ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.05.2021 Справа № 905/125/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Устимової А.М.,

за участю секретаря судового засідання Юрлагіної В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Запоріжжя»

до відповідача: Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1»

про: стягнення 450619,80грн основного боргу, 3338,04грн 3% річних, 4806,61грн інфляційних втрат, 308,22грн пені;

за участю уповноважених представників сторін:

від позивача (в режимі відеоконференції):Скрима В.А. (адвокат на підставі ордеру серії АР №1033702 від 06.01.2021);

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст і підстави позовних вимог

15.01.2021 шляхом надіслання поштового відправлення Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Запоріжжя» (далі - ТОВ «Нафтогаз Запоріжжя») звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» (далі - ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1») про стягнення 450619,80грн основного боргу, 3338,04грн 3% річних, 4806,61грн інфляційних втрат, 308,22грн пені.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором про закупівлю товару № 292Т від 03.08.2020 за результатами торгів за результатами торгів №UA-2020-06-24-00-6357-a від 01.10.2019 в частині повної та вчасної оплати за поставлений товар.

Процедура провадження у справі у господарському суді

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2021 для розгляду даної справи визначена суддя Устимова А.М.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 25.01.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 08.02.2021 заяву ТОВ «Нафтогаз Запоріжжя» б/н від 02.02.2021 про забезпечення позову з додатками повернуто заявнику.

Ухвалою суду від 10.02.2021 прийнято позовну заяву ТОВ «Нафтогаз Запоріжжя» до розгляду та відкрито провадження у справі №905/125/21; справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 02.03.2021 об 11:00год.

Ухвалою суду від 02.03.2021 відкладено підготовче засідання на 23.03.2021.

Ухвалою суду від 23.03.2021 відкладено підготовче засідання на 08.04.2021.

Ухвалою суду від 08.04.2021 продовжено строк підготовчого провадження у справі №905/125/21 на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 22.04.2021.

Ухвалою суду від 22.04.2021 закрито підготовче провадження у справі №905/125/21 та призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 13.05.2021 об 11:30год.

Ухвалою від 11.05.2021 задоволено заяву представника ТОВ «Нафтогаз Запоріжжя» про проведення судового засідання у справі №905/125/21, що призначене на 13.05.2021 об 11:30год., в приміщенні Господарського суду Донецької області, у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Розпорядженням керівництва Господарського суду Донецької області №17-р від 19.04.2021, у зв`язку з недостатніми бюджетними призначеннями на 2021 рік та відсутністю знаків поштової оплати, з метою раціонального і цільового використання наявних Господарському суді Донецької області канцелярських товарів, зупинено з 19.04.2021 прийняття працівниками відділу документального забезпечення та контролю (канцелярія) документів для відправлення за межі суду; рекомендовано суддям та працівникам апарату суду використовувати альтернативні способи повідомлення сторін та учасників справи.

У зв`язку з чим, суд здійснює повідомлення учасників справи про рух справи шляхом надання телефонограм, направлення судових рішень суду на адреси електронної пошти, які вказані учасниками справи у заявах по суті та містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, або шляхом розміщення публікації на офіційному сайті Господарського суду Донецької області в мережі Інтернет за веб-посиланням: https://dn.arbitr.gov.ua/sud5006/gromadyanam/povidomlenniz_dlia_ychasnukiv/.

Представник позивача у судове засідання 13.05.2021 з`явився в режимі відеоконференції, шляхом направлення листа електронною поштою надав до суду заяву про надання доказів про судові витрати протягом п`яти днів після ухвалення рішення. Крім того, у судовому засіданні представник позивача зазначив, що рахунки на оплату були передані відповідачу в день поставки разом із іншими товаросупроводжувальними документами на виконання положень п.4.2 договору, а також направлені ним на електронну адресу відповідача, вказану в договорі «» та на електронні адреси відповідальних співробітників відповідача, які були повідомлені останніми позивачу.

Представник відповідача у судове засідання 13.05.2021 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом направлення ухвали суду від 22.04.2021 на електронну адресу відповідача ( ), яка міститься в матеріалах справи, що підтверджується витягом з журналу обліку вихідної електронної пошти від 23.04.2021 №04-19/2522. Додатково суд зазначає, що в матеріалах справи міститься телефонограма від 23 квітня 2021 року №1685, за змістом якої секретарем судового засідання, з метою завчасного повідомлення відповідача про дату, час та місце слухання справи, було здійснено телефонні дзвінки на телефонні номери відповідача, які містяться в матеріалах справи. За результатами здійснених телефонних дзвінків: за номером (вказаний у позовній заяві) - не встановлено зв`язок; за номером (вказаний у відзиві на позовну заяву) - відмова від прийняття телефонограми, повідомлення про направлення кореспонденції на адресу електронної пошти.

Згідно приписів ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Судом встановлена відсутність підстав для застосування ч.2 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, що передбачає вичерпний перелік випадків, за наслідками настання яких суд повинен відкласти розгляд справи по суті.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; (ч.3 ст.202 цього Кодексу).

Приймаючи до уваги, що справа розглядається за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін про його хід, без виклику уповноважених представників сторін у судове засідання, неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними в ній матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин.

У судовому засіданні 13.05.2021 суд заслухав вступне слово позивача, який підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі з підстав, які зазначені у позові та відповіді на відзив, дослідив докази у справі, провів судові дебати.

Ухвалення рішення суду відбулось у нарадчій кімнаті у порядку ст.ст.219-220 Господарського процесуального кодексу України.

