ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року м. ОдесаСправа № 915/1187/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Головея В.М., Савицького Я.Ф.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль»

на рішення Господарського суду Миколаївської області від „26 січня 2021р., повний текст якого складено та підписано 01 лютого 2021р.

у справі № 915/1187/20

за позовом Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль»

до відповідача: Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго»

про відшкодування збитків за заповнення теплових мереж,-

головуючий суддя Семенчук Н.О.

місце ухвалення рішення: Господарський суд Миколаївської області

Справа розглянута без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження.

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль» звернулося до Господарського суду Миколаївської області із позовною заявою до Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» про стягнення збитків за заповнення теплових мереж по вул. Артилерійській в м. Миколаєві у розмірі 13 836,06 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.01.2017 між ПрАТ Миколаївська ТЕЦ та ОКП Миколаївоблтеплоенерго був укладений договір №1 на транспортування теплової енергії у гарячій воді, відповідно до якого позивач бере на себе зобов`язання передавати вироблену теплову енергію у вигляді гарячої води відповідачу для потреб опалення та гарячого водопостачання населення, бюджетних установ та інших організацій, а відповідач зобов`язується транспортувати передану теплову енергію через теплові мережі та споруди відповідача до споживачів позивача. Відповідно до акту від 11.11.2019 відповідачем проводилися ремонтні роботи по вул. Артилерійська в м. Миколаєві в період з 02.11.2019 по 11.11.2019 від ТК-20/14-1 до ТК-20/14-8. Для проведення вищезазначених робіт необхідно було злити теплоносій на ділянці тепломережі від ТК-20/14-1 до ТК-20/14-8 тричі у прямому трубопроводі і один раз у зворотному. Зазначає, що відповідачем зазначені в п.4.13 Договору документи не надавалися, тому відповідач зобов`язаний відшкодувати збитки за заповнення теплових мереж.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 26.01.2021 (суддя Семенчук Н.О.) у задоволенні позову відмовлено.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення відповідачем зобов`язання, що випливає з договору.

Не погодившись із даним рішенням до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулось Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль» з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.01.2021 року у справі №915/1187/20 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ПрАТ Миколаївська ТЕЦ до ОКП Миколаївоблтеплоенерго задовольнити повністю.

Скаржник не погоджується з прийнятим рішенням суду першої інстанції та вважає, що рішення прийняте з порушенням норм процесуального права, зокрема ст.ст. 236 та 238 ГПК України, оскільки прийняте рішення є необґрунтованим та неповним з наступних підстав.

Так, судом у рішенні від 26.01.2021 зазначається, що на підтвердження проведення відповідачем аварійних робіт з ремонту ділянки тепломережі по вул. Артилерійська від ТК-20/14-1 до ТК-20/14-8 у період з 02.11.2019 року по 11.11.2019 року, позивач посилається на акт про відключення теплової мережі від 11.11.2019 року, підписаний від позивача - інженером Біловою О.П. та слюсарем Єрещенко І.В. і будь-яких інших доказів на підтвердження здійснення аварійних робіт з ремонту ділянки тепломережі по вул. Артилерійська від ТК-20/14-1 до ТК-20/14-8 у період з 02.11.2019 року по 11.11.2019 року (повідомлення чергового персоналу про аварійну ситуацію та необхідність виконання аварійних ремонтних робіт з відповідним записом у журналі; записи в оперативному журналі на тепловому пункті про аварійний випадок тощо) позивачем суду не надано.

Проте, на думку скаржника, такий висновок суду є доказом порушення ст. 236 та 238 ГПК України, тому що у відповіді на відзив від 16.11.2020 №09-01/1741 позивачем було надано роздруківку з сайту Миколаївської міської ради https://permissions.mkrada.gov.ua . В розділі карта виданих дозволів на порушення благоустрою зазначено, що ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» 26.09.2019 було видано дозвіл на порушення благоустрою №266/19 за адресою: вул. Артилерійська, 6. Там же зазначено дату початку робіт 01.10.2019 та дату закінчення робіт 30.12.2019, що включає зазначений в акті про відключення теплової мережі період, але судом зазначений доказ до уваги не взятий і жодні пояснення чи обґрунтування його неналежності чи недопустимості у рішенні суду відсутні.

Крім того, суд також зазначив, що позивачем не надано повідомлення чергового персоналу про аварійну ситуацію та необхідність виконання аварійних ремонтних робіт з відповідним записом у журналі; записи в оперативному журналі на тепловому пункті про аварійний випадок тощо. Проте аварійні роботи проводилися на тепловій мережі відповідача, а отже, скаржник вважає, що володіти такими доказами може лише відповідач, а не позивач.

