ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2021 р. Справа№ 910/9851/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Мальченко А.О.

Агрикової О.В.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: адвокат Мостепанюк В.І., довіреність № 60-1733/21 від 05.02.2020

від позивача: адвокат Голік О.А., довіреність № 60-1731/21 від 05.02.2020

від відповідача 4: адвокат Кобук Р.А., ордер серії КВ № 408258 від 24.03.2021

від відповідача 5: адвокат Гаврилова О.Ю., ордер серії ВХ № 1008114 від 18.01.2021

від відповідача 9: адвокат Лакуста О.І., ордер серії СЕ № 1021411 від 07.04.2021

від відповідача 11: адвокат Собкович В.В., ордер серії АА №1047650 від 10.09.2020

від третьої особи: Калугіна О.А., довіреність № 18-00011/68438 від 19.11.2020

інші учасники явку своїх представників у судове засідання не забезпечили

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державної організації (установи, закладу) "Фонду гарантування вкладів фізичних осіб",

на рішення Господарського суду міста Києва від 01 лютого 2021 року (повне рішення складено 18.02.2021 р.)

у справі № 910/9851/20 (суддя Данилова М.В.)

за позовом Державної організації (установи, закладу) "Фонду гарантування вкладів фізичних осіб",

до: 1. ОСОБА_1 ,

2. ОСОБА_2 ,

3. ОСОБА_3 ,

4. ОСОБА_4 ,

5. ОСОБА_5 ,

6. ОСОБА_6 ,

7. ОСОБА_7 ,

8. ОСОБА_8 ,

9. ОСОБА_9 ,

10.. ОСОБА_10 ,

11. ОСОБА_11 ,

12. ОСОБА_12 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Національний банк України,

про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в :

1. Короткий зміст позовних вимог:

1.1. До Господарського суду міста Києва від Державної організації (установи, закладу) "Фонду гарантування вкладів фізичних осіб" (позивач) надійшла позовна заява до 1. ОСОБА_1 ; 2. ОСОБА_2 ; 3. ОСОБА_3 ; 4. ОСОБА_4 ; 5. ОСОБА_5 ; 6. ОСОБА_6 ; 7. ОСОБА_7 ; 8. ОСОБА_8 ; 9. ОСОБА_9 ; 10. ОСОБА_10 ; 11. ОСОБА_11 ; 12. ОСОБА_12 (відповідачі) про відшкодування шкоди, у якій з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог викладено прохання стягнути з відповідачів солідарно 394923890,12 грн. заподіяної шкоди (т.І, а.с. 53-85,).

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на дату введення тимчасової адміністрації 98,7% в структурі кредитного портфеля займали кредити надані фізичним особам.

Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що за результатами вибіркової перевірки кредитних справ встановлено порушення вимог Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями № 23, зокрема:

- пункту 3.3 глави 3 розділу II в частині неправильного визначення класу боржника-фізичної особи на підставі результатів оцінки його фінансового стану (два випадки);

- пункту 3.5 глави 3 розділу II в частині не віднесення боржників-фізичних осіб до класу Г при відсутності документів, що підтверджують отримання боржником-фізичною особою постійних доходів (145 випадків);

- пункту 3.7 глави 3 розділу II в частині нездійснення оцінки стану обслуговування боргу боржником-фізичною особою на підставі кількості календарних днів прострочення боргу за станом на перше число місяця, наступного за звітним (десять випадків).

Позивач посилався на те, що на дату інспектування сформованого Банком резерву під кредитні ризики недостатньо для покриття можливих втрат за ними - непокритий кредитний ризик за кредитними операціями з фізичними особами (без урахування комісії, що обліковується на рахунках обліку дебіторської заборгованості) становить 122 757,0 тис. грн. (з них 18 275,8 тис. грн. за кредитами позичальників, що зареєстровані у зоні проведення АТО).

Фонд вказує, що систематичне порушення банківського законодавства знайшло своє відображення в негативних висновках інспекційних перевірок Національного Банку України, якими встановлено порушення інструкцій, методичних рекомендацій, що призвело до збиткової діяльності Банку та завдання шкоди вкладникам та іншим кредиторам банку.

Враховуючи викладене Фонд стверджує, що пов`язаними особами ПАТ БАНК "ТРАСТ" (членами Наглядової ради, Правління, власниками) не було забезпечено здійснення ПАТ БАНК "ТРАСТ" своєї діяльності у відповідності до нормативів Національного банку України, вимог законодавства, а здійснення активних операцій направлених кредитування фізичних осіб без належного забезпечення, призвели до втрати Банком ліквідності, неможливості виконання зобов`язань перед вкладниками, визнання банку неплатоспроможним та завдання шкоди Банку, вкладникам та іншим його кредиторам (понесення втрат).