Позиція учасників процесу

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Постачальник, на виконання умов договору про закупівлю товару № 292Т від 03.08.2020 та відповідних заявок здійснив поставку покупцю товару на загальну суму 651619,80грн згідно видаткових накладних: №206 від 13.08.2020 на загальну суму 96300,00грн; № 207 від 13.08.2020 на загальну суму 93186,00грн; № 221 від 02.09.2020 на загальну суму 105820,80грн;№ 222 від 02.09.2020 на загальну суму 112200,00грн; № 251 від 29.09.2020 на загальну суму 110595,00грн;№ 252 від 29.09.2020 на загальну суму 133518,00грн.

Відповідачем частково виконано зобов`язання з оплати за поставлений товар на суму 201000,00грн, та внаслідок порушення умов договору на час звернення з позовом до суду у останнього утворилась заборгованість у розмірі 450619,80 грн.

В рамках досудового врегулювання спору позивачем на електронну адресу відповідача надіслані листи від 02.11.2020 Вих № 02/11-1 та від 24.12.2020 Вих № 24/12-1 з вимогою сплати грошових коштів за поставлений товар.

У зв`язку з простроченням виконання Замовником грошового зобов`язання по оплаті вартості поставленого товару у сумі 450619,80 грн., відповідач, на думку позивача, повинен сплатити втрати від інфляції в загальному розмірі 4806,61грн, 3%річних в загальному розмірі 3338,04грн, також пеню за прострочення платежів в загальному розмірі 308,22грн.

Також позивач просить суд відшкодувати за рахунок відповідача понесені при зверненні з позовом до суду витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивач надав суду належним чином засвідчені копії: Статуту; виписки з ЄДР; договору № 292Т від 03.08.2020 про закупівлю товару за результатами торгів; додаткових угод №1 від 27.08.2020; №2 від 01.09.2020; видаткових накладних №206 від 13.08.2020; №207 від 13.08.2020; № 221 від 02.09.2020; № 222 від 02.09.2020; № 251 від 29.09.2020; № 252 від 29.09.2020; довіреностей №260 від 09.10.2020; №221 від 02.09.2020; рахунків №203 від 13.08.2020; № 217 від 02.09.2020; № 245 від 29.09.202018; виписки по рахунку; листа від 02.11.2020 Вих № 02/11-1; листа віл 24.12.2020 Вих № 24/12-1; акту звіряння; податкових накладних № 7 від 13.08.2020; № 8 від 13.08.2020; №1 від 02.09.2020; № 2 від 02.09.2020; № 29 від 29.09.2020; № 30 від 29.09.2020; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; ордеру на надання правничої допомоги, та також попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат; детальний опис робіт виконаних адвокатом.

Підставність заявлених вимог позивач нормативно обґрунтовує посиланням на статті 4, 8, 12, 73, 74, 76, 162-164, 171, 172, 176, Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), статті 193, 232, 692 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статті 549, 551, 625 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України).

ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» надіслало до Господарського суду Донецької області відзив на позовну заяву від 25.02.2021, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі, просить відмовити у їх задоволенні.

Зокрема, ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» зазначає, що підставою для оплати відповідачем товару є рахунок виставлений на адресу Замовника, без надання позивачем відповідних рахунків відповідачу, останній не має змоги сплатити вартість поставленого товару, та, як результат, виконати належним чином умови договору, позивачем до матеріалів позову не надано доказів надання на адресу ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» відповідних рахунків, що, на думку відповідача, свідчить про безпідставність пред`явлення позову.

На думку відповідача вимога про стягнення штрафних санкцій нарахованих за весь період прострочення грошового зобов`язання не підлягає задоволенню у силу приписів ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Проти задоволення вимоги позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу відповідач також заперечує, їх розмір вважає необґрунтованим та завеликим, вказує, що позивачем до позовної заяви не додано доказів фактичної понесених витрат щодо оплати позивачем професійної правничої допомоги.

На підтвердження своїх заперечень відповідач надав суду копії: наказу від 22.02.2021 року; статуту та виписки з ЄДРПОУ.

Підставність заявлених заперечень відповідач нормативно обґрунтовує посиланням на статтю 165 ГПК України.

ТОВ «Нафтогаз Запоріжжя» надіслало до Господарського суду Донецької області відповідь на відзив на позовну заяву від 19.03.2021, в якій проти доводів відповідача, викладених у відзиві заперечує, оскільки відповідні рахунки на оплату передавались під час поставок разом з іншими товаросупроводжувальними документами на виконання п.4.2 договору, у подальшому, рахунки на оплату були додатково направлені відповідачу на електронну пошту, зазначену останнім у договорі.

Позивач надав суду копії: платіжних доручень № 3107 від 16.09.2020; № 3141 від 24.09.2020; заявки № 1481 від 04.08.2020; рахунку №203; видаткових накладних №206 від 13.08.2020; № 207 від 13.08.2020; №222 від 02.09.2020; № 221 від 02.09.2020; №252 від 29.09.2020; № 251 від 29.09.2020; товаро-транспортних накладних на відповідальне зберігання нафтопродуктів (нафти) від 13.0.2020 (бензин); 13.08.2020 (дизельне паливо); від 02.09.2020(дизельне паливо); від 02.09.2020 (бензин); від 29.09.2020(дизельне паливо); від 29.09.2020 (бензин); довіреностей №166 від 05.08.2020; № 221 від 02.09.2020; заявок від 25.08.2020 № 1634; від 14.09.2020 № 1784; рахунків №245; №217; податкових накладних з квитанціями №7 від 13.08.2020; №8 від 13.08.2020; №2 від 02.09.2020; №1від 13.08.2020; №29 від 29.09.2020; №30 від 29.09.2020; скріншоту направлення рахунків на електронну пошту відповідача.

