ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2021 р. Справа№ 911/2141/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Зубець Л.П.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Підтикан К.Г.,

за участю представників:

від ТОВ «Швейне об`єднання «Робочий стіль» - Топоров А.О., ордер ПТ 214662 від 28.04.2021;

від ПАТ «Центренерго» - Гаврись Я.Б., довіреність №58/22 від 02.03.2021,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 10.02.2021 (суддя Христенко О.О., повний текст складено - 25.02.2021) та додаткове рішення Господарського суду Київської області від 26.02.2021 (суддя Христенко О.О., повний текст складено - 17.03.2021) у справі №911/2141/20 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Швейне об`єднання «Робочий стіль» до публічного акціонерного товариства «Центренерго» про стягнення коштів та за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства «Центренерго» до товариства з обмеженою відповідальністю «Швейне об`єднання «Робочий стіль» про стягнення штрафних санкцій

ВСТАНОВИВ наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Швейне об`єднання «Робочий стіль» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до публічного акціонерного товариства «Центренерго» про стягнення 557 919,78 грн.

Позивач обґрунтовуючи свої вимоги посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про закупівлю (поставку) товарів №12/2 від 08.01.2020, в частині своєчасної оплати отриманого товару, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 516 034,62 грн., з огляду на наявність якої нараховано 30 962,08 грн. пені, 4 190,90 грн. 3% річних та 6 732,18 грн. інфляційних втрат.

Згодом від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з ПАТ «Центренерго» пеню в сумі 30 962,08 грн., 3% річних в сумі 4 190,90 грн. та 6 732,18 грн. інфляційних втрат. Вказану заяву суд прийняв до розгляду.

Крім того, до Господарського суду Київської області надійшла зустрічна позовна заява публічного акціонерного товариства «Центренерго» про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Швейне об`єднання «Робочий стіль» 247 927,74 грн.

Зустрічний позов мотивований посиланням на неналежне виконання ТОВ «Швейне об`єднання «Робочий стіль» договірних зобов`язань, в частині порушення строків поставки товару, що стало підставою для нарахування 18 916,82 грн. штрафу та 229 010,92 грн. пені.

В подальшому до суду надійшла заява ПАТ «Центренерго» про збільшення розміру позовних вимог, в якій останній просить суд стягнути з ТОВ «Швейне об`єднання «Робочий стіль» штрафних санкцій в розмірі 345 214,24 грн., з яких 326 297,42 грн. пені та 18 916,82 грн. штрафу. Наведена заява була прийнята судом до розгляду.

Рішенням Господарського суду Київської області від 10.02.2021 у справі №911/2141/20 позовні вимоги за первісним позовом задоволено повністю; стягнуто з публічного акціонерного товариства «Центренерго» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Швейне об`єднання «Робочий стіль» 30 962,08 грн. пені, 4 190,90 грн. 3% річних, 6 732,18 грн. інфляційних втрат та 2 102 грн. судового збору. В задоволенні зустрічного позову публічного акціонерного товариства «Центренерго» до товариства з обмеженою відповідальністю «Швейне об`єднання «Робочий стіль» про стягнення 345 214,24 грн. відмовлено повністю.

Задовольняючи первісний позов, суд виходив з доведеності факту несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленої продукції, а тому, беручи до уваги положення п. 9.6 договору, приписи статті 549, 625 Цивільного кодексу України, з урахуванням арифметично вірних розрахунків пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд визнав вимоги первісного позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В свою чергу, у зустрічному позові відмовлено у зв`язку з неможливістю встановити строк прострочення поставки товару.

Крім того, додатковим рішенням Господарського суду Київської області від 26.02.2021 у справі №911/2141/20 заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Швейне об`єднання «Робочий стіль» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено; стягнуто з публічного акціонерного товариства «Центренерго» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Швейне об`єднання «Робочий стіль» 15 500 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з прийнятими рішеннями, публічне акціонерне товариство «Центренерго» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 10.02.2021 та додаткове рішення Господарського суду Київської області від 26.02.2021 у справі №911/2141/20 і прийняти нове, яким відмовити в задоволенні первісного позову, а зустрічний задовольнити.