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції:

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 01 лютого 2021 у справі №910/9851/20 у задоволенні позову відмовлено (т.IV, а.с. 237-248).

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги:

3.1 Державна організація (установа, заклад) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу:

4.1. У апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом першої інстанції не досліджено діяльність пов`язаних осіб через призму норм ст. ст. 37, 39, 40 та 44 Закону України "Про банки і банківську діяльність", адже діяльність відповідачів здійснювалась без дотримання меж нормального господарського ризику, з порушенням принципів добросовісності та розумності, на яких ґрунтуються повноваження Правління та Спостережної ради, а також не застосовано положення ст. 42 та 43 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

4.2. Судом першої інстанції не враховано, що відповідачами в цій справі не було надано доказів, які б спростовували викладені у довідках висновки Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про те, що єдиною причиною неплатоспроможності ПАТ БАНКУ "ТРАСТ" та недостатності майна цього банку для задоволення вимог кредиторів є тривале неналежне управління Банком та здійснення ризикових операцій.

4.3. Позивач вважає, що оскільки звернувся до суду в 2020 році, відповідно мав керуватись чинною редакцією Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

5. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

5.1. ОСОБА_10 у поясненнях щодо апеляційної скарги зазначає, що "його звільнено за власним бажанням 21.08.2015, а тому не має відношення до збитків, які мали місце на момент введення тимчасової адміністрації".

5.2. У відзиві ОСОБА_5 на апеляційну скаргу зазначено, що: ст. 52 Закону України "Про банки та банківську діяльність" 12.08.2015 не містила поняття "недостатність майна банку", як підстави для відшкодування шкоди; те, що керівники банків несуть відповідальність за здійснення ризикових операцій додано до визначеного ст. 58 Закону переліку порушень лише з 02.03.2015; відповідно до ч. 3 ст. 42 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та Закону України "Про акціонерні товариства" з позовом про стягнення збитків з керівника банку може звернутись власник (акціонер) банку, а не ФГВО; судом першої інстанції досліджено та надано правову оцінку висновкам, що містяться у довідках НБУ, при цьому, у вказаних довідках містяться лише загальні формулювання без деталізації порушень в т.ч. і ОСОБА_5 .

5.3. ОСОБА_11 у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, а відповідач фактично переклав обов`язок доказування на суд.

5.4. ОСОБА_4 у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що законодавство не містить положень "ризикова діяльність"; ст. 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність" не має зворотної дії у часі; Фондом не доведено складу цивільного правопорушення у діях ОСОБА_4 ; Фондом не враховано погіршення кредитних портфелів у банківській системі загалом в період 2014-2015 років; строк позовної давності закінчився 27.03.2020.

5.5. ОСОБА_9 у відзиві на апеляційну скаргу посилається на те, що в період її перебування на керівних посадах ПАТ "Банк" Траст" виконано вимоги НБУ та приведено діяльність банку у відповідність до чинного законодавства.

5.6. Національний банк України у поясненнях на апеляційну скаргу підтримав її вимоги в повному обсязі, посилаючись на положення ч.ч. 5 та 6 ст. 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність", відповідно до яких пов`язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність. Крім того, Національний банк України вказує, що законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України покладено на відповідача.

5.7. Інші відповідачі правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

6. Розподіл справи:

6.1. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2021 року, матеріали апеляційної скарги Державної організації (установи, закладу) "Фонду гарантування вкладів фізичних осіб" у судовій справі № 910/9851/20 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Мальченко А.О.

6.2. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2021 Державній організації (установі, закладу) "Фонду гарантування вкладів фізичних осіб" поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 01 лютого 2021 року у справі № 910/9851/20. Відкрито апеляційне провадження у справі № 910/9851/20 апеляційною скаргою Державної організації (установи, закладу) "Фонду гарантування вкладів фізичних осіб" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2021 у справі № 910/9851/20 та повідомлено учасників справи про те, що розгляд справи відбудеться 20.04.2021.

6.3. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2021 р. розгляд справи відкладено на 18.05.2021 р.

7. Інші процесуальні дії у справі:

7.1. 15.04.2021 р. від представника Фонду надійшла Заява про зупинення провадження у справі, у якій викладено прохання зупинити провадження у справі до вирішення Великою палатою Верховного Суду справи у подібних правовідносинах №910/11027/18.

7.2. У судовому засіданні 18.05.2021 р. представники позивача та третьої особи надали пояснення, у яких підтримали клопотання про зупинення та просили його задовольнити.

Представники відповідачів -4, -5, -9, -11 у судовому засіданні наддали пояснення, у яких просили відмовити у задоволенні клопотання про зупинення провадження.

Дослідивши зміст клопотання про зупинення провадження колегія суддів встановила наступне.

У заяві викладено прохання зупинити провадження до вирішення справи №910/11027/18.