Також, судом у судовому рішенні зазначено, що позивачем не доведено наявність складу цивільного правопорушення, що також не відповідає дійсності, оскільки у заяві про виправлення недоліків №2403 від 13.10.2020 позивачем наводилися докази наявності складу правопорушення збоку відповідача, проте вони не було судом взяті до уваги. Крім того, скаржник вважає, порушення судом ч.4 ст. 238 ГПК України, оскільки у мотивувальній частині рішення від 26.01.2021 відсутні обов`язкові складові.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.03.2021 клопотання Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено Приватному акціонерному товариству «Миколаївська теплоелектроцентраль» строк на апеляційне оскарження; зупинено дію рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.01.2021 року у справі № 915/1187/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» на рішення Господарського суду Миколаївської області від „26 січня 2021р у справі №915/1187/20; розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» ухвалено здійснювати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

05.04.2021 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просив залишити рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.01.2020 по справі №915/1187/20 без змін, а апеляційну скаргу ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» без задоволення, оскільки обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином не доведені та спростовані відповідачем.

13.04.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого останній просив рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.01.2021 року у справі №915/1187/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» до ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» задовольнити повністю.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 30.01.2017 року між Публічним акціонерним товариством Миколаївська теплоелектроценраль (далі Енергопостачальна організація), правонаступником якого є позивач, та Обласним комунальним підприємством Миколаївоблтеплоенерго (далі Транспортувальник, відповідач) укладено договір №1 на транспортування теплової енергії у гарячій воді (далі Договір), відповідно до п. 1 якого Енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання передавати вироблену теплову енергію у вигляді гарячої води Транспортувальнику для потреб опалення та гарячого водопостачання населення, бюджетних установ та інших організацій (далі - споживачів), а Транспортувальник зобов`язується транспортувати передану теплову енергію через теплові мережі та споруди Транспортувальника до споживачів Енергопостачальної організації (а.с. 6-9).

Відповідно до п. 2.1 Договору теплова енергія у вигляді гарячої води транспортується на потреби опалення, гарячого водопостачання та вентиляції споживачів Енергопостачальної організації через теплові мережі та споруди Транспортувальника за умов наявності у нього ліцензії на транспортування та затвердженого тарифу на транспортування.

Відповідно до п. 2.2 Договору початок та закінчення транспортування теплової енергії споживачам через мережі та споруди Транспортувальника виконується за заявкою Енергопостачальної організації.

Відповідно до п. 2.4 Договору усі споруди та точки приєднання теплових мереж Транспортувальника до теплових мереж Енергопостачальної організації, через які здійснюється передача теплової енергії споживачам за цим Договором, мають бути оснащені засобами обліку теплової енергії.

Відповідно до п.п. 3.2.8 п. 3.2 Договору Транспортувальник зобов`язаний терміново повідомляти Енергопостачальну організацію про припинення або обмеження транспортування теплової енергії за оперативними каналами зв`язку (телефон, факс, електронна пошта), а протягом 24 годин - в письмовому вигляду із зазначенням часу початку та закінчення припинення або обмеження транспортування теплової енергії.

Відповідно до п.п. 3.2.9 п. 3.2 Договору Транспортувальник зобов`язаний надати Енергопостачальній організації перелік відповідальних осіб (П.І.Б. посада, місце знаходження, контактні телефони та електронні поштові реквізити, перелік питань, які покладені вирішувати на вказану особу за цим Договором) («Додаток №4» до цього договору). Повідомляти Енергопостачальну організацію в письмовому вигляді протягом 24 годин про зміну відповідальних осіб.

Відповідно до п. 4.12 Договору Транспортувальник відшкодовує Енергопостачальній організації вартість теплоносія та теплової енергії, використаного для заповнення теплових мереж Транспортувальника після закінчення планових ремонтних та аварійно-відновлювальних робіт згідно рахунків Енергопостачальної організації.

Відповідно до п. 4.13 Договору в разі заповнення теплових мереж Транспортувальника після закінчення планових ремонтних та аварійно-відновлювальних робіт теплоносієм сторонніх виробників (не від Енергопостачальної організації) Транспортувальник надає Енергопостачальній організації копії документів (обсяг поставки та сертифікат хімічного аналізу теплоносія про відповідність використаного на заповнення теплоносія нормативно-технічним вимогам з експлуатації теплових мереж. За відсутністю вказаних документів Транспортувальник відшкодовує Енергопостачальній організації вартість теплоносія та теплової енергії в зв`язку з заповненням теплових мереж Транспортувальника відповідно до п. 4.12 цього Договору.