Апелянт зазначає про відсутність підстав для нарахування та стягнення з нього пені за прострочення грошового зобов`язання у розмірі 30 962,08 грн., посилаючись на невідповідність пункту 9.6 договору приписам ч. 3 ст. 549 ЦК України, оскільки п. 9.6 договору не містить вказівки, що пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення, а відтак, передбачений договором порядок нарахування пені не залежить від тривалості прострочення боржника. При цьому, на думку апелянта, наведені обставини свідчать про наявність підстав для визнання договору в цій частині недійсним. Також, за твердженнями скаржника, всупереч п. 5.8 договору він не отримував від позивача рахунок-фактуру, відповідно у відповідача був відсутній обов`язок щодо своєчасної оплати поставленого товару.

Окрім цього, апелянт не згоден з покладенням на нього витрат на правничу допомогу, зазначаючи, що адвокатом не було доведено факту виготовлення складних процесуальних документів, які потребують відповідних затрат часу, у тому числі, факту досудового врегулювання спору та направлення відповідачу будь-яких претензій, листів; матеріали справи не містять калькуляції винагороди адвоката щодо наданих послуг; акт виконаних робіт не є беззаперечною підставою для відшкодування адвокатських послуг; позивачем не додержано вимог ч. 8 ст. 129 ГПК України стосовно своєчасного подання доказів понесених витрат.

Представник апелянта - ПАТ «Центренерго» в судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

У судовому засіданні представник ТОВ «Швейне об`єднання «Робочий стіль» проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити судові рішення першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті судових рішень, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувані рішення та додаткове рішення місцевого господарського суду не підлягають зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між товариством з обмеженою відповідальністю «Швейне об`єднання «Робочий стіль» (постачальник) та публічним акціонерним товариством «Центренерго» (покупець) 08.01.2020 було підписано договір про закупівлю (поставку) товарів №12/2, за умовами п.п. 1.1, 1.2, 1.3 якого постачальник взяв на себе обов`язок поставити покупцю товари (продукцію), найменування (номенклатура, асортимент), кількість, строки поставки та інші характеристики продукції, зазначаються у додатку до договору, а покупець взяв на себе обов`язок прийняти такий товар та оплатити його.

Згідно положень п.п. 2.1, 2.2, 2.4, 2.5 договору та п. 3 додатку до договору ціною договору є загальна сума цін на продукцію (вартість) з ПДВ, що поставляється за цим договором. Ціни на продукцію визначаються в додатку до договору. Вартість продукції включає вартість тари, упаковки, маркування продукції, а також інші витрати, які покладаються на постачальника відповідно до умов постачання. Розрахунки за продукцію здійснюються покупцем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника на підставі рахунку постачальника протягом 30 календарних днів з моменту поставки продукції до складу та підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі продукції окремо за кожну партію.

У п. 2 додатку №1 до договору сторонами погоджено, що загальна вартість продукції становить 516 034,62 грн.

Постачальник здійснює поставку продукції автомобільним транспортом на умовах поставки - DDP склад покупця, відповідно до правил «Інкотермс 2010» за такими реквізитами вантажоодержувача: смт. Слобожанське, Зміївського району, Харківської області, Зміївська ТЕС ПАТ «Центренерго». Строк поставки продукції повинен складати не більше 15 календарних днів з дати отримання постачальником письмової заявки покупця. Фактичний об`єм кожної партії продукції зазначається у відповідній письмовій заявці покупця, яка є невід`ємною частиною договору. При цьому, покупець на підставі своїх письмових заявок, в межах запланованого в договорі обсягу продукції має право перерозподіляти продукцію між вантажоотримувачами без додаткового погодження з постачальником (п.п. 3.1, 3.2, 3.3 договору, п.п. 4, 5 додатку до договору).

Пунктом 5.2 договору визначено, що постачальник зобов`язаний у письмовій формі (лист, факс) у розумний строк до дати поставки, сповістити покупця про дату та час надходження продукції в погоджений пункт призначення, а також надати інформацію про вантажоперевізника та іншу інформацію, що необхідна покупцю для прийняття продукції.

Датою поставки є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання передачі продукції (п. 5.3 договору).

Договір набирає чинності з моменту підписання обома сторонами та скріплення печатками і діє протягом строку, зазначеного у додатку до договору, зокрема, до 30.06.2020 включно, а в частині виконання взаємних зобов`язань, розрахунків, гарантійних зобов`язань до повного виконання їх сторонами (п. 12.1. договору).

Предметом розгляду даної справи є позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Швейне об`єднання «Робочий стіль» за первісним позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства «Центренерго» 30 962,08 грн. пені, 4 190,90 грн. 3% річних та 6 732,18 грн. інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку з простроченням оплати поставленого товару, а також вимоги зустрічного позову публічного акціонерного товариства «Центренерго» про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Швейне об`єднання «Робочий стіль» штрафних санкцій в розмірі 345 214,24 грн., нарахованих через несвоєчасну поставку товару.