Так, ухвалою Касаційного Господарського суду у складі Верховного Суду від 22.10.2019 р. передано справу № 910/11027/18 на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав того, що: "виключна правова проблема полягає у визначенні моменту, з якого починається перебіг позовної давності у спорах за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до осіб про стягнення шкоди в порядку ч. 5 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб": з моменту виявлення операції та осіб, що заподіяли шкоду та встановлення її розміру, чи з моменту завершення ліквідаційної процедури банку та складання ліквідаційного балансу.".

Разом з тим, за наслідками розгляду справи №910/9851/20 судом першої інстанції відмовлено у задоволенні пред`явлених у її межах вимог.

Натомість відповідно до викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц викладено правову позицію, відповідно до якої: "Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відкладення вирішення такого клопотання до стадії розгляду справи по суті на якій буде встановлено чи підлягають задоволенню позовні вимоги та враховуючи викладене, чи підлягає застосуванню позовна давність.

7.3. Також у судовому засіданні 18.05.2021 р. представники позивача та третьої особи надали пояснення, у який підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у позов задовольнити.

7.4. Представники відповідачів -4, -5, -9, -11 у судовому засіданні 18.05.2021 р. надали пояснення, в яких заперечували проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні, а оскаржуване рішення залишити без змін.

7.5. Відповідачі 1-3, 6-8, 10, 12 явку своїх представників не забезпечили, про причини неявки колегію суддів не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

7.6. Враховуючи викладене, те, що неявка відповідачів 1-3, 6-8, 10, 12 є другою неявкою, а також те, що така неявка не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та без участі представників відповідачів 1-3, 6-8, 10, 12.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

8. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи:

8.1. На підставі рішення Національного банку України № 468-рш/БТ від 06.12.2016 р. "Про віднесення Публічного акціонерного товариства БАНК "ТРАСТ" до категорії неплатоспроможних" (д.1, арк. 33-34), виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 06.12.2016 року № 2699 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ БАНК "ТРАСТ" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку" (д.1, арк. 35-36).

8.2. Під час здійснення процедури ліквідації Банку встановлено, що:

- розмір зобов`язань Банку відповідно до затверджених змін рішенням виконавчої дирекції Фонду від 31.03.2020 року № 686 до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ БАНК "ТРАСТ" загальна сума акцептованих вимог кредиторів становить 671271107, 97 грн.( д.1, арк. 41);

- оціночна (ринкова) вартість ліквідаційної маси Банку, затвердженої рішенням виконавчої дирекції Фонду від 11.05.2017 року № 1873 (з урахуванням змін від 07.05.2020 року, внесених рішенням виконавчої дирекції Фонду № 908), з урахуванням звітів суб`єкта оціночної діяльності ЗАТ "КОНСАЛТИНГЮРСЕРВІС", Сертифікат №376/15 від 07.05.2015 року (д.1, арк. 42); суб`єкта оціночної діяльності ПП "ТА-ЕКСПЕРТ-СЕРВІС", Сертифікат №16961/14 від 29.09.2014 року; суб`єкта оціночної діяльності ТОВ з іноземним капіталом "ВЕРІТЕКС", Сертифікат №18/17 від 13.01.2017 року; суб`єкта оціночної діяльності ТОВ "Верітас Проперті Менеджмент", Сертифікат №960/15 від 11.12.2015 року, складає 286 376 797, 71 грн.

8.3. Фонд вказує, що недостатність майна Банку для покриття вимог кредиторів Банку склала 384 894 310, 26 грн. (671 271 107, 97 грн. - 286 376 797, 71 грн. = 384 894 310, 26 грн.).

8.4. Під час здійснення процедури ліквідації Банку встановлено, що керівники Банку здійснювали ризикову діяльність, що суперечила інтересам ПАТ БАНК "ТРАСТ" та його кредиторам, тим самим Банку було завдано збитків на суму 394 923 890, 12 грн.

8.5. Позивач посилається на те, що пов`язаними особами, які зобов`язані відшкодувати шкоду у сумі 394 923 890, 12 грн. (з урахуванням поданих уточнень), є такі фізичні особи:

- ОСОБА_1 26.10.15-27.01.2016, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - власники Банку та члени Наглядової ради до середини 2015 року (д.1, арк. 72-75); 10.02.2014-01.01.2015-

- ОСОБА_4 - власник Банку та член Наглядової ради з середини 2015 року;26.10.2015-27.01.2016

- ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - члени Наглядової ради (д.1, арк. 95-95);

- ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (власник Банку) - члени Правління (д.1, арк. 76-132).