Підставність заявлених заперечень позивач нормативно обґрунтовує посиланням на статті 4,8, 165- 166 ГПК України.

Також, ТОВ «Нафтогаз Запоріжжя» надіслало до суду додаткові пояснення від 29.03.2021, в яких надало письмові пояснення щодо нарахування інфляційних збитків, 3% річних; просило суд стягнути на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 6886,09грн з відповідача та долучити до матеріалів справи: читабельні копії документів; виправлений додаток №31 до позовної заяви, а саме, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи із зазначенням суми судового збору; документи на підтвердження витрат на правничу допомогу; розрахунок штрафних санкцій з виправленою помилкою у стовбці №5, а саме зазначив, що дата початку прострочення виконання зобов`язання - « 30.10.2020».

В додатках до своїх письмових пояснень позивач надав суду: скріншот направлення претензії від 02.11.2020; скріншот направлення претензії від 28.12.2020; скріншот направлення рахунку 19.08.2020; скріншот направлення рахунку 03.09.2020; додаток до позовної заяви №31 - Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат; копію договору про надання правничої допомоги; копію додаткової угоди; копію акту здачі -приймання робіт (надання послуг); довідку на підтвердження виконання умов додаткової угоди; розрахунок штрафних санкцій.

Підставність своїх пояснень позивач нормативно обґрунтовує посиланням на ст.42, ч.5 ст. 161 ГПК України.

ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» надіслало до Господарського суду Донецької області заперечення на відповідь на відзив, в якому проти доводів позивача, викладених у відповіді на відзив заперечує, зазначаючи, що позивачем до суду не надано доказів надання рахунків відповідачу на оплату за поставлений товар, а, з скріншотів електронної скриньки позивача неможливо встановити ким, кому та які саме документи направлялися. Крім того, відповідач зазначив, що згідно з наданих ним скріншотів електронної скриньки підприємства за вказаний період, на його адресу не надходило жодних листів від позивача.

На підтвердження своїх заперечень відповідач надав суду роздруківку скріншоту з електронної пошти підприємства відповідача.

ТОВ «Нафтогаз Запоріжжя» надіслало до Господарського суду Донецької області клопотання про долучення доказів від 17.04.2021, в якому вважало посилання відповідача на неможливість виконання зобов`язань у зв`язку із відсутністю виставлених рахунків безпідставним аргументом, та задля його виключення, надало до суду докази повторного направлення на адресу відповідача спірних рахунків, які отримані останнім 14.04.2021.

В додатках до свого клопотання позивач надав: копію супровідного листа Вих №08804-1 від 08.04.2021; копію поштової квитанції разом з описом вкладення у цінний лист; копію витягу з сайту Укрпошти.

Виклад обставин справи, встановлених судом

03.08.2020року ТОВ «Нафтогаз Запоріжжя» (надалі - Постачальник) та ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» (надалі - Замовник) уклали договір №292Т про закупівлю товару за результатами торгів №UA-2020-06-24-00-6357-a, відповідно до розділу 1 якого Постачальник зобов`язується поставити Замовнику товар за кодом класифікатора ЄЗС (ДК 021:2015): 09130000-9 «Нафта і дистиляти» (бензин А-92л (або еквівалент), дизельне паливо, (або еквівалент)).

Договір підписаний представниками сторін та скріплений відтисками печаток підприємств без зауважень чи застережень.

Сторонами договору підписані додаткові угоди №1 від 27.08.2020; №2 від 01.09.2020 до нього.

Згідно до п.10.1 договору, останній набирає чинності з дати його підписання і діє до 01.06.2021, а щодо виконання зобов`язань - до повного і належного їх виконання Сторонами.

Пунктом 1.2. договору сторони погодили найменування, якість та ціну товару (в редакції додаткової угоди №2 від 01.09.2020):

1) Бензин - 50850л (ціна за одиницю 21,90грн з ПДВ) загальною вартістю 1113615,00грн (з ПДВ);

2) Дизельне паливо - 59900л (ціна за одиницю 22,44грн з ПДВ) загальною вартістю 1344156,00грн (з ПДВ);

Сума цього договору становить 2457771,00грн (Два мільйони чотириста п`ятдесят сім тисяч сімсот сімдесят одна грн. 00 коп.), у тому числі ПДВ 20% - 409628,00грн (п.3.1 договору в редакції додаткової угоди №2 від 01.09.2020).

Відповідно до пункту 2.1. договору, Постачальник повинен поставити Замовнику Товар, якість якого відповідає Державним нормам, стандартам ГОСТ, регламентам і вимогам, встановленим діючими нормативним і актами України та умовами договору.

Пункт 5.3 договору передбачає, що датою поставки Товару та переходу права власності на Товар вважається дата, яка вказана Замовником на товаросупроводжувальних документах, наданих Постачальником, при прийманні товару.

Пунктом 5.1 договору унормований строк поставки товару - протягом 5 календарних днів з моменту замовлення товару. Узгодженою партією товару за даним договором є кількість та найменування товарів, указаних у заявці Замовника, яка складається виходячи з реального фінансування закупівлі.