Суд першої інстанції задовольнив первісний позов, у зустрічному - відмовив.

Колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Спірний договір за своєю правовою природою відноситься до договору поставки.

Частиною 1 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору про закупівлю (поставку) товарів №12/2 від 08.01.2020, товариством з обмеженою відповідальністю «Швейне об`єднання «Робочий стіль» було поставлено, а Зміївською ТЕС публічного акціонерного товариства «Центренерго» прийнято товар, а саме - костюм ІТР у кількості 207 шт., костюм для зварника з вогнегасним просоченням у кількості 60 шт., костюм робочий у кількості 495 шт., на загальну суму 516 034,62 грн., що підтверджується копіями видаткових накладних №51 від 03.03.2020 на суму 245 794,32 грн. та №66 від 11.03.2020 на суму 270 240,30 грн., а також копіями актів приймання-передачі товару від 03.03.2020, від 11.03.2020.

Крім того, факт поставки товару підтверджується товарно-транспортними накладними від 06.03.2020 та 11.03.2020, згідно яких замовником та вантажовідправником значиться ТОВ «Швейне об`єднання «Робочий стіль», вантажоодержувачем - Зміївська ТЕС ПАТ «Центренерго».

Згідно п. 2.5 договору, п. 3 додатку №1 до договору розрахунки за продукцію здійснюються покупцем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника на підставі рахунку постачальника протягом 30 календарних днів з моменту поставки продукції до складу та підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі продукції окремо за кожну партію.

У позові товариство з обмеженою відповідальністю «Швейне об`єднання «Робочий стіль» стверджувало, що відповідач вартість поставленого товару не оплатив, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 516 034,62 грн.

Під час розгляду справи в першій інстанції, 27.08.2020 і 01.09.2020 ПАТ «Центренерго» було повністю погашено заборгованість, у зв`язку з чим позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог та стягнення 30 962,08 грн. неустойки, 4 190,90 грн. 3% річних, 6 732,18 грн. інфляційних втрат, яку суд прийняв до розгляду.

Разом з тим, оплата вартості товару здійснена з порушенням строку, встановленого п. 3 додатку №1 до договору, оскільки за поставлений 03.03.2020 товар розрахунок мав бути здійснений до 02.04.2020, а за товар поставлений 11.03.2020 - до 10.04.2020.

З огляду на порушення контрагентом взятих на себе договірних зобов`язань, позивачем за прострочення оплати товару нараховано відповідачу 4 190,90 грн. 3% річних (по акту від 03.03.2020 за період з 03.04.2020 по 14.07.2020, по акту від 11.03.2020 за період з 11.04.2020 по 14.07.2020) та 6 732,18 грн. інфляційних втрат за період з 11.04.2020 по 14.07.2020, і згідно п. 9.6 договору - 30 962,08 грн. пені.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Згідно статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За умовами п. 9.6 договору у випадку несвоєчасної оплати продукції покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі однієї облікової ставки Національного банку України від ціни неоплаченої продукції.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідач допустив прострочення оплати вартості поставленого товару за договором про закупівлю (поставку) товарів №12/2 від 08.01.2020 у спірному періоді, згідно арифметично вірного розрахунку позивача, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Швейне об`єднання «Робочий стіль» та стягнення з відповідача 4 190,90 грн. 3% річних, 6 732,18 грн. інфляційних втрат і неустойки у розмірі 30 962,08 грн.

Утім апелянт не згоден з присудженою до стягнення неустойкою, стверджуючи про її неправомірне нарахування на підставі п. 9.6 договору, оскільки вказаний пункт не містить вказівки, що пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення, а відтак, на його переконання, передбачений договором порядок нарахування пені суперечить приписам ч. 3 ст. 549 ЦК України. При цьому, на думку апелянта, вказане свідчить про наявність підстав для визнання договору в цій частині недійсним.

Колегією суддів відхиляються наведені доводи апелянта, з огляду на те, що за своєю правовою природою погоджена сторонами у п. 9.6 договору штрафна санкція, яка обрахована у відсотковому розмірі від ціни неоплаченої продукції відповідає поняттю «штраф». Зазначення в договорі неустойки (штрафу) як пені не перетворює її в пеню і не є підставою для відмови у стягненні такої неустойки (штрафу) у випадку прострочення виконання зобов`язання.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі №922/4400/17.