8.6. Згідно з розділом 7 Статуту ПАТ БАНК "ТРАСТ", затвердженого Загальними зборами акціонерів Банку (протоколом № 6 від 02.07.2012 року) (Статут в редакції 2012 року) до органів управління Банку відносяться: Загальні збори акціонерів, Наглядова рада, Правління. Органами контролю є: Ревізійна комісія Банку та Служба внутрішнього аудиту (д.1, арк. 134-168).

8.7. У 2015 році відбулися зміни власників Банку та Загальними зборами акціонерів Банку затверджено Статут ПАТ БАНК "ТРАСТ" в новій редакції (протокол № 10 від 14.07.2015 року) (Статут в редакції 2015 року), тож починаючи з цього часу до органів управління банку відносяться: Загальні збори акціонерів та Правління Банку. Органами контролю є: Наглядова рада та Внутрішній аудит Банку (д.1, арк. 169-202).

8.8. Відповідно до пункту 7.4.4. Статуту в редакції 2012 року передбачено, що Наглядова рада Банку є органом, що здійснює захист акціонерів банку, і в межах своєї компетенції, визначеної цим Статутом, ЗУ "Про банки і банківську діяльність" та ЗУ "Про акціонерні товариства", контролює та регулює діяльність Правління. В той же час, до виключної компетенції Наглядової ради належить: контроль за діяльністю Правління Банку, контроль за реалізацією основних напрямків діяльності Банку, затвердження стратегії (бізнес-плану) розвитку Банку, призначення Голови Правління Банку та членів Правління, визначення вірогідності визнання Банку неплатоспроможним внаслідок прийняття на себе зобов`язань або їх невиконання, в тому числі внаслідок виплати дивідендів або викупу акцій, та інше.

8.9. Згідно з пунктом 7.4. Статуту в редакції 2015 року Наглядова рада Банку є органом, що здійснює контроль за діяльністю Правління банку, захист прав вкладників, інших кредиторів та акціонерів Банку. До виключної компетенції Наглядової ради Банку належить: затвердження стратегії розвитку Банку відповідно до основних напрямів діяльності, визначених загальними зборами акціонерів Банку, визначення та затвердження стратегії та політики управління ризиками, процедури управління ними, а також переліку ризиків, їх граничних розмірів, визначення кредитної політики Банку, здійснення контролю за діяльністю Правління банку, контроль за усуненням недоліків, виявлених Національним банком України та іншими органами державної влади та управління, які в межах компетенції здійснюють нагляд за діяльністю банку, підрозділом внутрішнього аудиту та аудиторською фірмою, за результатами проведення зовнішнього аудиту, вирішення інших питань.

8.10. Відповідно до пункту 7.5. Статуту в редакції 2015 року Правління Банку є виконавчим органом Банку, який очолює Голова Правління Банку. Правління Банку здійснює управління поточною діяльністю Банку, формування фондів, необхідних для його статутної діяльності, та несе відповідальність за результатами фінансово-господарської діяльності Банку згідно з принципами та порядком, встановленими цим Статутом, рішеннями Загальних зборів акціонерів Банку і Наглядової ради Банку. До компетенції Правління Банку належить: реалізація стратегії та бізнес-плану розвитку Банку; реалізація стратегії та політики управління ризиками, затвердженої Наглядовою радою Банку, забезпечення впровадження процедур виявлення, оцінки, контролю та моніторингу ризиків; інформування Наглядової ради Банку про показники діяльності Банку, виявлення порушення законодавства, внутрішніх положень Банку та про будь-яке погіршення фінансового стану Банку або про загрозу такого погіршення, про рівень ризиків, що виникають у ході діяльності Банку; забезпечення виконання рішень Загальних зборів акціонерів та Наглядової ради Банку, вирішення інших питань.

8.11. Як передбачено пунктом 7.6. Статуту в редакції 2015 року (що відповідає пункту 7.7. Статуту в редакції 2012 року) керівниками Банку є Голова, його заступники та члени Наглядової ради Банку, Голова, його заступники та члени Правління Банку, головний бухгалтер, його заступники, керівники відокремлених структурних підрозділів Банку.

8.12. Пункт 7.9. Статуту в редакції 2015 року (що відповідає пункту 7.9. Статуту в редакції 2012 року) передбачає, що при виконанні своїх обов`язків відповідно до ЗУ "Про банківську діяльність", чинного законодавства України та нормативно-правових актів Національного банку України, керівники Банку зобов`язані діяти на користь Банку і клієнтів та ставити інтереси Банку вище власних. Зокрема, керівники Банку зобов`язані: ставитися з відповідальністю до виконання своїх службових обов`язків; приймати рішення в межах наданих повноважень та інші.

8.13. 01 червня 2020 року Фонд звернувся до вказаних осіб з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної Банку та його кредиторам у розмірі 379 470 745, 28 грн. (д.1, арк. 48-50, 51-71).

8.14. Враховуючи, що вказані вимоги не були задоволені, Фонд звернувся до суду з даним позовом.

9. Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

9.1. Позивачем заявлені вимоги про солідарне стягнення з відповідачів, як з пов`язаних з Банком осіб (членів наглядової ради та членів правління, осіб, які мають істотну участь у банку), завданої Банку шкоди, обґрунтовуючи неправомірність дій таких осіб порушенням вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійсненням ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності.

9.2. Фонд посилається на те, що відповідно до аналізу складових фінансової звітності за 2013-2015 роки та за 06.12.2016 рік, уповноважена особа Фонду дійшла висновків, що ПАТ БАНК "ТРАСТ" впродовж останніх 3-х років (з 01.01.2014 по 07.12.2016) проводив ризикову кредитну політику. Фактично основним ресурсом для надання кредитів були кошти залучені у фізичних осіб. В структурі активів основною складовою були кредити, надані клієнтам Банку (д.3, а.с. 216-219).

9.3. Підставою для покладення відповідальності на відповідачів як пов`язаних осіб Банку Фонд визначає положення ч. 5 та 6 ст. 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та ч. 5 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

9.4. Фонд посилається на Довідки НБУ за 2016 р. у яких періодом перевірки було 01.07.2013 - 01.07.2016 (д.7, арк. 84).

9.5. Разом з тим, Фонд не розмежовує та не визначає які саме, у який період та ким саме з відповідачів (окремо) вчинялись дії та до яких наслідків вони призвели.

9.6. Доведення вказаних обставин є важливим з огляду на те, що до 11.08.2015 р. стаття 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність" мала іншу редакцію, а саме: власники істотної участі, керівники банку (крім керівників відокремлених підрозділів банку) за фіктивне банкрутство, доведення до банкрутства або приховування стійкої фінансової неспроможності банку несуть відповідальність. На власників істотної участі та керівників банку за рішенням суду може бути покладена відповідальність за зобов`язаннями банку в разі віднесення банку з їх вини до категорії неплатоспроможних.

9.7. Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

9.8. Таким чином, нова редакція статті 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність" не може бути застосована до правовідносин, які тривали у період з 2013 по 11.08.2015 р., оскільки не має зворотної дії.

9.9. Як стверджує позивач, недостатність майна ПАТ БАНК "ТРАСТ" для покриття вимог кредиторів банку становить 384 894 310, 26 грн., в той же час позивач просить стягнути солідарно з відповідачів з урахуванням уточнених вимог 394 923 890, 12 грн.

9.10. Проте, термін "недостатність майна" був включений до редакції Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" лише 12 серпня 2015 року, тоді як дії (бездіяльність) відповідачів на які посилається позивач вчинялись в період з 2013 рік по 2015 рік.

9.11. Таким чином, за період здійснення відповідачами своїх повноважень з 2013 по 12 серпня 2015 року до даних правовідносин підлягає застосуванню Закон України "Про банки і банківську діяльність" та Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в редакції, яка діяла до внесення змін згідно Закону України від 02.03.2015 році №218-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності пов`язаних із банком осіб", а після, - та що діяла з 12.08.2015 р.

9.12. Відповідно до ч. 5 ст. 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність", власники істотної участі, керівники банку (крім керівників відокремлених підрозділів банку) несуть відповідальність за фіктивне банкрутство, доведення до банкрутства або приховування стійкої фінансової неспроможності банку.

9.13. До правовідносин за період шести місяців 2016 року підлягає застосуванню в новій редакції Закон України "Про банки і банківську діяльність" та Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

9.14. Також позивач не розмежовує по періодам суму завданих відповідачами збитків, відповідно до вищезазначеного законодавства, яке діяло на період 2013-2015 роки та півроку 2016 року.

9.15. Не зважаючи на те, що Фонд стверджує, що пов`язаними особами ПАТ БАНК "ТРАСТ" (членами Наглядової ради, Правління, власниками) не було забезпечено здійснення ПАТ БАНК "ТРАСТ" своєї діяльності у відповідності до нормативів Національного банку України, вимог законодавства, а здійснення активних операцій направлених кредитування фізичних осіб без належного забезпечення, призвели до втрати Банком ліквідності, неможливості виконання зобов`язань перед вкладниками, визнання банку неплатоспроможним та завдання шкоди Банку, вкладникам та іншим його кредиторам (понесення втрат), до матеріалів справи не надано доказів вчинення Фондом дій щодо звернення до правоохоронних органів з відповідними заявами про вчинення злочину.

9.16. Відповідно до ст. 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність", на власників істотної участі та керівників банку за рішенням суду може бути покладена відповідальність за зобов`язаннями банку в разі віднесення банку з їх вини до категорії неплатоспроможних.

9.17. Таким чином, передбачена відповідно до ст. 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність", відповідальність керівників банку у випадку віднесення його до категорії неплатоспроможних наступає лише за наявності їх вини.

