ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

19 травня 2021 року Справа № 159/2106/19

Суддя Господарського суду Волинської області Вороняк А.С., розглянувши матеріали заяви від 17.05.2021 ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі № 159/2106/19

за позовом: ОСОБА_1

до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю Ковельська ОТБ

Товариства з обмеженою відповідальністю Ковельська оптово-торгова база

про визнання договору недійсним,

встановив: у квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база", Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ" про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 31 серпня 2020 року позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 31 липня 2018 року, укладений між ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" та Ковельською оптово-торгової базою Волинської облспоживспілки, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Веремчуком С. В., зареєстрований у реєстрі за № 1677. Встановлено, що заходи забезпечення позову, що вжиті відповідно до ухвали Ковельського міськрайсуду Волинської області від 03 квітня 2019 року у справі № 159/1792/19 провадження № 2-з/159/7/19 діють до набрання рішенням суду у цій справі законної сили та продовжують діяти протягом дев`яноста днів із дня набрання цим рішенням суду законної сили.

Постановою Волинського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 24 березня 2021 року касаційну скаргу ТОВ "Ковельська ОТБ" задоволено частково. Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 31 серпня 2020 року, додаткове рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2020 року, додаткове рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року скасовано. Провадження у справі за позовом закрито. Повідомлено позивача, що розгляд справи за його позовом віднесено до юрисдикції господарських судів.

Ухвалою від 14 квітня 2021 року Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду справу № 159/2106/19-ц передано для продовження розгляду до Господарського суду Волинської області.

11.05.2021 справа №159/2106/19 надійшла на адресу Господарського суду Волинської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 159/2106/19 розподілено судді Вороняку А. С.

Ухвалою суду від 17.05.2021 прийнято справу №159/2106/19 до провадження; підготовче засідання призначено на 02.06.2021.

17.05.2021 від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить суд до набрання рішенням суду законної сили по справі накласти арешт на об`єкти нерухомого майна:

- склад О-1, загальна площа 1047 (кв.м); реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, адреса: АДРЕСА_1 ;

- нежитлове приміщення, склад Д-1 загальна площа 1205.91 кв.м; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1; адреса: АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що 23.07.2018 року позивач звернувся до Господарського суду Волинської області із позовною заявою про стягнення вартості майна, пропорційної частці у статутному капіталі ТзОВ «Ковельська оптово-торгова база», за якою 26.07.2018 року було відкрито провадження по справі №903/513/18. В подальшому з товариства за рішенням суду було стягнуто 450297,91 гривень, які до теперішнього часу не сплачені. 24.07.2018 року та 31.07.2018 року боржник - ТзОВ «Ковельська оптово-торгова база» за договорами купівлі-продажу, посвідченими приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Веремчуком Сергієм Володимировичем, відчужив всі об`єкти нерухомості Ковельській оптово-торговій базі Волинської облспоживспілки, правонаступником якої є ТОВ «Ковельська ОТБ». Заявник звертає увагу суду, що учасники обох юридичних осіб є пов`язаними особами, позаяк директором обох був ОСОБА_2 , який в свою чергу є засновником (учасником) ТОВ "Ковельська оптово торгова база ". Засновником ТОВ " Ковельська оптово торгова база " та Ковельської оптово торгової бази Волинської облспоживспілки є Волинська обласна спілка споживчих товариств, які знали про існування судового спору щодо майна.

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання недійсним договору купівлі продажу нерухомого майна укладеного між пов`язаними особами. Заявник стверджує, що сукупність наведених в позовній заяві обставин доводить той факт, що відповідач - ТзОВ «Ковельська оптово-торгова база» діяло недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами, в сенсі відчуження спірного майна за наявності майнового спору, оскільки можна вважати, що відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно, як боржника. Продавець за оспорюваним договором, діяв нерозумно в сенсі відчуження свого майна (основних засобів) не за ринковою вартістю покупцеві - ТОВ «Ковельська ОТБ», який не мав матеріальної змоги придбати спірне майно, однак, звернувся до нього з клопотанням про це і придбав майно за запозичені у Волинської облспоживспілки кошти.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03.04.2019 року по справі № 159/1792/19 задоволено заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову (подану до подачі позовної заяви про визнання недійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна) та накладено арешт на об`єкти нерухомого майна: склад 0-1, загальна площа 1047 (кв.м); реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, адреса: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення, склад Д-1 загальна площа 1205,91(кв.м); реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, адреса: АДРЕСА_1 , які є предметом договору купівлі- продажу нерухомого майна укладеного 31.07.2018 року між ТзОВ "Ковельська оптово- торгова база" та ТОВ "Ковельська ОТБ". Ухвала суду про забезпечення позову 03.04.2019 року була скерована до Ковельського ДВС ГТУЮ у Волинській області, проте, органом ДВС виконана була 10.05.2019 року.

Як стверджує заявник, 06.05.2019 року ТОВ «Ковельська ОТБ» уклала з Волинською обласною спілкою споживчих товариств договір поворотної фінансової допомоги (позики) в розмірі 200000 грн. 08.05.2019 року між сторонами укладено іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 (склад О-1, площею 1047 (кв.м), реєстраційний номер: 1, нежитлове приміщення, склад Д-1 площею 1205.91 кв.м реєстраційний номер 1; склад металевий площею 587,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта 1; склад Є-1 площею 514,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта 1; склад металевий площею 933,4 кв.м. реєстраційний номер 1; склад С-1 площею 1033,2 кв.м., реєстраційний номер 1; прохідна площею 11,7 кв.м., реєстраційний номер 1.