Отже, позивачем правомірно нараховано неустойку у розмірі 30 962,08 грн. на підставі п. 9.6 договору, який не суперечить чинному законодавству. В свою чергу, визнання положення договору недійсним не є предметом розгляду у даній справі.

Доводи апелянта про неотримання ним рахунку-фактури від позивача, внаслідок чого у відповідача був відсутній обов`язок щодо своєчасної оплати поставленого товару, колегією суддів відхиляються, оскільки згідно умов договору виконання грошового зобов`язання покупцем не пов`язано з отриманням ним від постачальника рахунку-фактури.

При цьому, рахунок-фактура за своїми ознаками не є первинним документом, а містить лише платіжні реквізити, тобто, носить інформаційний характер. Крім цього, ненадання рахунку-фактури, по своїй суті, не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні приписів Цивільного кодексу України, тому наявність або відсутність рахунка-фактури не звільняє відповідача від обов`язку оплати у визначені договором строки.

Стосовно перегляду рішення в частині вимог за зустрічним позовом, слід зазначити наступне.

Позов ПАТ «Центренерго» обґрунтований порушенням постачальником строків поставки товару за договором.

Згідно доводів ПАТ «Центренерго», 29.01.2020 покупцем на електронну адресу постачальника була надіслана заявка на отримання продукції.

Виходячи з положень п. 5 додатку №1 до договору, товар мав бути поставлений не пізніше 15 календарних днів з дати отримання постачальником заявки, тобто як вказує позивач за зустрічним позовом - не пізніше 13.02.2020.

Враховуючи здійснення поставки після встановленого договором строку, ПАТ «Центренерго» вважає наявними підстави для застосування до ТОВ «Швейне об`єднання «Робочий стіль» відповідальності передбаченої п. 9.2 договору у вигляді пені та штрафу, нарахованих за період з 14.02.2020 по дату поставки згідно актів від 03.03.2020, від 11.03.2020.

Пунктом 5 додатку №1 до договору визначено, що строк поставки продукції повинен складати не більше 15 календарних днів з дати отримання постачальником письмової заявки покупця.

Згідно пунктів 3.3, 5.2 договору фактичний об`єм кожної партії продукції зазначається у відповідній письмовій заявці покупця. При цьому, покупець на підставі своїх письмових заявок, в межах запланованого в договорі обсягу продукції має право перерозподіляти продукцію між вантажоотримувачами без додаткового погодження з постачальником. Постачальник зобов`язаний у письмовій формі (лист, факс) у розумний строк до дати поставки, сповістити покупця про дату та час надходження продукції в погоджений пункт призначення.

Натомість, матеріали справи не містять доказів направлення постачальнику письмової заявки у спосіб, визначений договором.

При цьому, умовами договору не передбачено можливості здійснення надсилання заявки електронною поштою, електронних адрес постачальника чи покупця в реквізитах договору не зазначено.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв в якості належного доказу копію роздруківки з електронної пошти листа вих. №07/1278-6060 від 29.01.2020 зі скріншотом про його направлення.

Не є належним доказом надіслання заявки і копія аркушу із журналу обліку вихідних факсограм Зміївської ТЕЦ.

Враховуючи відсутність у справі доказів надсилання покупцем заявки у письмовій формі, як і доказів її отримання відповідачем за зустрічним позовом, неможливо встановити обставин пропуску постачальником строку поставки товару та визначити період такого прострочення, що як наслідок свідчить про недоведеність ПАТ «Центренерго» підстав для застосування до відповідача відповідальності у вигляді штрафу та пені, визначеної п. 9.2 договору.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Крім цього, судом обґрунтовано покладено на ПАТ «Центренерго» витрати позивача за первісним позовом на правничу допомогу у розмірі 15 500 грн., згідно прийнятого додаткового рішення від 26.02.2021, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Між товариством з обмеженою відповідальністю «Швейне об`єднання «Робочий стіль» (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Віват Тріумф» (адвокатське об`єднання) 01.11.2018 було укладено договір про надання правової допомоги №01/11/18, за умовами п. 1.1 якого, адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати необхідну правову допомогу клієнту здійснювати представництво у господарському суді, використовувати передбачені у ГПК України права, засоби, способи і методики захисту, з усіма правами представника, а клієнт зобов`язується сплатити вартість послуг адвокатському об`єднанню за надання юридичних послуг.