9.18. При цьому, жодна пов`язана особа ПАТ БАНК "ТРАСТ" не визнана винною та притягнута до кримінальної відповідальності за статтею 218-1 Кримінального кодексу України "Доведення банку до неплатоспроможності".

9.19. Відповідно прес-релізу Національного банку України, щодо віднесення ПАТ Банк "ТРАСТ" до категорії неплатоспроможних, погіршення фінансового стану ПАТ Банк "ТРАСТ" мало системний характер та спричинено низкою чинників, зокрема, значний обсяг кредитів банку надавався на територіях, на яких здійснювалася АТО. Через відсутність обслуговування таких кредитів, фінансовий стан банку значно погіршився, капітал Банку набув від`ємного значення (на 01.12.2016 - "-" 135 млн. грн.), що у свою чергу спричинило порушення економічних нормативів (т.І, а.с. 254).

9.20. Указом Президента України № 405/2014 від 13 квітня 2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", що мало наслідком введення Антитерористичної операції на сході України.

Антитерористична операція на сході України (АТО) - комплекс військових та спеціальних організаційно-правових заходів українських силових структур, спрямований на протидію діяльності незаконних російських та проросійських збройних формувань у війні на сході України. Операція тривала з 14 квітня 2014 року до 30 квітня 2018 року.

Указом Президента України № 116/2018 від 30 квітня 2018 року введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року "Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях", що мало наслідком введення на вказаних територіях операції Об`єднаних сил (ООС).

Антитерористична операція на сході України мала наслідком припинення повернення кредитів, які було видано на Сході України, саме тому ні менеджмент Банку ні влада України не передбачали і не могли передбачити відповідну військову операцію на території України, її розвиток та тривалість.

9.21. Примусове стягнення кредитів у позичальників, які опинилися у зоні АТО стало неможливим, оскільки у цій зоні фактично не здійснюється правосуддя та не проводяться виконавчі дії, а також не можливе проведення моніторингу виданих кредиторів та заставного майна, оскільки це несе ризики для життя відповідних співробітників.

9.22. У той же час усі депозити, що були залучені в зоні АТО були повернуті Банком у строки, передбачені договорами про банківські вклади, що в свою чергу призвело до проблем з ліквідністю.

9.23. Викладене вище підтверджується Постановою Правління НБУ № 856/БТ від 25.12.2014 року "Про віднесення Публічного акціонерного товариства Банк "ТРАСТ" до категорії проблемних та особливого режиму контролю за діяльністю банку".

Так, підставами для віднесення Банку до проблемних серед іншого були:

- збільшення на 60,4 % обсягу прострочених кредитів з 14,7 млн. грн. станом на 01 липня 2014 року до 23,6 млн. грн. станом на 23 грудня 2014 року;

- збільшення обсягу на 45,7% прострочених нарахованих доходів з 11,8 млн. грн. станом на 01 липня 2014 року до 17,2 млн. грн. станом на 23 грудня 2014 року, що становить 513% від загального обсягу нарахованих доходів;

- збільшення обсягу реструктуризованих кредитів станом на 01 липня 2014 року до 321,5 млн. грн. станом на 01 грудня 2014 року, що склало 57,3% кредитів, виданих клієнтам, що свідчить про погіршення якості кредитного портфеля та потенційну втрату частини доходів ПАТ Банк "ТРАСТ".

9.24. Не зважаючи на посилання позивача на економічну необґрунтованість, укладення правочинів Фонд не подав доказів виявлення нікчемних правочинів в порядку статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" або пред`явлення позову про визнання кредитних договорів недійсними за відповідними положеннями ЦК України.

9.25. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що до відповідачів, застосовувалися будь-які заходи впливу за порушення вимог законодавства у сфері банківської діяльності, оскільки їх вина у настанні неплатоспроможності банку не встановлена і не доведена.

9.26. Враховуючи, що позивач висунув у позовній заяві не окремі вимоги до кожного з відповідачів щодо відшкодування заподіяної кожним із них шкоди Банку, а заявив саме солідарні вимоги до усіх відповідачів, на позивача покладається обов`язок обґрунтувати та довести спільний характер конкретних дій чи бездіяльності відповідачів, якими було завдано шкоди Банку, як це передбачено частиною 1 ст. 1190 ЦК України.

9.27. На переконання колегії суддів, дії вважаються такими, що спільно завдали шкоди, якщо вони завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру. При завданні шкоди спільними діями має місце єдність дій заподіювачів, яка полягає у такому їх взаємозв`язку, при якому виключення хоча б однієї із цих дій із комплексу діянь співзаподіювачів не призводить до виникнення спільного шкідливого результату. Водночас, солідарну відповідальність по відшкодуванню шкоди несуть особи, діяння яких були об`єднані спільним наміром, а завдана ними шкода стала наслідком їх спільних дій.