При поставці товару Постачальник до рахунку додає наступні товаросупроводжувальні документи: рахунок; видаткова та товаро-транспортна накладна; податкова накладну, зареєстрована згідно п.201.1 ст.201 розд. V Податкового кодексу України від 02.12.2010 року, яка надається в електронному вигляді (п.4.2 договору).

Згідно з пунктом 4.3 Замовник здійснює розрахунки з Постачальником в національній валюті України шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Відповідно до п.4.1 договору розрахунки проводяться шляхом оплати Замовником, яка здійснюється на підставі рахунку Постачальника на умовах: предпоставка, відстрочення платежу протягом 30 календарних днів з дня поставки товару.

У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим Договором (п.7.1 договору).

ДП«Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» направлено ТОВ «Нафтогаз Запоріжжя» заявки згідно договору №292Т від 03.08.2020:

- №1481від 04.08.2020 на здійснення 10.08.2020 поставки бензину марки А-92 в кількості 5000 літрів та дизельного пального у кількості 5000 літрів;

- №1634 від 25.08.2020 на здійснення 02.08.2020 поставки бензину марки А-92 в кількості 5000 літрів та дизельного пального у кількості 5000 літрів;

- №1794 від 14.09.2020 на здійснення 18.08.2020 поставки бензину марки А-92 в кількості 5000 літрів та дизельного пального у кількості 5000 літрів.

Враховуючи дату формування заявки (25.08.2020), дату укладання договору (03.08.2020) та дату фактичного здійснення поставки (02.09.2020), суд дійшов висновку, що Замовником у тексті заявки №1634 від 25.08.2020 допущено описку в даті поставки, та дійсною датою є 02.09.2020.

13.08.2020 ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» отримало від позивача товар:

- бензин марки А-92 євро на суму 96300,00грн за видатковою накладною №206 від 13.08.2020 та товарно-транспортною накладною на відповідальне зберігання нафтопродуктів (нафти) від 13.08.2020;

- паливо дизельне ДП-Л-Євро5 ВО на суму 93186,00грн за видатковою накладною №207 від 13.08.2020 та товарно-транспортною накладною на відповідальне зберігання нафтопродуктів (нафти) від 13.08.2020.

02.09.2020 ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» отримало від позивача товар:

- бензин А-92 євро на суму 105820,80грн за видатковою накладною №221 від 02.09.2020 та товарно-транспортною накладною на відповідальне зберігання нафтопродуктів (нафти) №221 від 02.09.2020;

- паливо дизельне ДП-Л-Євро5 ВО на суму 112200,00грн. за видатковою накладною №222 від 02.09.2020 та товарно-транспортною накладною на відповідальне зберігання нафтопродуктів (нафти) №222 від 02.09.2020.

29.09.2020 ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» отримало від позивача отримав товар:

- паливо дизельне ДП-Л-Євро5 ВО на суму 133518,00грн. за видатковою накладною №252 від 29.09.2020 та товарно-транспортною накладною на відповідальне зберігання нафтопродуктів (нафти) №252від 29.09.2020;

- бензин А-92 євро на суму 110595,00грн. За видатковою накладною №251 від 29.09.2020 та товарно-транспортною накладною на відповідальне зберігання нафтопродуктів (нафти) №251 від 29.09.2020.

В матеріалах справи містяться довіреності видані ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», відповідно до яких начальник Автотранспортної дільниці ОСОБА_1 уповноважений підприємством відповідача на отримання матеріальних цінностей від ТОВ «Нафтогаз Запоріжжя» №166 від 05.08.2020, №221 від 02.09.2020.

За наслідками господарських операції щодо поставки товару позивачем сформовані податкові накладні №7, № 8 від 13.08.2020, №1, №2 від 02.09.2020, № 30, № 29 від 29.09.2020, які належним чином зареєстровані у податковому обліку підприємства.

Позивачем сформовані рахунки №203 від 13.08.2020 в сумі 189486,00грн, №217 від 02.09.2020 в сумі 218020,80грн, №245 від 29.09.2020 в сумі 244113,00грн виходячи з загальної суми поставки товару за датами поставки без розмежування за конкретними видатковими накладними.

Позивачем стверджує, що вказані рахунки у порядку виконання п.4.2 договору надавались відповідачу безпосередньо під час здійснення господарської операції, у подальшому, направлялись на адреси електронної пошти, що вказана у договорі та повідомлені працівниками відповідача для зв`язку, про що свідчать скріншоти, додані до матеріалів справи.

Під час розгляду справи позивач надав до суду докази направлення на адресу відповідача рахунків на оплату поставленого товару засобами поштового зв`язку, а саме: опис вкладення, накладну та квитанцію до поштового відправлення №437, відповідно до яких рахунки №217 від 02.09.2020 та №245 від 29.09.2020 направлені Державному підприємству «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» 08.04.2021. Згідно наданої позивачем інформації, яка міститься на офіційному сайті АТ «Укрпошта», поштове відправлення №437 отримане одержувачем 14.04.2020.

ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» сплатило за поставлений товар згідно спірного договору платіжними дорученнями:

№3107 від 16.09.2020 в сумі 130000,00грн, призначення платежу: «оплата за бензин та дизельне пальне згідно дог.№292Т від 03.08.2020 відповідно до тендеру №UA-2020-06-24-00-6357-f d n/x/ ПДВ21666.67грн»;

№3141 від 24.09.2020, в сумі 71000,00грн, призначення платежу: «оплата за бензин та дизельне пальне згідно дог.№292Т від 03.08.2020 відповідно до тендеру №UA-2020-06-24-00-6357-f d n/x/ ПДВ11833,33грн».

