ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/460/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Саєнко А.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" (64252, Харківська область, Балаклійський район, село П`ятигірське (п), вул. Першотравнева, буд. 1)
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - Таволжанський М.В., довіреність №802 від 30.12.2020 року;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер", в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 2 600 000,00 грн. Витрати зі сплати судового збору позивач також просить стягнути з відповідача.

Позов обґрунтовано невиконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 30/13-17/КБ-Ю від 02.01.2013 2020 в частині своєчасної оплати за поставлений товар.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/460/21; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін; призначено підготовче засідання на "16" березня 2021 р. о 17:00 год.

01.03.2021 від позивача до канцелярії суду надійшло клопотання за вх. № 4835, в якому позивач просив забезпечити проведення судового засідання у справі, яке призначене на 16.03.2021 о 17:00 год., в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.03.2021 відмовлено у задоволенні клопотання Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. № 4835 від 01.03.2021).

05.03.2021 від позивача до канцелярії суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог (вх. № 5343 від 05.03.2021), в якій позивач просить прийняти заяву до провадження та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" на користь Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" 4 108 584,87 грн., що складаються з: 3 649 446,60 грн. основного боргу, 218 436, 34 грн. пені, 54 626,29 грн. 3% річних та 186075,60 грн. інфляційних втрат. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 61628,77грн..

Заява долучена до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.03.2021 прийнято заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог (вх. № 5343 від 05.03.2021) до провадження та постановлено подальший розгляд справи здійснювати з її врахуванням. Постановлено вважати сформованими позовні вимоги в наступній редакції:

" Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" (64252, Харківська область, Балаклійський район, село П`ятигірське (п), вул. Першотравнева, буд. 1, ) на користь Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1, ) 4 108 584,87 грн., що складаються з: 3 649 446,60 грн. основного боргу, 218 436, 34 грн. пені, 54 626,29 грн. 3% річних та 186075,60 грн. інфляційних втрат;

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" (64252, Харківська область, Балаклійський район, село П`ятигірське (п), вул. Першотравнева, буд. 1, ) на користь Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1, ) сплачений позивачем судовий збір у розмірі 61628,77грн.".

Цією ж ухвалою відкладено підготовче засідання на "08" квітня 2021 р. о 15:40 год.

29.03.2021 від представника позивача до канцелярії суду надійшло клопотання за вх. № 7042, в якому представник позивача просив забезпечити проведення судового засідання у справі № 922/460/21, яке призначене на 08.04.2021 о 15:40 год., в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 31.03.2021 відмовлено у задоволенні клопотання Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. № 7042 від 29.03.2021).

08.04.2021 від представника позивача до канцелярії суду електронною поштою надійшло клопотання за вх. № 2002, в якому позивач просив відкласти розгляд справи та забезпечити проведення наступних судових засідань у справі № 922/460/21 в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.04.2021 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 922/460/21 на тридцять днів; клопотання позивача (за вх. № 2002 від 08.04.2021) задоволено частково; відкладено підготовче засідання на "22" квітня 2021 р. о 15:00 год.; в частині клопотання позивача щодо участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

09.04.2021 до канцелярії суду поштою від позивача надійшло клопотання за вх. № 8129, яке за змістом є ідентичним з клопотанням за вх. № 2002 від 08.04.2021, що вже було розглянуто судом. Клопотання долучено до матеріалів справи.

16.04.2021 від представника позивача до канцелярії суду електронною поштою надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за вх. № 2176.

19.04.2021 до канцелярії суду поштою надійшло клопотання за вх. № 8830, яке є ідентичним з клопотанням за вх. № 2176. Клопотання долучено до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.04.2021 відмовлено у задоволенні клопотання АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (вх. № 2176 від 16.04.2021) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

В судовому засіданні 22.04.2021 на підставі п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 13.05.2021 о 17:15 год.

В призначеному судовому засіданні 13.05.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про причину неявки суд не повідомив.

При цьому, суд звертає увагу, що ухвала суду про відкриття провадження у справі від 18.02.2021 була отримана відповідачем, проте останній жодного разу не направив свого представника в судове засідання та відзив на позов не надав. Інші ухвали суду у цій справі були повернуті на адресу суду з позначкою пошти "За закінченням терміну зберігання".

Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридичною адресою Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" є: 64242, Харківська область, Балаклійський район, село П`ятигірське (п), вул. Першотравнева, буд. 1, а отже, саме за цією адресою судом направлялись відповідачу всі процесуальні документи.

Суд звертає увагу, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.06.2018 у справі № 904/9904/17.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Отже, у разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Відсутність відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а брати участь у судових засіданнях є правом учасників справи, що встановлено ст. 42 ГПК України. Окрім того, за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

Між Публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (далі - ПАТ «ДПЗКУ», Постачальник, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Курганський бройлер» (далі - Покупець, Відповідач або ТОВ «Курганський бройлер») укладено Договір поставки №30/13-17/КБ-Ю від 02.01.2013 (далі-Договір).

10.09.2019 ПАТ «ДПЗКУ» перейменовано в Акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України».

Відповідно до п. 1.1. Договору на умовах і в порядку, передбачених даним Договором, Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов`язується прийняти цей товар і здійснити його оплату.

Відповідно до п. 1.2. Договору предметом даного Договору є корми, що використовуються у птахівництві, що надалі іменуються Товар, - найменування, асортимент, одиниця виміру зазначаються у Специфікації, яка є невід`ємною частиною даного Договору.

Згідно з п. 5.1.1 Договору, Постачальник зобов`язаний поставляти Покупцеві Товар на умовах та в порядку, передбачених даним Договором.

Згідно специфікацій від 16.06.2020 №1-2020, від 11.08.2020 №2, від 14.08.2020 №3, від 31.08.2020 №4 Постачальник зобов`язується поставити Покупцю 550 тон +/- 20% комбікорму ПК 6-6 Ф та 1350 тон +/-20% комбікорму ПК 6-5.

На виконання умов договору Постачальник поставив Покупцю 343 980 кг комбікорму ПК 6-6 Ф та 516 660 кг комбікорму ПК 6-5 на загальну суму 9493432,68 грн., що підтверджується видатковими накладними (а.с. 35-72) та товарно-транспортними накладними (а.с. 73-110).

Відповідно до п. 4.3. Договору розрахунки за кожну поставлену партію Товару здійснюються у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання партії Товару та підписання видаткових накладних. Вартість та кількість відповідної партії Товару визначається рахунками-фактурами та супровідними документами на товар.

Відповідно до п. 5.2.2 Договору, Покупець зобов`язаний оплачувати Товар згідно з умовами даного Договору, Специфікаціями до даного Договору та відповідно до видаткових накладних та рахунків-фактур.

Згідно з п. 5.3. Договору, Постачальник має право вимагати від Покупця прийняття та оплати Товару, що відповідає умовам, визначеним у даному Договорі.

Відповідно до п.7.2 цього Договору, у випадку не надходження у визначений п. 4.3. даного Договору строк коштів від Покупця за поставлену Постачальником продукцію, Постачальник має право звернутися до Покупця з письмовою претензією.

З матеріалів справи вбачається, що Покупцем був оплачений товар на загальну суму 5 843 986,08 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 111-147). В той же час, Покупцем залишився неоплаченим товар, отриманий за видатковими накладними: №1394 від 21.08.2020, №1401 від 22.08.2020, №1402 від 22.08.2020, №1405 від 23.08.2020, №1406 від 23.08.2020, №1410 від 24.08.2020, №1411 від 24.08.2020, №1417 від 25.08.2020, №1426 від 25.08.2020, №1446 від 28.08.2020, №1451 від 28.08.2020, №1461 від 29.08.2020, №1462 від 29.08.2020, №1463 від 30.08.2020, №1464 від 30.08.2020, всього на загальну суму 3 649 446,60 грн.

Зважаючи на вказане, 26.10.2020 між сторонами було укладено Додаткову угоду до Договору поставки № 30/13-17/КБ-Ю від 02.01.2013, якою було передбачено розстрочення погашення дебіторської заборгованості покупця та порядок такого погашення.

