ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
про відмову у відкритті провадження у справі

18 травня 2021 року м.Харків Справа № 913/266/20(910/4447/21)

Господарський суд Луганської області у складі судді Масловського С.В., розглянувши матеріали позовної заяви №76 від 10.03.2021
про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги та застосування наслідків їх недійсності
Публічне акціонерне товариство "Український інноваційний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення ПАТ "Укрінбанк" з ринку Караченцева А.Ю. звернулось до Господарського суду м.Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимум Фактор" в якому просить:
1. відстрочити уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення ПАТ "Укрінбанк" з ринку Караченцеву А.Ю. сплату судового збору за подання позовної заяви;
2. визнати недійсним договір факторингу №13/12/16 від 13.12.2016, укладений між ПАТ "Укрінком" та ТОВ "Оптимум Фактор" відповідно до якого відступлено право вимоги за кредитним договором №4779 від 27.02.2012;
3. визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 23.12.2016 за іпотечним договором від 12.06.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць О.М. за реєстровим №737, який укладений між ПАТ "Укрінком" та ТОВ "Оптимум Фактор";
4. вилучити з державного реєстру іпотек запис про ТОВ "Оптимум Фактор" як про іпотекодержателя за іпотечним договором від 12.06.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць О.М. за реєстровим №737;
В обґрунтування поданого позову позивачем зазначено, що 27.02.2012 між ПАТ "Укрінбанк" та АТ "Сінтонікс інформаційні технології України", правонаступником якого є ПрАТ "Енвіжн Україна" укладено кредитний договір №4779 про відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з подальшим змінами та доповненнями.
З метою забезпечення виконання за кредитним договором, 12.06.2015 між ПАТ "Укрінбанк" та ПрАТ "Енвіжн Активи", як майновим поручителем за зобов`язаннями ПрАТ "Енвіжн Україна" укладено іпотечний договір.
13.12.2016 між ПАТ "Укрінком" та ТОВ "Оптимум Фактор" укладено договір факторингу №13/12-16, відповідно до якого ПАТ "Укрінком" відступило на користь ТОВ "Оптимум Фактор" право вимоги на отримання грошових коштів за кредитним договором №4779 від 27.02.2012.
23.12.2016 між ПАТ "Укрінком" та ТОВ "Оптимум Фаткор" укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 12.06.2015, відповідно до якого ПАТ "Укрінком" відступило (передало), а ТОВ "Оптимум Фактор" набуло (прийняло) усе та будь яке належне ПАТ "Укрінком" право вимоги за іпотечним договором.
Публічним акціонерним товариством "Український інноваційний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення ПАТ "Укрінбанк" з ринку Караченцева А.Ю., з посиланням на правову позицію викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 по справі №925/698/16, зазначено, що Публічне акціонерне товариство "Укрінком" на момент укладення договору про відступлення права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором не було кредитодавцем за кредитним договором та іпотекодержателем за іпотечним договором, оскільки належною особою кредитодавця та іпотекодержателя за вказаними договорами є юридична особа ПАТ "Укрінбанк".
За таких обставин, зміст укладених договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором суперечить приписам ст. 512 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим Публічне акціонерне товариство "Український інноваційний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення ПАТ "Укрінбанк" з ринку Караченцева А.Ю. просить суд визнати недійсними договір факторингу №13/12/16 від 13.12.2016, укладений між ПАТ "Укрінком" та ТОВ "Оптимум Фактор" та договір про відступлення права вимоги від 23.12.2016 за іпотечним договором від 12.06.2015, який укладений між ПАТ "Укрінком" та ТОВ "Оптимум Фактор".
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 08.04.2021 матеріали господарської справи №910/4447/21 за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" в особі Уповноваженої особи ФГВФО на продовження процедури виведення ПАТ "Укрінбанк" з ринку Караченцева А.Ю. до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимум Фактор" про визнання недійсними договорів факторингу та відступлення права вимоги передано за підсудністю до Господарського суду Луганської області для розгляду в межах провадження у справі №913/266/20 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія".
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13.05.2021 матеріали справи передані на розгляд судді Масловському С.В.
Розглянувши наявні матеріали позовної заяви, Господарський суд Луганської області дійшов наступного висновку.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Відповідно до ч.1- 3 статті 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі позивачами і відповідачами можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.