Аналогічні дані щодо оплати містить виписка з рахунку ТОВ «Нафтогаз Запоріжжя».

Розбіжностей судом не встановлено.

ТОВ «Нафтогаз Запоріжжя» звернулось до ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» з листом №02/11-1 від 02.11.2020 щодо виконання зобов`язань за договором, в якому просило погасити наявну заборгованість в розмірі 450619,80грн., на підтвердження направлення якого на електронні адреси: «, , » 02.11.2020 позивачем надано відповідні скріншоти.

Відповіді відповідач не надав.

В подальшому ТОВ «Нафтогаз Запоріжжя» повторно звернулось до ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» з листом №24/12-1 від 24.12.2020 аналогічного змісту, на підтвердження направлення якого на електронні адреси: «, ІНФОРМАЦІЯ_1» 28.12.2020 позивачем надано відповідні скріншоти.

До останнього позивачем додано акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2020 по 22.12.2020, відповідно до якого у ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» наявна заборгованість перед ТОВ «Нафтогаз Запоріжжя» в розмірі 450619,80грн. Акт звіряння підписаний директором ТОВ «Нафтогаз Запоріжжя» та скріплений відтиском печатки підприємства.

Відповіді відповідач також не надав, зі сторони ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» вказаний акт звіряння не підписаний.

Правова оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду

Перевіривши доводи, викладені в позовній заяві, та подані заперечення, дослідивши надані сторонами в порядку статті 74 Господарського процесуального кодексу України письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, зважаючи на таке.

Предметом спору в даній справі є матеріально-правова вимога позивача про стягнення заборгованості за неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань з оплати поставленої продукції, правомірність нарахування штрафної санкції - пені, інфляційних втрат та 3%річних.

За змістом частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, яка кореспондується з положеннями статті 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання. Господарські зобов`язання можуть виникати: зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (частина 1 статті 174 ГК України).

Укладений між ТОВ «Нафтогаз Запоріжжя» та ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» договір №292Т про закупівлю товару за результатами торгів №UA-2020-06-24-00-6357-a від 03.08.2020 року за своєю правовою природою є договором поставки.

Зазначений договір та додаткові угоди до нього укладені у письмовій формі, підписані представниками сторін без зауважень і складання протоколу розбіжностей, скріплені відтисками печаток підприємств, не є розірваними, на час розгляду справи у судовому порядку недійсними не визнані.

Зі змісту правочину вбачається, що сторони досягли згоди і визначилися між собою за всіма його істотними умовами щодо: предмету договору, об`ємів поставки товару, виду та якості, а також ціною та строками виконання зобов`язань.

Відповідно до частини першої статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями частин першою, другою статті 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства (стаття 662 ЦК України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

На підставі представлених первісних документів, які складені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та засвідчують встановлений факт здійснення господарських операції та договірних відносин - видаткових накладних, судом встановлено, що протягом серпня - вересня 2020 року ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на виконання умов спірного договору отримало від ТОВ «Нафтогаз Запоріжжя» товар на загальну суму 651619,8грн, а саме, за видатковою накладною №206 від 13.08.2020 на суму 96300,00грн; за видатковою накладною №207 від 13.08.2020 на суму 93186,00грн; за видатковою накладною №221 від 02.09.2020 на суму 105820,80грн; за видатковою накладною №222 від 02.09.2020 на суму 112200,00грн; за видатковою накладною №251 від 29.09.2020 на суму 110595,00грн; за видатковою накладною №252 від 29.09.2020 на суму 133518,00грн.

Факт отримання товару у повному обсязі підтверджується відповідачем.

За приписами частин першої, другої статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У пункті 4.1 договору сторони погодили, що розрахунки проводяться шляхом оплати Замовником, яка здійснюється на підставі рахунку Постачальника на умовах: предпоставка, відстрочення платежу протягом 30 календарних днів з дня поставки товару.

Правова позиція ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», викладена у відзиві, полягає в тому, що згідно п.4.1 договору належною підставою для оплати відповідачем товару є рахунок, наданий ТОВ «Нафтогаз Запоріжжя», відповідно за зазначеними господарськими операціями обов`язок оплати поставленого товару виникає виключно після отримання рахунків, які сформовані позивачем, тоді як, належні докази на підтвердження факту їх передачі або направлення відсутні.

Позивач під час розгляду справи стверджував, що рахунки на оплату передані відповідачу в день поставки разом із іншими товаросупроводжувальними документами на виконання положень п.4.2 договору, а також направлені ним на електронну адресу відповідача, вказану в договорі «» та на електронні адреси відповідальних співробітників відповідача, які були повідомлені останніми позивачу.

Згідно п.4.2 договору, при поставці товару Постачальник до рахунку додає наступні товаросупроводжувальні документи: рахунок; видаткова та товаро-транспортна накладна; податкова накладну, зареєстрована згідно п.201.1 ст.201 розд. V Податкового кодексу України від 02.12.2010 року, яка надається в електронному вигляді.

Тобто, даний пункт передбачає передачу всього переліку документів саме в якості додатків до відповідного рахунку.

Відповідачем же не оспорюється факт отримання переліку товаросупроводжувальних документів, які визначені у позивачем п.4.2 договору, в момент здійснення господарської операції з поставки товару.

