РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2021Справа № 910/2708/21

За позовом Фізичної особи-підприємця Пуріної Марини Вікторівни Дніпропетровської області

до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" м. Києва

про стягнення боргу, ціна позову 57471,33 грн.

Суддя Паламар П.І.

Без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

СУТЬ СПОРУ :

у лютому 2021 року Фізична особа-підприємець Пуріна Марина Вікторівна звернулася в суд з указаним позовом.

Позивачка зазначала, що 22 листопада 2019 р. нею було оформлено у банку відповідача кредит на розвиток підприємницької діяльності та відкрито рахунок № НОМЕР_1 .

20 січня 2020 р. на підставі її заяви відповідач відкрив їй як фізичній особі-підприємцю у своєму банку поточний рахунок № НОМЕР_2 .

4 січня 2021 р. на підставі меморіального ордеру № L0104M1XRA від 4 січня 2021 р. банк в односторонньому порядку списав з її рахунку № НОМЕР_2 відкритому нею як фізичною особою підприємцем грошові кошти у розмірі 57471,33 грн. з призначенням платежу "автоматичне погашення простроченої заборгованості". При цьому, зазначала, що вона не надавала банку будь-яких розпоряджень щодо такої банківської операції.

5 січня 2021 р. вона звернулася до відповідача із листом щодо роз`яснення дій банку з цього приводу та повернення 57471,33 грн. на її поточний рахунок № НОМЕР_2 , на який одержала відповідь про те, що указані кошти були списані з метою погашення боргу по кредиту, який нею був одержаний як фізичною особою.

Посилаючись на те, що банк списав кошти в погашення кредитної заборгованості з її рахунку, відкритого нею як фізичною особою-підприємцем, у той час як заборгованості у неї по цьому рахунку не було, позивачка просила задовольнити позов, стягнути з відповідача на свою користь 57471,33 грн., а також понесені нею по справі судові витрати.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечував, посилаючись на безпідставність заявлених вимог, оскільки умовами п. 2.1.1.3. кредитного договору передбачено списання грошових коштів з усіх рахунків клієнта, відкритих в банку, та рахунків, що будуть відкриті клієнтом банку в майбутньому, в розмірі заборгованості, яка підлягає сплаті банку за цим договором (здійснювати договірне списання).

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі укладеного між позивачкою як фізичною особою-підприємцем та відповідачем кредитного договору позивачка мала відкритий у банку відповідача поточний рахунок № НОМЕР_2 .

4 січня 2021 р. з указаного рахунку банком на підставі меморіального ордеру № L0104M1XRA від 4 січня 2021 р. було списано грошові кошти у розмірі 57471,33 грн. з призначенням платежу "автоматичне погашення простроченої заборгованості".

Це підтверджується поясненнями позивачки, викладеними у позовній заяві, поясненнями відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, наявною у матеріалах справи копією меморіального ордеру № L0104M1XRA від 4 січня 2021 р.

Правовідносини між сторонами щодо надання кредиту та обслуговування банківського рахунку врегульовані главами 71, 72 ЦК України, Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", а також кредитним договором між ними.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Згідно з п. 26.4 ст. 26 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у разі, якщо кредитором за договором є обслуговуючий платника банк, право банку на проведення договірного списання передбачається в договорі на розрахункове-касове обслуговування або в іншому договору про надання банківських послуг.

Аналогічні положення закріплені в пункті 6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного Банку України № 22 від 21 січня 2004 р.

Відповідно до умов п. 2.1.1.3.1. кредитного договору сторонами погоджено, що клієнт доручає банку при настанні термінів платежів здійснювати списання грошей у валюті кредитного ліміту з усіх рахунків клієнта, відкритих в банку, та рахунків, що будуть відкриті клієнтом банку в майбутньому, в розмірі заборгованості, яка підлягає сплаті банку за цим договором (здійснювати договірне списання).

Згідно умов п. 3.2.1.4.10. кредитного договору клієнт доручає банку списувати грошові кошти з усіх своїх поточних рахунків (як відкритих на момент початку обслуговування банком ліміту клієнта, так і тих, які відкриті після цього, а також за рахунок та в межах ліміту) у валюті кредиту для виконання зобов`язань з погашення кредиту, комісії, процентів за його використання, а також зобов`язань з погашення неустойки, в межах сум, що підлягають сплаті банку згідно з цим договором (здійснювати договірне списання). Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку, при цьому оформлюється меморіальним ордером.

Таким чином, умовами спірного договору сторони погодили списання грошових коштів для виконання зобов`язань з погашення кредиту, процентів за його використання, винагороди та неустойки в межах сум, що підлягають сплаті банку за цим договором.

Факт наявності заборгованості позивачки за наданим їй на підставі вищевказаного договору кредиту на час спірних дій відповідача сторонами не заперечується.

За таких обставин відповідач правомірно списав грошові кошти з рахунку позивачки в рахунок погашення такої заборгованості.

Доводи позивачки з цього приводу є необґрунтованими, оскільки суперечать вимогам чинного законодавства та умовам договору між сторонами.

Згідно положень ч. 1 ст. 52 ЦК, ч. 2 ст. 128 ГК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Відповідно до ст.ст. 316, 319, 320 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, використання майна для здійснення підприємницької діяльності фізичною особою не припиняє її права власності на таке майно.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника є однією з підстав припинення права власності.

За таких обставин банк за наявності встановленого договором із позивачкою-власницею розміщених у нього на рахунку грошових коштів доручення був у праві здійснити таке договірне списання.

Враховуючи викладені обставини у задоволенні позову відповідно до вимог ст. 16 ЦК України слід відмовити.

Оскільки у позові відмовлено, понесені по справі судові витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 130, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

у позові Фізичної особи-підприємця Пуріної Марини Вікторівни Дніпропетровської області відмовити.

Рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар