.01.2019 по 31.07.2019 складає 23 266,74 грн, у тому числі ГУНП - 9 694,47, державним бюджетом - 694,47 грн, ПДВ - 3 877,79 грн.

Окрім того, вказаним звітом встановлено, що проведеним розрахунком витрат на опалення за Договорами 1, 2 та 3, обсяг витрат, відшкодованих відповідачем, менший за фактично спожитий. Так вартість опалення займаної площі у 2018-2019 роках складає 3 241,89 грн, при цьому відповідачем сплачено кошти в сумі 2 430,47 грн. Таким чином, ГУНП покрито видатки сторонньої юридичної особи відповідача на опалення за період з 25.07.2018 року по 31.07.2019 року на суму 811,42 грн

З урахуванням викладеного, позивач звернувся до суду із позовними вимогами про стягнення із відповідача суми заборгованості за оренду приміщення в розмірі 23 266,74 грн та суми заборгованості за спожиті послуги опалення в розмірі 811,42 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу норм статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями частин 1 - 3 статті 180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Істотними вважаються умови договору: 1) визнані такими за законом; 2) необхідні для договорів даного виду, тобто прямо не названі у законі як істотні, але є необхідними для договорів певного виду; 3) ті, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Отже всі умови договору - істотні, звичайні і випадкові - з моменту його укладення стають однаково обов`язковими для виконання сторонами.

В цьому полягає сенс цивільно-правового договору, як правової форми узгодження волі сторін, спрямованої на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже лише після узгодження всіх умов договору, які притаманні для певного виду договору, сторони можуть їх виконати.

У статті 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи умовами Договорів 1, 2 та 3 відповідач зобов`язався відшкодовувати позивачу витрати на комунальні послуги.

При цьому в жодному із укладених між сторонами договорів не міститься умов щодо сплати відповідачем вартості орендних платежів, окрім спожитих комунальних послуг.

Таким чином, підставу звернення позивача до суду із вимогами щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за оренду в розмірі 23 266,74 грн судом не встановлено.

Додатковою угодою №1 до Договору-2 сторони погодили, що вартість теплопостачання становить - 2 430,47 грн.

Як встановлено зазначеним вище Аудиторським звітом №16 від 23.10.2020 року вартість сплачених відповідачем послуг опалення становить 2 430,47 грн.

Таким чином, сплата відповідачем послуг опалення на суму в розмірі 2 430,47 грн повністю відповідає погодженому сторонами в Договорі-2 розміру послуг з теплопостачання.

Більше того, згідно наданих позивачем до матеріалів справи Актів надання-отримання послуг підтверджується надання відповідачу послуг теплопостачання саме на суму в розмірі 2 430,47 грн, а саме:

- акт №01/2019 від 26.04.2019 року на суму 823,13 грн;

- акт №02/2019 від 26.04.2019 року на суму 803,67 грн;

- акт №03/2019 від 11.04.2019 року на суму 803,67 грн.

Отже, матеріалами справи підтверджується повна оплата відповідачем позивачу вартості послуг з теплопостачання.

Стосовно заявленої позивачем вимоги про стягнення суми орендних платежів, то суд зазначає, що навіть якщо позивач ототожнює поняття "орендної плати" з "відшкодуванням витрат за комунальні послуги", то згідно наданих позивачем до матеріалів справи актів надання-отримання послуг за період 2018-2019 роки та виписок по рахунку позивача, відповідачем здійснено повну оплату вартості всіх спожитих ним комунальних послуг, нарахованих позивачем (зазначених у вказаних актах).

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту виконання відповідачем обов`язку з оплати комунальних послуг, в тому числі послуг з опалення, за Договорами, вимоги позивача в даній справі є необґрунтованими.

За таких обставин, оцінивши подані докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судовий збір, у розмірі 2 270,00 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, залишається за позивачем.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Залишити за Головним управлінням Національної поліції у м. Києві судовий збір, сплачений до державного бюджету.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.М. Морозов