Відповідно до п. 2 цієї Угоди сторонами було погоджено, що прострочена заборгованість Покупця перед Постачальником за поставлений товар підлягає оплаті у повному обсязі у сумі 3 649 446,60 грн. в строк до 28.02.2021 включно, а саме у наступному порядку: до 31.11.2020 - 800 000,00 грн., до 31.12.2020 - 800 000,00 грн., до 31.01.2021 - 1 000 000,00 грн., до 28.02.2021 - 1 049 446,60 грн.

Згідно п. 4 Угоди сторони погодили, що дана Додаткова угода набирає чинності з моменту здійснення першого платежу, згідно графіку платежів, що міститься у п. 2 цієї Додаткової угоди.

Проте Покупцем було проігноровано положення вказаної Додаткової угоди, жодних платежів у строки, передбачені цією Угодою, Постачальнику не надходило. Постачальник звертався до Покупця з листом щодо сплати частини простроченої заборгованості від 26.11.2020 №1882/04, відповіді на який надано не було.

Окрім того, Постачальник неодноразово звертався до Покупця листами від 06.10.2020 №1650/18, від 15.10.2020 №1691/18, від 20.10.2020 №1718/18, від 27.10.2020 №1761/18, від 01.12.2020 №1902/05 з проханням про погашення заборгованості, проте відповіді на такі листи Покупцем надано не було.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором поставки № 30/13-17/КБ-Ю від 02.01.2013 у розмірі 4 108 584,87 грн., що складається з: 3 649 446,60 грн. основного боргу, 218 436, 34 грн. пені, 54 626,29 грн. 3% річних та 186 075,60 грн. інфляційних втрат.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами ст. 173 Господарського України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 вищевказаної статті, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити а нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору поставки № 30/13-17/КБ-Ю від 02.01.2013 позивачем був поставлений відповідачу товар на суму 9 493 432,68 грн., за який відповідач розрахувався лише частково, внаслідок чого за ним рахується заборгованість перед позивачем у розмірі 3 649 446,60 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на момент розгляду справи, відповідач заборгованість не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу у розмірі 3 649 446,60 грн.

Враховуючи вказане, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором поставки № 30/13-17/КБ-Ю від 02.01.2013.

За таких обставин, суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 3 649446,60 грн. належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 218 436,34 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст. 2 цього Кодексу.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 6.3.1. Договору, за порушення строку проведення розрахунків оплати за поставлений товар, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день прострочення від вартості неоплаченого товару.

Зважаючи на прострочення відповідачем зобов`язань щодо оплати вартості поставленого товару, позивачем було нараховано відповідачу пеню по кожному зобов`язанню окремо у загальному розмірі 218 436,34 грн.

Перевіривши правильність нарахування пені, суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, здійснено позивачем арифметично вірно, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 218 436,34 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 54 626,29 грн. та інфляційних втрат у розмірі 186 075,60 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору, позивачем нараховано відповідачу 3% річних у загальному розмірі 54 626,29 грн. та інфляційні втрати у загальному розмірі 186 075,60 грн.

Перевіривши правильність нарахування 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, здійснено позивачем арифметично вірно, а тому позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних у розмірі 54 626,29 грн. та інфляційних втрат у розмірі 186 075,60 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими відповідачем та визнаються судом такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, судовий збір у розмірі 61 628,77 грн. покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" (64252, Харківська область, Балаклійський район, село П`ятигірське (п), вул. Першотравнева, буд. 1, ) на користь Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1, ) 4 108 584,87 грн., що складаються з: 3 649 446,60 грн. основного боргу, 218 436, 34 грн. пені, 54 626,29 грн. 3% річних та 186075,60 грн. інфляційних втрат.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" (64252, Харківська область, Балаклійський район, село П`ятигірське (п), вул. Першотравнева, буд. 1, ) на користь Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1, ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 61628,77грн.

Видати накази після набрання рішення законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Позивач: Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1, ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" (64252, Харківська область, Балаклійський район, село П`ятигірське (п), вул. Першотравнева, буд. 1, ).

Повне рішення складено "18" травня 2021 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/460/21