ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2021 р. м. Київ Справа № 911/136/21

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В. за участю секретаря судового засідання Абраменко М.К., розглянувши справу в судовому засіданні

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АС-Транс брок"

до Фізичної особи-підприємця Захарова Олександра Костянтиновича

про стягнення 130 377,04 грн.

Учасники судового процесу:

від позивача: Скрипко Є.В.

від відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АС-Транс брок" звернулося до Господарського Київської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Захарова Олександра Костянтиновича про стягнення 130 377,04 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем умов договору про надання транспортних послуг при перевезенні вантажів у міжнародному автомобільному сполученні № 20.11.18 від 20.11.2018 в частині здійснення оплати за надані послуги. Враховуючи наявну заборгованість відповідача, позивачем подано зазначену позовну заяву про стягнення з останнього 86 580,14 грн. основного боргу та 43 796,90 грн. нарахованої пені.

Ухвалою Господарського суду Київської області № 911/136/21 від 18.01.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АС-Транс брок" залишено без руху.

01.02.2021 від позивача надішли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 18.01.2021.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.02.2021 справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, у зв`язку з чим призначено судове засідання на 18.03.2021; надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцем державної реєстрації Дочірнього підприємства "ЕНЕРГОТРАНССЕРВІС" є: 08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Полтавська, буд. 27-В, кв. 25.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 18.02.2021 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Полтавська, буд. 27-В, кв. 25; а також на поштову адресу: 08298, Київська обл., пгт. Коцюбинське, вул. Пономарьова, буд. 2/2, кв. 135)

Поштове відправлення із юридичної адреси 19.02.2021 повернулось на адресу Господарського суду Київської області із поміткою працівника поштового відділення: "за даною адресою не проживає".

Відповідно до п. 99 Постанови №270 від 05.03.2009р. Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку», рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату.

У разі відсутності адресата до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення.

Відповідно до п. 116 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через 5 календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

Проте, 26.02.2021 на адресу суду повернулося рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за поштовою адресою.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання листа з ухвалою суду відповідачем та повернення його до суду з поміткою «адресат відсутній» за юридичною адресою є наслідком відсутності волевиявлення відповідача щодо їх належного отримання, проте, ніяким чином не неналежним повідомленням про час та місце розгляду справи у розмінні Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення поштового відправлення є днем вручення ухвали суду, а отже, і належного повідомлення учасника справи.

У даному випадку судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 10.02.2021 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

09.03.2021 від позивача до суду надійшла заява про долучення додаткових документів до матеріалів справи.

В судове засідання 18.03.2021 з`явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, вимоги ухвали про відкриття провадження у справі не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 18.03.2021 судом оголошено ухвалу про відкладення судового засідання на 07.04.2021, яку занесено до протоколу судового засідання.

З метою повідомлення відповідача про дату судового засідання судом складено та направлено на адресу останнього ухвалу-повідомлення від 06.04.2021.

07.04.2021 в судове засідання з`явився представник позивача та подав клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів. Представник відповідача вдруге в судове засідання не з`явився, вимоги ухвали про відкриття провадження у справі не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

З огляду на неявку відповідача, у судовому засіданні 07.04.2021 судом оголошено ухвалу про відкладення судового засідання на 21.04.2021, яку занесено до протоколу судового засідання.

З метою повідомлення відповідача про дату судового засідання судом складено та направлено на адресу останнього ухвалу-повідомлення від 08.04.2021.

21.04.2021 в судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких просив суд позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на наступне.

Як стверджує позивач, відповідачем порушено умови договору про надання транспортних послуг при перевезенні вантажів у міжнародному автомобільному сполученні № 20.11.18 від 20.11.2018 в частині здійснення оплати за надані послуги. Враховуючи наявну заборгованість відповідача, позивачем подано зазначену позовну заяву про стягнення з останнього 86 580,14 грн. основного боргу та 43 796,90 грн. нарахованої пені.

Представник відповідача в жодне судове засідання не з`явився, вимоги ухвали суду не виконав, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, позовних вимог не оспорив.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч. 1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту п. 1 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання, та яким не було повідомлено про причини неявки.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «ЮніонЕліментаріяСандерс проти Іспанії» (AlimentariaSanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Враховуючи те, що провадження у справі № 911/136/21 було відкрито 10.02.2021 та те, що двохмісячний строк розгляду спору сплив 10.04.2021, проте судове засідання було відкладено у зв`язку із неявкою відповідача, тому у судовому засіданні 21.04.2021 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Частина 6 ст. 233 ГПК України встановлює, що у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Враховуючи те, що суддя Сокуренко Л.В., починаючи з 22.04.2021 по 07.05.2021 знаходилась у відпустці, тому повний текст рішення суду складено суддею після виходу на роботу.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши усні пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області, -

ВСТАНОВИВ:

20.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АС-Транс брок" (далі - перевізник, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Захаровим Олександром Костянтиновичем (далі - експедитор, відповідач) підписано договір № 20.11.18 щодо надання транспортних послуг під час здійснення перевезень вантажів у міжнародному автомобільному сполученні (далі - договір).