Крім того, 07.08.2020 сторони уклали додаткову угоду №5 (додаток до договору №01/11/18 від 01.11.2018), якою визначені перелік та вартість надання правничої допомоги при стягненні заборгованості за договором про закупівлю (поставку) товарів №12/2 від 08.01.2020, укладеним між публічним акціонерним товариством «Центренерго» та товариством з обмеженою відповідальністю «Швейне об`єднання «Робочий стіль», з урахуванням рекомендацій щодо застосування рекомендованих (мінімальних ставок) адвокатського гонорару.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У акті виконаних робіт №4 від 11.02.2021 визначено перелік послуг наданих Адвокатським об`єднанням під час розгляду даної справи в першій інстанції, а саме - складання позовної заяви - 4 000,00 грн.; участь в судових засіданнях (25.08.2020, 18.11.2020, 14.12.2020, 20.01.2021, 10.02.2021) - 8 000,00 грн.; складання відповіді на відзив (500,00 грн., за аркуш) - 3 500,00 грн. (за 7 аркушів).

Загальна вартість наданих послуг складає 15 500 грн.

Також, в якості доказу оплати адвокатських послуг позивачем надано заключну виписку по контрагенту ТОВ «Швейне об`єднання «Робочий стіль», згідно якої на рахунок Адвокатського об`єднання «Віват Тріумф» перераховано грошові кошти в сумі 15 500,00 грн., з призначенням платежу «оплата за надання юр. послуг та адв. допомоги №01/11/2018 дод. угоди №5 від 07.08.2020 та акту №4 від 11.02.2021».

Відповідно до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 вказаної статті).

Відповідач за первісним позовом заперечив проти покладення на нього витрат на професійну допомогу посилаючись на те, що матеріали справи не містять калькуляції винагороди адвоката щодо надання правової допомоги за договором, не доведено факту виготовлення складних процесуальних документів, які потребують відповідних затрат часу, акт виконаних робіт, не може бути підставою для відшкодування відповідних витрат, заявником порушено норми ч. 8 ст. 129 ГПК України щодо своєчасного подання доказів.

Водночас, як слідує зі змісту додаткової угоди №5 від 07.08.2020, розмір гонорару адвоката за кожну з наданих послуг визначений у фіксованій сумі, виходячи з ціни яких і було здійснено нарахування загальної вартості обсягу наданих послуг, про що сторонами складено акт №4 від 11.02.2021.

Підписавши договір №01/11/18 від 01.11.2018, додаткову угоду №5 від 07.08.2020 до нього та акт виконаних робіт, сторони тим самим дійшли згоди щодо переліку наданих послуг та розміру наданих адвокатом послуг, який не суперечить умовам договору про надання правової допомоги, що у сукупності з іншими доказами, свідчить про домовленість сторін з приводу обсягу та вартості проведеної роботи.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Таких доказів або обґрунтувань, які б свідчили про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката, відповідач не надав, у зв`язку з чим, колегія суддів дійшла висновку про те, що ним у відповідності до ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України не доведено неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката складності справи.

Стосовно дотримання заявником строку на подання доказів понесених адвокатських витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

До судових дебатів, в судовому засіданні 10.02.2021 представник позивача за первісним позовом заявив про розподіл судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, вказавши, що відповідні докази будуть надані у встановлений законодавством строк.

Заява ТОВ «Швейне об`єднання «Робочий стіль» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу разом з підтверджуючими доказами надіслана до суду 15.02.2021, про що свідчить відмітка на конверті, в якому надійшла заява.

Отже, заявником подано докази розміру понесених адвокатських витрат в межах строку встановленого ч. 8 ст. 129 ГПК України, чим спростовуються доводи апелянта про протилежне.

Таким чином, беручи до уваги підтверджений матеріалами справи факт надання Адвокатським об`єднанням професійної правничої допомоги у цій справі в першій інстанції на суму 15 500 грн., та те, що розмір таких витрат є обґрунтованим, співмірним з виконаними роботами (наданими послугами), обсягом наданих послуг та складністю даної справи, місцевий суд дійшов вірного висновку про покладення на ПАТ «Центренерго» адвокатських витрат в сумі 15 500 грн.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувані рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на ПАТ «Центренерго» (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Центренерго» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 10.02.2021 та додаткове рішення Господарського суду Київської області від 26.02.2021 у справі №911/2141/20 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 24.05.2021 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Л.П. Зубець

М.А. Дідиченко