Відповідно до п. 9.1 Договору цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.10.2017 року. Умови договору розповсюджуються на відносини між сторонами договору, які виникли 01.01.2017 року до його підписання.

Відповідно до п. 9.2 Договору договір вважається продовженим на кожний наступний рік на тих же умовах, якщо за місяць до закінчення його дії не надійде письмова заява однієї із сторін про розірвання цього договору або його перегляду.

11.11.2019 року представниками Енергопостачальної організації - інженером Біловою О.П. та слюсарем ОСОБА_1 складено та підписано акт про відключення теплової мережі, в якому зазначено наступне: у період з 02.11.2019 року по 11.11.2019 року ОКП Миколаївоблтеплоенерго проводило аварійні роботи з ремонту ділянки тепломережі по вул. Артилерійська від ТК-20/14-1 до ТК-20/14-8, яка знаходиться на балансі та обслуговуванні ОКП Миколаївоблтеплоенерго. Для проведення вищевказаних робіт було необхідно злити теплоносій на ділянці тепломережі від ТК-20/14-1 до ТК-20/14-8 тричі у прямому трубопроводі і один раз в зворотному. Відключення трубопроводу d=273мм, L=856м.

В зазначеному акті вказано, що у складанні акту також приймав участь представник Транспортувальника Лагочев В.Ю., який від підпису та від отримання другого екземпляру акту відмовився (а.с. 15).

Позивач звернувся до відповідача з листом №09-01/1238 від 03.09.2020 року про відшкодування збитків за заповнення теплових мереж в сумі 13 836,06 грн. До листа позивач долучив: рахунок на відшкодування збитків у двох примірниках; акт про відшкодування збитків за заповнення теплових мереж у двох примірниках; копію акту про відключення теплової енергії; копію кошторису вартості 1 тонни хімічно очищеної води; копію реєстру теплових мереж; копію розрахунку збитків; копію схеми теплових мереж ділянки від ТК 20/14 до ТК 20/14-14; тарифи на теплову енергію для ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» (а.с. 10-12).

Із посиланням зокрема на пункти 4.12, 4.13 Договору та акт про відключення теплової мережі від 11.11.2019 року позивач нарахував та просить стягнути збитки в сумі 13 836,06 грн.

Розрахунок збитків виконано позивачем за наступною формулою:

V=П*d2/4*L,

де V- обсяг хімічно очищеної води на заповнення теплових мереж;

П - стала, яка приймається за 3,14;

d - внутрішній діаметр (або умовний прохід) трубопроводу на ділянці теплових мереж, для труби діаметром 273 мм умовний прохід dу 250 мм;

L - протяжність трубопроводу.

V=3,14*0,2502/4*856=42м3

Як зазначає позивач, зазначений обсяг розраховано для ділянки теплопроводів, прокладених у дві нитки: пряму та зворотну. Під час виконання робіт тричі відбувалося заповнення прямого трубопроводу та один раз зворотного. Обсяг води на заповнення прямого трубопроводу рівний обсягу води зворотного трубопроводу та складає 42/2=21м3. Загальний обсяг на заповнення за весь період проведення аварійного ремонту склав 4*21=84м3.

Відповідно до кошторису вартості 1 тонни хімічно очищеної води, затвердженого генеральним директором ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» 17.01.2019 вартість 1 тонни хімічно очищеної води складає 60,24 грн. без ПДВ

84*60,24=5060,16 грн без ПДВ

Позивач зазначає, що Товариством було затрачено додаткові ресурси на догрів зазначеного обсягу хімічно очищеної води відповідно до п.5.2.2. «Теплові мережі» Інструкція з експлуатації, ГКД 34.20.504-94: Незалежно від джерела водопостачання трубопроводи теплових мереж потрібно заповнювати водою температурою не вище 70°С. Кількість теплоти, що затрачена на догрів обчислюється за формулою:

Q=G*(tn-tх)/1000,

де G - витрата теплоносія;

tn - температура підживлюючої води, 0С,

tх - температура холодної води, за нормативною документацією приймається 5 0С.

Q=84*(69-5)/1000=5,376 Гкал/год.