З приводу направлення рахунків засобами електронної пошти суд зазначає, що в матеріалах справи містяться скріншоти, надані представником позивача, відповідно до яких ТОВ «Нафтогаз Запоріжжя» з електронної адреси вказаної в договорі «» направило 02.11.2020, 03.09.2020, 19.08.2020, 28.12.2020 на електронну адресу відповідача, вказану в договорі «» та інші адреси: «, , ІНФОРМАЦІЯ_1 », листи з додатками у вигляді файлів. Із означених скріншотів не вбачається, які саме документи направлені позивачем.

Відповідач заперечує проти отримання ним будь-якої кореспонденції від позивача на електронну пошту та надає скріншот електронної пошти з переліком листів, що ним отримані. Із наданого скріншоту судом не вбачається повна електронна адреса поштової скриньки, тільки « ud1.tender@uk …», однак, враховуючи, що в адресному рядку браузера зазначено: «mail.ukr.net», суд доходить висновку, що відповідачем надано до суду скріншот саме з електронної скриньки « ». Дослідивши вказаний скріншот суд встановив, що він містить інформацію про отримання відповідачем від позивача 19.08.2020 електронного листа з додатком «ТОВ «Нафтогаз Запоріжжя» документи…». Разом з тим, суд зауважує, що електронна пошта « » не зазначена відповідачем у спірному договорі, скріншоту на підтвердження своєї позиції щодо неотримання ним рахунків електронною поштою від позивача на зазначену ним у договорі електронну скриньку «» до суду останній не надав.

Виходячи з викладеного, суд не має можливості достеменно зробити висновок щодо направлення на електронну адресу відповідача, зазначену у договорі, або будь-яку іншу, про застосування якої заявив би відповідач, саме рахунків на оплату у вказаний позивачем період.

Під час розгляду справи позивач надав до суду докази направлення на адресу відповідача рахунків на оплату поставленого товару засобами поштового зв`язку, а саме: опис вкладення, накладну та квитанцію до поштового відправлення №437, відповідно до яких рахунки №217 від 02.09.2020 та №245 від 29.09.2020 направлені ДП«Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» 08.04.2021.

Згідно наданої позивачем інформації, яка міститься на офіційному сайті АТ «Укрпошта», поштове відправлення №437 отримане одержувачем 14.04.2020.

Таким чином, відповідач отримав спірні рахунки на оплату поставленого товару, разом з тим, суд не приймає означений доказ до уваги, у зв`язку з тим, що відправка кореспонденції відбулась після звернення позивача за захистом своїх порушених прав та законних інтересів до суду.

Одночасно, суд зазначає, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє Відповідача від обов`язку оплатити товар.

Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №915/641/19, від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18 і суд не вбачає підстав для відступу від зазначеної позиції у цій справі.

Окремо суд застережує, що у відповідності до п. 4.1 договору рахунок визначений саме в якості виключно підстави проведення платежу, строк же оплати вираховується як відстрочення платежу протягом 30 календарних днів з дня поставки товару.

З огляду на наявність належних платіжних реквізитів позивача у розділі ХІІ договору відповідач мав можливість здійснити відповідні платежі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обов`язок з оплати товару у відповідача згідно умов п.4.1 договору настав та складає.

- за видатковими накладними №206, №207 від 13.08.2020 до 14.09.2020 включно (враховуючи, що останній 12.09.2020 день припадає на вихідний день);

- за видатковими накладними №221, №222 від 02.09.2020 до 02.10.2020 включно;

- за видатковими накладними №251,№252 від 29.09.2020 до 29.10.2020 включно.

З виписки по рахунку ТОВ «Нафтогаз Запоріжжя», що містяться в матеріалах справи, та платіжних доручень вбачається, що відповідачем сплачено грошові кошти за отриманий товар 16.09.2020 в сумі 130000,00грн (призначення платежу: «оплата за бензин та дизельне пальне згідно дог.№292Т від 03.08.2020 відповідно до тендеру №UA-2020-06-24-00-6357-f d n/x/ ПДВ21666.67грн»), 24.09.2020 в сумі 71000,00грн (призначення платежу: «оплата за бензин та дизельне пальне згідно дог.№292Т від 03.08.2020 відповідно до тендеру №UA-2020-06-24-00-6357-f d n/x/ ПДВ11833,33грн»).

Із виписки по рахунку і платіжних доручень не вбачається, за якими видатковими накладними безпосередньо відповідач сплатив поставлений йому товар за договором, разом з тим, у судовому засіданні представник позивача зазначив, що суми сплачені відповідачем зараховані в погашення заборгованості за видатковими накладними: №206 від 13.08.2020 повністю; №207 від 13.08.2020 повністю; №221 від 02.09.2020 частково на суму 11514,00грн. Порядок погашення визначався виходячи з зобов`язань по оплаті, що виникли першими.

Зазначене в позовній заяві твердження, що суми сплачені відповідачем за платіжними дорученнями №3107 від 16.09.2020 та №3141 від 24.09.2020 зараховані позивачем за видатковими накладними №206 від 13.08.2020 та №207 від 13.08.2020 тільки частково представник позивача просив суд вважати такими, які вказані помилково.

Заперечень щодо порядку зарахування сплачених грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за накладними відповідач у відзиві не висловив.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач сплатив заборгованість перед позивачем за поставлений товар за видатковою накладною №206 від 13.08.2020 на суму 96300,00грн та за видатковою накладною №207 від 13.08.2020 на суму 93186,00грн, а отже заборгованість за цими накладними у відповідача перед позивачем відсутня.

Крім того, відповідачем частково сплачено заборгованість за видатковою накладною №221 від 02.09.2020 на суму 11514,00грн, доказів на підтвердження сплати залишку заборгованості за поставлений товар за вказаною накладною матеріали справи не містять, відповідно заборгованість за видатковою накладною №221 від 02.09.2020 становить 94306,8грн.