Тобто будь-яка особа, яка вважає своє право (інтерес) порушеним, невизнаним чи оспорюваним, має право звернутися до суду та набуває процесуального статусу позивача у відповідній справі після відкриття судом провадження у ній. Недоведеність права вимоги особи, яка вважає своє право порушеним, є підставою для відмови в задоволенні позову.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №905/386/18.
Сторони - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). При цьому відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги. З огляду на зміст наведених норм захисту в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Таку правову позицію наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 920/40/19.
Судом встановлено, що звертаючись з позовом до господарського суду Луганської області, позивачем на виконання вимог частини 2 статті 162 ГПК України зазначено однаковий ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб підприємців та громадських формувань позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні позивача Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія" - (05839888).
Обґрунтовуючи свою позовну заяву, позивач посилається на правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 по справі №925/698/16, а саме: Відповідно до матеріалів справи ПАТ «Український інноваційний банк» та ПАТ «Укрінком» (ПАТ «Українська інноваційна компанія») мають один й той самий ідентифікаційний код юридичної особи № 0583988. Дата реєстрації цих юридичних осіб, зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань(далі також - Єдиний реєстр), також збігається. Однак в Єдиному реєстрі відсутній запис про те, що ПАТ «Українська інноваційна компанія» є правонаступником ПАТ «Український інноваційний банк» (пункт 29 частини першої статті 9 Закону про держреєстрацію), такий запис міститься лише в статуті цієї юридичної особи.
Правочину між ПАТ «Український інноваційний банк» та ПАТ «Укрінком» щодо передачі прав та обов`язків банку не відбулось, правонаступництва в розумінні процедури реорганізації також. Іншої передбаченої статтею 512 ЦК України зміни кредитора в особі ПАТ «Український інноваційний банк» на ПАТ «Укрінком» (ПАТ «Українська інноваційна компанія») не доведено.
В даному випадку мало місце транслятивне (підсумоване) правонаслідування юридичної особи, враховуючи зміну назви, збереження ідентифікаційного коду юридичної особи та вступ у цивільний оборот нової, замість правопопередника зі збереженням обсягу правосуб`єктності в порядку правонаступництва.
Відповідно до статті 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно статті 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч.1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи (ч.1 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч.1-3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити, зокрема повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), вказівку на статус фізичної особи підприємця (для фізичних осіб підприємців), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.
Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 ЦК України). Глава 7 ЦК України містить загальні положення про юридичну особу.
Відповідно до статті 91 Цивільна правоздатність юридичної особи ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи може бути обмежена лише за рішенням суду. Юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії). Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 Цивільна дієздатність юридичної особи ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.
Частиною 1 статті 10 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлено, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Відповідно до п. 6 положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року №118 інформаційний фонд Реєстру містить, зокрема, дані ідентифікаційні - ідентифікаційний код та найменування суб`єкта (п. 4), який зберігається за суб`єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним (п. 6).
Судом встановлено, що така юридична особа як ПАТ "Укрінбанк" в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відсутня, в свою чергу під кодом ЄДРПОУ який зазначено позивачем (ПАТ "Укрінбанк"), та є ідентифікуючою ознакою юридичної особи, зареєстроване Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія", яке визначено позивачем як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні позивача.
Нормами чинного законодавства не передбачено можливості зазначення в позовній заяві позивачем та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні позивача однієї і тієї ж юридичної особи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, а згідно із пунктом 1 частини першої статті 231 цього Кодексу господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
Наведені норми процесуального права підлягають застосуванню, якщо позов подано внаслідок помилкового уявлення особи про її право на звернення до господарського суду у випадках, коли предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією господарських судів або коли право чи інтерес не підлягають судовому захисту.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №910/1809/18.
Про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу. До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді (частини 3, 4 статті 175 ГПК України).
Керуючись ст. 2, 3, 4, 162, 169, 175, 234, 255 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрінбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення ПАТ "Укрінбанк" з ринку до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимум Фактор" про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги та застосування наслідків їх недійсності.
2. Позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Укрінбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення ПАТ "Укрінбанк" з ринку Караченцева А.Ю. №76 від 10.03.2021 про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги та застосування наслідків їх недійсності, та додані до неї документи, повернути заявнику.
Ухвала набирає законної сили з дня її підписання 18.05.2021 та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 ГПК України та порядку, визначеному п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя С.В. Масловський