За твердженням позивача, від зазначеної ділянки тепломережі отримують тепло наступні категорії споживачів (Розрахунок збитків, що виникли у процесі заповнення трубопроводів хімічно-очищеною водою після проведення аварійних робіт на тепловій мережі між камерами 20/14-1 та 20/14-8 у листопаді 2019: графа питома вага теплоспоживання окремої категорії споживача (ПТВ), %):

бюджетні організації 21,26%;

населення - 74,71%;

інші підприємства та організації 4,03%.

Вказує, що вартість виробництва теплової енергії для різних категорій населення зазначено в тарифах для ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ»

5,376 Гкал/год, що було витрачено на підігрів води, було розділено у відсотковому співвідношенні між різними категоріями споживачів відповідно:

бюджетні організації - 21,26% - 1,143 Гкал/год;

населення - 74,71%- 4,016 Гкал/год;

інші підприємства та організації - 4,03% - 0,217 Гкал/год.

Відповідно помноживши кількість теплоти на тариф виробництва теплоти для окремих категорій населення, позивач отримав вартість підігріву води:

бюджетні організації - 21,26% - 1,143 Гкал/год*1218,59=1392,85 грн

населення - 74,71% - 4,016 Гкал/год*1198,37= 4812,65 грн

інші підприємства та організації - 4.03% - 0,217 Гкал/год*1218,37=264,39 грн,

що разом складає без ПДВ 6469,89 грн.

Як зазначає позивач, загальна вартість збитків складає вартість хімічно очищеної води та вартість підігріву хімічно очищеної води:

5060,16 грн + 6469,89 грн = 11 530,05 грн без ПДВ. ПДВ складає 2306,01 грн.

Загальна сума нарахованих позивачем збитків складає 13 836,06 грн (5060,16 + 6469,89 + 2306,01).

Предметом спору у даній справі є питання наявності підстав покладення на відповідача обов`язку по відшкодуванню збитків, завданих, як стверджує позивач, внаслідок порушення відповідачем умов п. 4.12 Договору, а саме щодо відшкодування вартості теплоносія та теплової енергії, використаних для заповнення теплових мереж у зв`язку з виконанням аварійних ремонтних робіт на ділянці теплової мережі.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 202 Цивільного кодексу України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Як зазначалося раніше, між ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» укладено з ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» договір від 30.01.2017 №1 на транспортування теплової енергії у гарячій воді.

Відповідно до приписів ч.1, 3 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію (ч.ч. 6, 7 ст. 276 ГК України).

Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання визначеній Законом України «Про теплопостачання».

Так, ст.1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено наступне:

-виробництво теплової енергії - господарська діяльність, пов`язана з перетворенням енергетичних ресурсів будь-якого походження, у тому числі альтернативних джерел енергії, на теплову енергію за допомогою технічних засобів з метою її продажу на підставі договору;

-магістральна теплова мережа - комплекс трубопроводів і споруд, що забезпечують транспортування теплоносія від джерела теплової енергії до місцевої (розподільчої) теплової мережі;

-місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача;

-постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору;

-тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг;

-теплова установка - обладнання, пристрої, призначені для виробництва, перетворення та споживання теплової енергії;

-теплоносій - рідка або газоподібна речовина, що циркулює у трубах або каналах і передає теплову енергію в системах теплопостачання, опалення, вентиляції та технологічних установках;

-сфера теплопостачання - сфера діяльності з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії споживачам;

-споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору;

-суб`єкти відносин у сфері теплопостачання - фізичні та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплосервісні організації, споживачі, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування;

-теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу;

-енергоносії - органічне паливо, електроенергія, нетрадиційні та поновлювані види енергії, альтернативні джерела енергії;

-транспортування теплової енергії - господарська діяльність, пов`язана з передачею теплової енергії (теплоносія) за допомогою мереж на підставі договору.

Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, затвердженими наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 №71 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 05.03.2007 за № 197/13464 передбачено, що положення цих Правил поширюються на суб`єктів відносин у сфері теплопостачання (в тому числі, які мають власні джерела теплопостачання), що займаються виробництвом, передачею та постачанням теплової енергії або є споживачами теплової енергії незалежно від їхньої відомчої належності та форм власності, що є складовою частиною системи заходів щодо організації виробництва, перетворення, постачання та споживання теплової енергії. Ці Правила також призначено для організацій незалежно від їхньої відомчої належності та форм власності, що здійснюють проектування, підготовку кадрів для теплових господарств, монтаж, налагодження, обслуговування і ремонт теплових установок і мереж, а також для здійснення функцій державного енергетичного нагляду за технічним станом і організацією експлуатації теплових установок і мереж та режимами споживання теплової енергії.