9.28. Разом з тим, позивач не обґрунтовує, за якою саме ознакою (об`єктивною чи суб`єктивною) вважаються спільними дії відповідачів, як членів окремих та різних за управлінськими повноваженнями та функціями органів управління Банку, та ще й разом з діями інших осіб - власників істотної участі, які виконували свої посадові обов`язки у різний час та у межах досить тривалого періоду.

9.29. Як вбачається з матеріалів справи та зазначено вище, позивачем не обґрунтовано, а судом першої інстанції не встановлено, у чому полягає протиправна поведінка як кожного відповідача, так і спільна неправомірна поведінка усіх відповідачів, до яких заявлені солідарні вимоги.

9.30. Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем жодним чином не обґрунтовано наявності спільного протиправного умислу в діях усіх відповідачів, спрямованого на настання неплатоспроможності Банку, що надавало б таким діям ознаки спільності. Зокрема, позивачем не доведено, що "неадекватна оцінка" фінансового стану окремих позичальників, неправильне визначення стану обслуговування боргу, тощо, були наслідками саме умислу всіх без винятку відповідачів, а не наслідками необережності окремих посадових осіб Банку.

9.31. Позивачем не доведено факту спотворення оцінки фінансового стану позичальників та стану обслуговування їх боргів результатом дій відповідачів або дій будь-яких інших осіб - конкретних виконавців у Банку, до змісту посадових обов`язків яких входило складення довідок, звітності щодо оцінки фінансового стану позичальників та стану обслуговування їх боргів.

9.32. Позивачем також не обґрунтовано, чи мало місце неправильне складання посадовими особами Банку (відповідачами або іншими виконавцями) відповідних довідок, звітності щодо оцінки фінансового стану позичальників, визначення стану обслуговування їх боргів, тощо, результатом умислу цих осіб або результатом їх помилки.

9.33. За наведених обставин, твердження позивача про свідомий, умисний характер дій відповідачів, - є припущенням.

9.34. Враховуючи вищевикладене, на переконання суду апеляційної інстанції, неможливо вважати обґрунтованим та доведеним спільний характер дій, які здійснювали протягом періоду ризикової діяльності всі відповідачі, та якими було спільно завдано майнової шкоди Банку, а відтак, безпідставним є притягнення усіх відповідачів до солідарної відповідальності з підстав, передбачених частиною 1 статті 1190 ЦК України.

9.35. Крім того, позивачем не доведено, а колегією суддів не встановлено безпосереднього зв`язку між окремими діями кожного з відповідачів та настанням неплатоспроможності Банку.

10. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:

10.1. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на те, що Фондом не доведено наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою, нанесеною Банку "ТРАСТ", того, що саме протиправна поведінка відповідачів є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила неплатоспроможність Банку "ТРАСТ" і як наслідок збитки, а також вини, тобто умислу прямого чи непрямого, спрямованого на настання цих збитків.

10.2. Також, враховуючи те, що матеріалами справи не підтверджено порушення відповідачами прав позивача колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції необхідності відмови у задоволенні заяви відповідача-4 (т.ІІІ, а.с. 234) про застосування строків позовної давності.

10.3. З огляду на те, що у даному випадку не підлягають до застосування положення про позовну давність, колегія суддів приходить до висновку про те,що у задоволенні заяви про зупинення до вирішення Верховним Судом справи у подібних правовідносинах №910/11027/18, - слід відмовити.

11. Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:

11.1. Позивачем не надано доказів в підтвердження обставин стосовного того, що безпосередньо діями/бездіяльністю (та якими саме і у який період) відповідачів заподіяно шкоду ПАТ "Банк "Траст", вкладникам та іншим його кредиторам, як не доведено розміру такої шкоди саме у сумі 394923890,12 грн. (з урахуванням солідарного обов`язку по відношенню до кожного з відповідачів) та протиправність (неправомірність) конкретних рішень відповідачів, з огляду на що є помилковими твердження скаржника про необхідність застосування норм ст. ст. 37, 39, 40, 42- 44 Закону України "Про банки і банківську діяльність", а також неврахування судом того, що "єдиною причиною неплатоспроможності ПАТ БАНКУ "ТРАСТ" та недостатності майна цього банку для задоволення вимог кредиторів є тривале неналежне управління Банком та здійснення ризикових операцій".