Пунктом 1.1 зазначеного правочину встановлено, що предметом дійсного договору є порядок взаємовідносин, які виникають між експедитором та перевізником під час планування, виконання та оплати транспортних послуг щодо перевезень вантажів у міжнародному автомобільному сполученні.

Відповідно до п. п. 2.3-2.4 договору, на кожне окреме завантаження здійснюється оформлення транспортного замовлення, яке містить опис умов та особливостей конкретного перевезення, а також, яке є додатком до дійсного договору. Підтвердженням факту надання послуг є оригінал ТТН встановленого зразку (CMR) з відмітками вантажовідправника, перевізника (експедитора), отримувача вантажу та митних органів.

Як вбачається із матеріалів справи, сторонами складено та підписано разові заявки № 20/11/18 від 20.11.2018 та № 11/12/18 від 11.12.2018, копії яких долучено до матеріалів справи. Заявкою №20/11/18 від 20.11.2018 контрагенти погодили умови перевезення вантажу, а саме: дата подання транспорту під навантаження - 20.11.2018; маршрут перевезення: Україна-Польща митний перехід Ягодин; адреса завантаження: м. Харків, пр.-т Гагаріна, 183А; вантаж: мед в бочках; маса брутто до 21 700 кг., об`єм 82-86 м3, вид упаковки: 200 л. бочки; адреса отримувача вантажу: ul. Brukowa 3, Kamien, 26-800 Bialobrzegi, woj. Mazowieckie, Poland; термін доставки: 23-26.11.2018. Також, в умовах заявки, було зазначено, що оплату фрахту б/н по курсу НБУ станом на день розвантаження у розмірі 41 019,94 грн. гарантуємо на протязі п`яти - семи банківських днів на підставі оригіналів документів (СМР, рахунок та акт).

Заявкою № 11/12/18 від 11.12.2018 контрагенти погодили умови перевезення вантажу, а саме: дата подання транспорту під навантаження - 13-14 грудня 2018; маршрут перевезення: Україна-Польща митний перехід Ягодин; адреса завантаження: Кіровоградська обл., Кіровоградський р-н, с. Грузьке, вул. Саблина 62; вантаж: мед в бочках та відрах; маса брутто до 22,05 т., об`єм 82-86 м3, вид упаковки: бочки, відра 26 літрів, відра 1,5 літрів; адреса отримувача вантажу: Tirsped Sp.z o. o. ul. Spedycyjna 22 03-191 Warszawa; термін доставки: 18.12.2018. Також в умовах заявки було зазначено, що оплату фрахту б/н у розмірі 52 580,14 грн. станом на день розвантаження автомобіля гарантуємо на протязі семи банківських днів на підставі оригіналів документів.

Згідно з пунктом 5.2 договору, підставою для оплати фрахту експедитором є оригінал рахунка-фактури перевізника в одному екземплярі, оригінал CMR-накладної разом із митними відмітками та відміткою вантажоотримувача щодо отримання вантажу і оригінали інших додаткових документів, які зазначені у транспортному замовленні. Для перевізника обов`язковим є надання акту виконаних робіт. Зазначені документи повинні бути надані не пізніше ніж на протязі 30 днів після виконання вантажоперевезення. Ненадання перевізником вищенаведених документів надає право експедитору відмовити в оплаті фрахту до моменту надання необхідних документів.

Умовами п. 5.3 договору визначено, що строк оплати послуг перевізнику складає 14 днів для оплати в EUR, USD або російських рублях та 7 днів у гривні з моменту отримання експедитором документів, зазначених у п. 5.2 даного договору. При цьому, оплата здійснюється у валюті, зазначеній у транспортному замовленні. Можлива передоплата.

Позивачем, на виконання умов договору та заявок № 20/11/18 від 20.11.2018 та № 11/12/18 від 11.12.2018, було здійснено перевезення вантажу, що підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними CMR 015630 та 003712, копії яких містяться у матеріалах справи.

Судом встановлено, що позивачем оформлено та надано відповідачу Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000701 від 26.11.2018 на суму 41 019,94 грн. та № ОУ-0000800 від 21.12.2018 на суму 52 580,14 грн. (копії долучено до матеріалів справи), які підписані відповідачем та скріплені печаткою відповідача без будь-яких зауважень та заперечень.