Відповідно до п. 1.1 Правил, ці Правила розроблено відповідно до законів України, нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, міжгалузевих і галузевих нормативних документів з організаційних і технічних питань функціонування теплових установок і теплових мереж.

Відповідно до п. 1.2 Правил, положення цих Правил поширюються на суб`єктів відносин у сфері теплопостачання (в тому числі, які мають власні джерела теплопостачання), що займаються виробництвом, передачею та постачанням теплової енергії або є споживачами теплової енергії незалежно від їхньої відомчої належності та форм власності, що є складовою частиною системи заходів щодо організації виробництва, перетворення, постачання та споживання теплової енергії.

Відповідно до п. 5.4.4 Правил, усі теплові установки та мережі має бути розподілено за рівнями керування. Відносини спеціалістів різних рівнів керування регламентуються інструкціями суб`єкта господарювання (суб`єкта господарювання).

Відповідно до п. 5.4.5 Правил, керування тепловими установками і мережами та їх обслуговування здійснює оперативний (черговий) та оперативно-виробничий персонал.

До оперативного (чергового) персоналу належать працівники, які перебувають на зміні та здійснюють керування тепловими мережами, тепловими пунктами; працівники технологічних (структурних) підрозділів, які здійснюють керування тепловими (тепловикористовувальними) установками, конденсатними станціями; диспетчери з енергопостачання.

До оперативно-виробничого персоналу належать працівники теплових цехів, лабораторій, які здійснюють обслуговування, ремонт, налагодження, випробування теплових установок і мереж, іншого теплового устаткування.

Відповідно до п. 5.4.6 Правил, обов`язки, права і відповідальність чергового персоналу визначаються посадовими або виробничими інструкціями.

Крім них, кожний об`єкт суб`єкта господарювання має бути забезпечено такими інструкціями і документами суб`єкта господарювання (суб`єкта господарювання):

- інструкції з експлуатації теплового устатковання;

- інструкції з охорони праці та пожежної та техногенної безпеки щодо кожного об`єкта, робочого місця;

- інструкції з виконання вимог техногенної безпеки, ліквідації аварій та порядок дії персоналу у разі її виникнення;

- оперативні журнали;

- оперативні схеми теплових мереж (водяних, парових, конденсатних);

- оперативні схеми теплових установок;

- журнали розпоряджень;

- журнали обліку робіт за нарядами та розпорядженнями;

- журнали заявок на виведення устатковання з роботи;

- журнали дефектів;

- бланки перемикань;

- температурні графіки центрального регулювання системи теплопостачання;

- режимні карти.

Залежно від місцевих умов, перелік оперативних документів може бути змінено за рішенням керівництва суб`єкта господарювання.

Відповідно до п. 5.4.13 Правил, черговий під час свого чергування є особою, відповідальною за правильне обслуговування та безаварійну роботу всього устаткування на дорученій йому дільниці (робочому місці).

Черговий має забезпечити економічний і надійний режим роботи устаткування відповідно до затвердженого технологічного режиму та оперативних вимог чергових вищого рангу.

Відповідно до п. 5.4.14 Правил, кожний черговий повинен своєчасно зазначати показання роботи устаткування у відомостях (журналах) і записувати всі помічені відхилення і недоліки. Періодичність записів встановлюється відповідною інструкцією на суб`єкті господарювання (суб`єкті господарювання).

Відповідно до п. 5.4.15 Правил, у разі порушення режиму роботи, пошкодження чи аварії устаткування черговий зобов`язаний терміново самостійно вжити заходів для відновлення нормального режиму роботи устаткування або для ліквідації аварійного стану, використовуючи підлеглий йому персонал, і повідомити про те, що сталося, начальника зміни чи іншу особу, яка його заступає.

Відповідно до п. 6.4.1 Правил, Тепловий пункт є вузлом керування системами теплоспоживання, приєднаними до теплової мережі, призначений для обліку, регулювання і розподілу тепла по окремих дільницях; трансформації параметрів теплоносія; контролю за роботою місцевих систем теплоспоживання і теплової мережі.

Експлуатацію теплових пунктів, трубопроводів і систем теплоспоживання, що відходять від нього, виконує персонал їх власника або виконавець послуг, визначений відповідно до статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", чи теплопостачальна організація відповідно до договору, укладеного з власником (споживачем).