11.2. При цьому, незважаючи на те, що Фонд вказував на те, що пов`язаними особами ПАТ "Банк"Траст" не було забезпечено здійснення банком своєї діяльності у відповідності до нормативів Національного банку України, вимог законодавства, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано доказів вчинення Фондом дій щодо звернення до правоохоронних органів з відповідними заявами про вчинення злочину, тощо, тобто щодо вчинення Фондом в межах визначених законом повноважень. При цьому, жодна пов`язана особа ПАТ "Банк"Траст" не була визнана винною та притягнута до кримінальної відповідальності за статтею 218-1 Кримінального кодексу Враховуючи те, що позивачем не подано належних доказів в підтвердження того, що саме внаслідок вчинення кредитних договорів завдано шкоди банку, обґрунтування такої шкоди у визначеному позивачем розмірі та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та завданою шкодою.

11.3. Твердження позивача про те, що ведення ПАТ Банк "Траст" діяльності щодо укладання кредитних договорів не доводить факту того, що виключно такими рішеннями відповідачі заподіяли ПАТ Банк "Траст" шкоди у розмірі недостатності майна Банку, оскільки законодавчо не встановлені обмеження щодо змісту кредитних договорів, умов видачі кредитних коштів, цільового призначення виданих кредитів, строків повернення кредитів, заборон та обмежень щодо внесення змін до кредитних договорів, в тому числі строків повернення кредитних коштів та термінів сплати процентів, реструктуризації кредитів, видачі нових кредитів та погашення раніше виданих кредитів.

11.4. Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції проігноровано наслідки перевірки кредитних справ позичальників, за наслідками якої встановлено, що при здійсненні банківської діяльності керівництвом банку не забезпечено повного та належного аналізу/оцінки кредитоспроможності позичальників, перевірки чинності документів та відсутності будь-яких інших негативних факторів для банку; не забезпечено перевірку належності забезпечення та можливості в подальшому здійснити погашення заборгованості за рахунок такого забезпечення, а також те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки діям керівництва банку, - судом апеляційної інстанції відхиляються як підстава для скасування оскаржуваного рішення, оскільки вказані обставини не підтверджують наявність обумовлених законом підстав для солідарного обов`язку відповідачів щодо відшкодування завданої шкоди у заявленому позивачем розмірі, оскільки відсутність вказаної інформації не підтверджує саме протиправність діянь відповідачів в контексті спірних правовідносин.

11.5. Також, враховуючи положення ст. 58 Конституції України є помилковими твердження позивача про необхідність застосування до правовідносин у даній справі редакцією Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яка була чинною на момент звернення з позовом у даній справі (2020 р.).

12. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких особа звернулась до суду:

12.1. Позивачем не доведено того, що відповідачами порушення вимог законодавства, які б призводили до наслідків у вигляді відшкодування шкоди.

13. Посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції:

13.1. Стаття 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначає, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

13.2. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 14 ГПК України).

13.3. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 74 ГПК України).

13.4. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

13.5. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).

13.6. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.ч. 1, 2 статті 269 ГПК України).

13.7. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

13.8. Аналогічні норми містяться також в статті 20 Господарського кодексу України, якою передбачено, що кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування шкоди.

Так, загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди втілено у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відшкодування шкоди є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою боржника та шкодою; вини.

Такий елемент, як наявність шкоди, полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом.

Протиправна поведінка заподіювача шкоди полягає у порушенні правової норми, що виявляється у здійсненні заборонених правовою нормою дій або в утриманні в здійсненні наказів правової норми діяти певним чином.

Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою, зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.

Вина є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчиненого нею протиправного діяння та проявляється у вигляді умислу або необережності.

Отже, вимагаючи відшкодування шкоди з відповідачів як пов`язаних осіб, позивачеві необхідно довести факт завдання Банку шкоди завдавачем такої шкоди, її розмір, надати докази невиконання відповідачами зобов`язання або вчинення ними протиправних дій чи бездіяльності, вину та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяною шкодою.

13.9. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 1190 ЦК України, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів завданої Банку шкоди, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

13.10. Згідно з положеннями ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

13.11. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

14. Висновки Північного апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги:

14.1. Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення ґрунтується на засадах верховенства права, є законним, - ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального прав, обґрунтоване - прийняте на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

14.2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01 лютого 2021 року у справі №910/9851/20 підлягає залишенню без змін.

14.3. Апеляційна скарга Державної організації (установи, закладу) "Фонду гарантування вкладів фізичних осіб" на рішення Господарського суду міста Києва від 01 лютого 2021 року у справі № 910/9851/20 задоволенню не підлягає.

15. Розподіл судових витрат:

15.1. Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної організації (установи, закладу) "Фонду гарантування вкладів фізичних осіб" на рішення Господарського суду міста Києва від 01 лютого 2021 року у справі № 910/9851/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01 лютого 2021 року у справі №910/9851/20 залишити без змін.

3. Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на Державної організації (установи, закладу) "Фонду гарантування вкладів фізичних осіб".

4. Справу №910/9851/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 24.05.2021 р.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді А.О. Мальченко

О.В. Агрикова