Заявник звертає увагу суду, що станом на 17.05.2021(актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки) предметом договору іпотеки, поряд з іншим, є майно на яке накладено арешт до укладення договору іпотеки. Зазначає, що учасники договору є пов`язаними особами. Засновником ТОВ " Ковельська ОТБ є Волинська обласна спілка споживчих товариств, відтак також знала про існування судової заборони щодо майна. Майно до тепер перебуває в іпотеці, незважаючи, що строк виконання зобов`язання по договору безпроцентної позики на умовах поворотної фінансової допомоги від 06.05.2019 року закінчився 05.05.2020 року, що надає відповідачу можливість в будь -який час вчинити реєстрацію переходу права власності до іпотекодержателя.

Враховуючи предмет та підстави позову, та зважаючи що чергове відчуження спірного майна може бути здійснене під час розгляду справи, заявник робить висновок, що існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду при задоволенні позову, а тому задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні рішення суду при умові задоволення позовних вимог, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Вважає, що накладення арешту на спірне майно ніяким чином не порушить права та майнові інтереси сторін спору, а навпаки, враховуючи доводи заяви, призведе до належного виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог, оскільки ефективність правосуддя залежить головним чином від виконання судового рішення. Водночас, вказаний захід забезпечення позову не обмежує права товариств щодо господарської діяльності до вирішення спору по суті, оскільки арешт накладається лише на частину майна, відтак забезпеченням позову не можуть завдаватись збитки відповідачам, відтак відсутні підстави для зустрічного забезпечення.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 статті 140 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Системний аналіз положень частини 1 статті 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені у частинах 2, 5, 6, 7 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За приписами ч. 4 ст. 137 ГІІК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову: забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу: наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову: імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів: запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі №910/1040/18 та у постановах Верховного Суду від 25.02.2019 року у справі №924/790/18, від 11.10.2019 року у справі №910/4762/19 та від 06.04.2020 року у справі №203/1491/19.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Разом з тим, Верховний Суд складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19.02.2021 по справі № 643/12369/19 зазначає таке.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Верховний Суд зауважує, що враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Верховний Суд звертає увагу, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

Таким чином, наведені заявником факти свідчать про достатньо обґрунтоване припущення, що чергове відчуження спірного майна може бути здійснений під час розгляду цієї справи, оскільки ТзОВ «Ковельська оптово-торгова база» після звернення 23.07.2018 заявника до суду за договорами купівлі-продажу вже відчужувала всі об`єкти нерухомості Ковельській оптово-торговій базі Волинської облспоживспілки, правонаступником якої є ТОВ «Ковельська ОТБ», а 06.05.2019 (під час дії ухвали Ковельського міськрайонного суду Волинської від 03.04.2019 про забезпечення позову, якою було накладено арешт на об`єкти спірного нерухомого майна) ТОВ «Ковельська ОТБ» уклала з Волинською обласною спілкою споживчих товариств договір поворотної фінансової допомоги (позики) в розмірі 200000грн.. Крім того, 08.05.2019 між відповідачем та іншою особою було укладено іпотечний договір, предметом якого є спірне нерухоме майно. Беручи до уваги той факт, що майно до тепер перебуває в іпотеці, незважаючи, що строк виконання зобов`язання по договору безпроцентної позики на умовах поворотної фінансової допомоги від 06.05.2019 закінчився 05.05.2020, що надає відповідачу можливість в будь-який час вчинити реєстрацію переходу права власності до іпотекодержателя (станом на 17.05.2021 року актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки). Враховуючи предмет та підстави позову, та з метою ефективного захисту оспорюваних інтересів позивача за захистом якого він звернувся до суду, обраний вид забезпечення позову не призводить до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки майно фактично залишається у володінні власника, а буде обмежено лише можливість розпоряджатися ним, при цьому заходи забезпечення позову жодним чином не перешкоджають та не припиняють господарську діяльність відповідача, збереження нерухомого майна, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, саме шляхом заборони відчуження майна, а в іншій частині заяви відмовити.

Керуючись ст. ст. 136-138, 140, 234, 235 ГПК України, суд, -

ухвалив:

1.Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

2. До набрання рішенням суду законної сили по справі № 159/2106/19 заборонити відчуження майна:

- склад О-1, загальна площа 1047 (кв.м); реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, адреса: АДРЕСА_1 ;

- нежитлове приміщення, склад Д-1 загальна площа 1205.9 кв.м; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1; адреса: АДРЕСА_1 .

3. В іншій частині заяви про забезпечення позову - відмовити.

Стягувач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 )

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю Ковельська ОТБ (Волинська область, м. Ковель, провулок Кияна Володимира, 9, )

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала набрала законної сили 19.05.2021 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північно-західного апеляційного господарського суду в строки та в порядку, визначені розділом IV ГПК України.

Суддя А. С. Вороняк