Крім того, доказів на підтвердження оплати заборгованості за видатковими накладними: №222 від 02.09.2020 на суму 112200,00грн, №251 від 29.09.2020 на суму 110595,00грн, №252 від 29.09.2020 на суму 133518,00грн матеріали справи не містять.

Зважаючи на викладене, господарський суд вважає доведеним факт порушення відповідачем умов правочину в частині виконання зобов`язань з вчасної оплати прийнятого від позивача товару та встановленою наявність основного боргу Замовника перед Постачальником за договором №292Т від 03.08.2020 року в загальній сумі 450619,80грн, з яких: заборгованість за видатковими накладними: №221 від 02.09.2020 - 94306,8грн; №222 від 02.09.2020 - 112200,00грн, №251 від 29.09.2020 - 110595,00грн, №252 від 29.09.2020 - 133518,00грн.

Предметом спору в даній справі також є матеріально-правова вимога позивача про стягнення нарахованих ним пені, інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань з оплати поставленого товару та виконаних робіт.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі порушення боржником виконання грошового зобов`язання у нього в силу закону за вимогою кредитора виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Грошовим є зобов`язання, за яким боржник зобов`язується сплатити кредитору певну суму грошових коштів.

Враховуючи положення частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається з розрахунку 3% річних нарахованих на заборгованість за видатковими накладними, позивачем заявлено до стягнення 3% річних в сумі 3338,04грн, що нараховані наступним чином:

на заборгованість в розмірі 94306,80грн за видатковою накладною №221 від 02.09.2020 за період з 03.10.2020 по 15.01.2021 на суму 811,66грн;

на заборгованість в розмірі 112200,00грн за видатковою накладною №222 від 02.09.2020 за період з 03.10.2020 по 15.01.2021 на суму 965,66грн;

на заборгованість в розмірі 110595,00грн за видатковою накладною №251 від 29.09.2020 за період з 30.10.2020 по 15.01.2021 на суму 707,08грн;

на заборгованість в розмірі 133518,00грн за видатковою накладною №252 від 29.09.2020 за період з 30.10.2020 по 15.01.2021 на суму 853,64грн.

Контррозрахунок відсутній.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних на заборгованості за видатковими накладними за визначені періоди, судом встановлено, що останній здійснений позивачем арифметично невірно, внаслідок чого суд здійснив власний розрахунок.

Згідно здійсненого судом розрахунку сума 3% річних нарахованих на заборгованість за видатковими накладними становить 3339,55грн, що нараховані наступним чином:

на заборгованість в розмірі 94306,80грн за видатковою накладною №221 від 02.09.2020 за період з 03.10.2020 по 15.01.2021 на суму 811,97грн;

на заборгованість в розмірі 112200,00грн за видатковою накладною №222 від 02.09.2020 за період з 03.10.2020 по 15.01.2021 на суму 966,03грн;

на заборгованість в розмірі 110595,00грн за видатковою накладною №251 від 29.09.2020 за період з 30.10.2020 по 15.01.2021 на суму 707,46грн;

на заборгованість в розмірі 133518,00грн за видатковою накладною №252 від 29.09.2020 за період з 30.10.2020 по 15.01.2021 на суму 854,09грн.

Зважаючи на викладене, враховуючи, що згідно ст. 237 ГПК України суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, позовні вимоги щодо стягнення з ДП«Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» суми 3% річних підлягають задоволенню в заявленому позивачем розмірі в сумі 3338,04грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено розрахунок індексу інфляції в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п.3.2 п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

При зменшенні суми боргу внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від суми основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).

Наведені висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18, 26.06.2020 у справі № 905/21/19, від 24.09.2020 у справі №915/2095/19.

Крім того, відповідно до роз`яснення Верховного Суду викладеного в постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Відповідно до наданого позивачем до додаткових пояснень розрахунку інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором, позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати в загальній сумі 4806,61грн, що нараховані наступним чином:

на заборгованість в розмірі 94306,80грн за видатковою накладною №221 від 02.09.2020 за період з жовтня по грудень сума інфляційних склала 1005,94грн;

на заборгованість в розмірі 112200,00грн за видатковою накладною №222 від 02.09.2020 за період з жовтня по грудень сума інфляційних склала 1196,80грн;

на заборгованість в розмірі 110595,00грн за видатковою накладною №251 від 29.09.2020 за період з жовтня по грудень сума інфляційних склала 1179,68грн;

на заборгованість в розмірі 133518,00грн за видатковою накладною №252 від 29.09.2020 за період з жовтня по грудень сума інфляційних склала 1424,192грн.

Контррозрахунок відсутній.

Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат, на заборгованості за видатковими накладними за визначені періоди, судом встановлено, що останні здійснені позивачем арифметично та методологічно невірно, так як позивач розрахував інфляційні втрати окремо за кожний місяць, а отже без урахування приписів п.п.3.2 п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», відповідно до якої розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення. Враховуючи, що період прострочення грошового зобов`язання складається з декількох місяців, відповідно і розрахунок інфляційних втрат повинен здійснюватись шляхом множення суми боргу на сукупний індекс інфляції за місяці прострочення. Крім того, при здійсненні розрахунку за видатковими накладними №№251, 252 від 29.09.2020, позивачем безпідставно збільшено період нарахування з жовтня 2020 року (враховуючи, що заборгованість за цими накладними виникла 30.10.2020) , а отже всупереч висновків, що містяться в постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19.