Також, позивачем складено та виставлено відповідачу рахунки на оплату № СФ-0000701 від 26.11.2018 на суму 41 019,94 грн. та № СФ-0000800 від 21.12.2018 на суму 52 580,14 грн.

Враховуючи відсутність будь-яких зауважень з боку відповідача щодо наданих послуг, господарський суд встановив, що Акти надання послуг № ОУ-0000701 від 26.11.2018 на суму 41 019,94 грн. та № ОУ-0000800 від 21.12.2018 на суму 52 580,14 грн. є погодженими, а послуги, надані позивачем відповідачу є прийнятими.

Умовами п. 9.1 договору встановлено, що даний договір вступає в дію з дати підписання та діє до 31 грудня 2020 року. Якщо жодна із сторін за 30 днів до спливу строку дії договору не повідомить іншу сторону у письмовому вигляді щодо наміру розірвання договору, то його термін автоматично продовжується на кожен наступний календарний рік.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір № 20.11.18 щодо надання транспортних послуг під час здійснення перевезень вантажів у міжнародному автомобільному сполученні від 20.11.2018, як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором перевезення.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 Цивільного кодексу України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов`язання виконав належним чином у відповідності до умов договору та заявок, погоджених сторонами. Акти надання послуг № ОУ-0000701 від 26.11.2018 на суму 41 019,94 грн. та № ОУ-0000800 від 21.12.2018 на суму 52 580,14 грн. підписані без зауважень та заперечень (копії містяться у матеріалах справи). Зі змісту міжнародних товарно-транспортних накладних CMR 015630 та 003712 вбачається, що на них міститься вся необхідна інформація, передбачена умовами договору.

Крім того, оскільки у актах здачі-прийняття робіт є посилання на виставлені позивачем відповідачу рахунки, а на актах є підпис відповідача, тому господарський суд вважає, що CMR 015630 та 003712, акти здачі-прийняття робіт № ОУ-0000701 від 26.11.2018 на суму 41 019,94 грн. та № ОУ-0000800 від 21.12.2018 на суму 52 580,14 грн., а також рахунки на оплату № СФ-0000701 від 26.11.2018 на суму 41 019,94 грн. та № СФ-0000800 від 21.12.2018 на суму 52 580,14 грн. були отримані відповідачем 26.11.2018 та 21.12.2018 відповідно.

Отже, враховуючи дати отримання документів 26.11.2018 та 21.12.2018, а також строк оплати (7 банківських днів), господарський суд зазначає, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань по рахунку на оплату № СФ-0000701 від 26.11.2018 на суму 41 019,94 грн. є таким, що настав03.12.2018 та по рахунку на оплату № СФ-0000800 від 21.12.2018 на суму 52 580,14 грн. - 28.12.2018.

Судом встановлено, що відповідачем, свої зобов`язання щодо здійснення оплати за надані послуги з перевезення вантажу не виконано, грошових коштів у сумі 86 580,14 грн. не сплачено. Протилежного відповідачем суду не доведено, доказів оплати всієї суми заборгованості не надано.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 86 580,14 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 5.7 договору, у разі порушення строків виконання фінансових зобов`язань винна сторона сплачує іншій стороні пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний банківський день прострочення.

Позивач за прострочення строків сплати коштів за договором перевезення, керуючись п. 5.7 договору нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у сумі 17 612,00 грн. за період з 04.12.2018 по 30.12.2020 та у сумі 26 184,90 грн. за період з 03.01.2019 по 30.12.2020.

Наразі, суд зазначає, що позивачем не вірно визначено періоди прострочення зобов`язання, а саме його початок. Як встановлено судом вище, за надані послуги відповідач повинен був розраховуватися до 28.12.2018 включно у сумі 52 580,14 грн., тому прострочення почалось із 29.12.2018, а не з 03.01.2019, як визначає позивач.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Одночасно, відповідно до статті 3 Закону «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Здійснивши перерахунок пені, з урахуванням умов договору, прострочення по сплаті грошового зобов`язання, порядку розрахунків погодженого сторонами, обмеживши розмір пені подвійною обліковою ставкою НБУ та перод нарахування - 6 місяцями, з моменту прострочення, в межах розрахунку позивача, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги щодо нарахованої пені нормативно обґрунтовані у сумі 15 236,93 грн., тому підлягають задоволенню частково в зазначеній сумі.

Приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 641,54 грн.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Захарова Олександра Костянтиновича (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АС-Транс брок" (місцезнаходження: 03028, м. Київ, вул. Феодосійська, буд. 4, кв. 206; ) 86 580,14 грн. основного боргу, 15 236,93 грн. пені та 1 641,54 грн. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 18.05.2021.

Суддя Л.В. Сокуренко