Відповідно до п. 6.4.6 Правил на тепловому пункті повинен знаходитись оперативний журнал, у якому у встановленому на суб`єкті господарювання порядку зазначаються дані щодо:

- приймання та здавання зміни, показів засобів вимірювальної техніки, порушень режиму роботи, оперативних перемикань, аварійних випадків;

- реєстрації робіт за нарядами, розпорядженнями, виведення в ремонт і приймання з ремонту устатковання тепловикористовувальних установок і теплових мереж;

- виявлення дефектів та їх усунення.

Оперативний журнал періодично, але не рідше одного разу на тиждень, переглядає і візує технічний керівник структурного підрозділу суб`єкта господарювання, якому підпорядковано персонал, що обслуговує даний тепловий пункт, або особа, відповідальна за справний стан і експлуатацію тепловикористовувальних установок і теплових мереж. Позивач зазначає, що відповідачем не виконано п. 4.12 Договору, відповідно до якого він зобов`язаний відшкодувати позивачу вартість теплоносія та теплової енергії, використаних для заповнення теплових мереж відповідача після закінчення аварійно-відновлювальних робіт.

При цьому, на підтвердження проведення відповідачем аварійних робіт з ремонту ділянки тепломережі по вул. Артилерійська від ТК-20/14-1 до ТК-20/14-8 у період з 02.11.2019 року по 11.11.2019 року, позивач посилається на акт про відключення теплової мережі від 11.11.2019 року, підписаний від позивача - інженером Біловою О.П. та слюсарем ОСОБА_1 . Вказаний акт містить посилання на необхідність злиття теплоносія на ділянці тепломережі від ТК-20/14-1 до ТК-20/14-8 тричі у прямому трубопроводі і один раз в зворотному, відключення трубопроводу d=273мм, L=856м.

Разом з тим, вказаний акт не містить підпису представника відповідача.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції в частині того, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження здійснення аварійних робіт з ремонту ділянки тепломережі по вул. Артилерійська від ТК-20/14-1 до ТК-20/14-8 у період з 02.11.2019 року по 11.11.2019 року (повідомлення чергового персоналу про аварійну ситуацію та необхідність виконання аварійних ремонтних робіт з відповідним записом у журналі; записи в оперативному журналі на тепловому пункті про аварійний випадок тощо).

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст.ст. 77, 78 ГПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення (невиконання) відповідачем умов п. 4.12 Договору.

Також позивач вказує, що розрахована ним вартість хімічно очищеної води та вартість підігріву хімічно очищеної води в загальній сумі 13 836,06 грн є збитками позивача.

Статтею 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів, згідно статті 16 ЦК України, є відшкодування збитків.

Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

За загальними положеннями ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України) учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За змістом ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вини.

Як зазначено вище, обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто обов`язок доказування покладається на сторони. Докази повинні бути належними та допустимими (ст.ст.74, 76, 77 ГПК України).

Як зазначено вище, спір у справі виник у зв`язку з тим, що позивач вважає, що відповідачем порушено умови п. 4.12 Договору щодо відшкодування позивачу вартості теплоносія та теплової енергії, використаних для заповнення теплових мереж у зв`язку з виконанням аварійних ремонтних робіт на ділянці теплової мережі.

Для застосування такого виду відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) порушення боржником зобов`язання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв`язку між порушенням стороною зобов`язання, що випливає з договору, та збитками; 4) вини порушника зобов`язання. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Необхідним елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником зобов`язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення. Так, відшкодуванню підлягають збитки, які стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотнім наслідком порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, тобто мають бути прямими.

Тобто, при заявлені вимог про стягнення збитків позивачем повинно бути доведено факт порушення відповідачем зобов`язань перед позивачем, наявність та розмір збитків, а також наявність причинного зв`язку між ними. В свою чергу, відповідач має довести відсутність його вини у заподіянні збитків позивачу.

Враховуючи викладене, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» не доведено порушення відповідачем зобов`язання, що випливає з договору.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі Верховний Суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів попередніх інстанцій у вказаній справі.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Миколаївська теплоклектроцентраль" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.01.2021 по справі №915/1187/20 залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284

Господарського процесуального кодексу України,

Південно-західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Миколаївська теплоклектроцентраль" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.01.2021 року у справі №915/1187/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню, крім випадків передбачених ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови

складено та підписано

„24 травня 2021 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя В.М. Головей

Суддя Я.Ф. Савицький