Згідно здійсненого судом розрахунку сума інфляційних втрат нарахованих на заборгованості за видатковими накладними становить в загальній сумі 12077,1грн, що нарахована наступним чином:

на заборгованість в розмірі 94306,80грн за видатковою накладною №221 від 02.09.2020 за період з жовтня по грудень сума інфляційних склала 3049,71грн;

на заборгованість в розмірі 112200,00грн за видатковою накладною №222 від 02.09.2020 за період з жовтня по грудень сума інфляційних склала 3628,34грн;

на заборгованість в розмірі 110595,00грн за видатковою накладною №251 від 29.09.2020 за період з листопада по грудень сума інфляційних склала 2446,03грн;

на заборгованість в розмірі 133518,00грн за видатковою накладною №252 від 29.09.2020 за період з листопада по грудень сума інфляційних склала 2953,02грн.

Зважаючи на викладене, враховуючи, що згідно ст. 237 Господарського процесуального кодексу України суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, позовні вимоги щодо стягнення з ДП«Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» суми інфляційних втрат підлягають задоволенню в заявленому позивачем розмірі в сумі 4806,61грн.

Відносно вимог про стягнення пені суд зазначає наступне.

Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення пені за загальну суму 308,22грн, з яких: за видатковою накладною №221 від 02.09.2020 за період з 03.10.2020 по 15.01.2021 на суму 99,02грн; за видатковою накладною №222 від 02.09.2020 за період з 03.10.2020 по 15.01.2021 на суму 117,81грн; за видатковою накладною №251 від 29.09.2020 за період з 30.10.2020 по 15.01.2021 на суму 86,26грн; за видатковою накладною №252 від 29.09.2020 за період з 30.10.2020 по 15.01.2021 на суму 104,14грн.

При цьому, якщо арифметично підрахувати суми пені за кожною накладною, які зазначені позивачем у розрахунку, загальна сума заявленої до стягнення пені складає 407,23грн.

Під час розгляду справи від позивача не надходило заяви про збільшення розміру позовних вимог, у зв`язку з чим суд розглядає вимогу про стягнення пені вказаній у резолютивній частині позовної заяви в розмірі 308,22грн.

Контррозрахунок пені відсутній.

Приписами частини першої статті 230 ГК України унормовано, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як визначено нормою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Суд приймає до уваги, що розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частина шоста статті 231 ГК України).

Статтями 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

За змістом наведених вище положень законодавства розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін.

У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Водночас частиною шостою статті 231 ГК України передбачено можливість встановлення санкції за порушення грошових зобов`язань у відсотках до облікової ставки НБУ як одиниці вимірювання такої санкції. Однак саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони мають право і не встановлювати жодних санкцій за порушення строків розрахунку.

Відповідна правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 05.09.2019 у справі N 908/1501/18.

Згідно до п.7.1 договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим Договором.

Разом з тим, умовами договору передбачений обов`язок сплати пені тільки Постачальником на користь Покупця у разі порушення строків постачання товару (п.7.2. договору), однак обов`язок сплати Покупцем на користь Постачальника пені за несвоєчасне виконання ним грошового зобов`язання з вчасної оплати за поставлений товар умови договору не містять.

Позовна заява не містить посилання на приписи законодавчих актів, згідно яких на відповідача покладений обов`язок по оплаті пені. Судом також не встановлено наявності такого зобов`язання відповідача.

Отже, сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань з оплати товару та не визначали її розміру, законодавчо обов`язок оплати пені у такому випадку також не встановлено, як наслідок, у суду відсутні підстави для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом.

Зважаючи на вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у повному обсязі.

Проаналізувавши встановлені у справі обставини, оцінивши досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, господарський суд, ураховуючи наведені положення цивільного і господарського законодавства, доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, а саме в частині стягнення заборгованості в сумі 450619,80грн, 3% річних в сумі 3338,04грн, інфляційних втрат в сумі 4806,61грн.

Розподіл судових витрат

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 6886,09грн, що підтверджується платіжними дорученнями №455 від 25.01.2021 року на суму 6886,08грн, №462 від 02.02.2021 на суму 0,01грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, сума судового збору в розмірі 6881,46грн покладається на відповідача, в решті залишається на позивачі.

Крім того, в позовній заяві міститься вимога про стягнення з відповідача на рахунок позивача суми витрат на професійну правничу допомогу.

За змістом до ч.1 ст.126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.129 ГПК України).

13.05.2021 на електронну адресу суду від представника позивача надійшла заява про надання доказів про судові витрати протягом п`яти днів після ухвалення рішення (в порядку ч.8 ст.129). Представник позивача підтримав вказане клопотання в судовому засіданні 13.05.2021.

Враховуючи викладене, розподіл судових витрат позивача на професійну правничу допомогу судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Запоріжжя» до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» про стягнення 450619,80грн основного боргу, 3338,04грн 3% річних, 4806,61грн інфляційних втрат, 308,22грн пені - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» (адреса місцезнаходження: 85670, Донецька обл., місто Вугледар, вулиця Магістральна, 4; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Запоріжжя» (адреса місцезнаходження: 69084, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вулиця Миколи Краснова, будинок 13; ) 450619,80грн основного боргу, 3338,04грн 3% річних, 4806,61грн інфляційних втрат, судовий збір в розмірі 6881,46грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено в судовому засіданні 13.05.2021.

Повний текст рішення складено та підписано 24.05.2021.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.М. Устимова