ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"11" травня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/579/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.,

при секретарі судового засідання: Пелехатій А.О.

за участю представників:

від позивача - Ремізенко Ю.Г. (на підставі довіреності);

від відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "СК ХАДЖИБЕЙ" (65013, м. Одеса, вул. Локомотивна, буд. 38, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОТРАНСГРУП" (65110, м. Одеса, вул. Балківська, буд. 35, кв. 34, )

про стягнення 110148, 62 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 04.03.2021 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "СК ХАДЖИБЕЙ" звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою за вх.№ГСОО 600/21 до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОТРАНСГРУП", в якій просить суд стягнути з останнього грошові кошти у розмірі 110 148, 62 грн, з яких: 43428 грн. - основна заборгованість, 3649, 80 грн. - пені, 2303, 64 грн. - інфляційні витрати, 767, 18 грн. - 3% річних, 60000 грн. - штрафні санкції, а також витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 24000 грн та судовий збір у розмірі 2270 грн.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору суборенди №1 від 01.02.2018 року в частині розрахунків за користування наданим в суборенду приміщенням. Зокрема, позивач зазначає, що 17.11.2020 року отримав від відповідача лист №15 від 11.11.2020 року, в якому він повідомляє про розірвання Договору суборенди з 30.06.2020 року. Проте, позивач не погоджується із зазначеним, оскільки дострокове розірвання з 30.06.2020 року з ним не було узгоджено, а одностороннє розірвання з ініціативи відповідача за умовами Договору суборенди не передбачено.

Ухвалою суду від 09.03.2021 року судом було відкрито провадження у справі №916/579/21 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін із призначенням судового засідання для розгляду справи по суті на 07.04.2021 року.

31.03.2021р. за вх.суду№2-415/21 Товариство з обмеженою відповідальністю "СК ХАДЖИБЕЙ" звернулося до суду з заявою про забезпечення позову в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОТРАНСГРУП", а саме на транспортний засіб: спеціалізований вантажний сідловий тягач номерний знак НОМЕР_1 , марка DAF, модель XF 105.410, рік виготовлення 2006, VIN-код ТЗ (№шасі): НОМЕР_3 , колір синій, об`єм двигуна 12902.

Однак, приймаючи до уваги перебування судді Невінгловської Ю.М. з 18.03.2021р. на лікарняному, з метою дотримання процесуальних строків, встановлених ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, згідно пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу було здійснено повторний авторозподіл заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "СК ХАДЖИБЕЙ" про забезпечення позову за вх.№2-415/21 від 31.03.2021р. по справі №916/579/21, згідно якого зазначену заяву передано на розгляд судді Степанової Л.В.

Ухвалою суду від 01.04.2021 року судом (суддя Степанова Л.В.) було відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "СК ХАДЖИБЕЙ" про забезпечення позову за вх.№2-415/21 від 31.03.2021р.

У судовому засіданні від 07.04.2021 року судом було оголошено перерву для розгляду справи по суті до 11.05.2021 року.

29.04.2020 року до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "СК ХАДЖИБЕЙ" надійшла заява (вх.№ГСОО 12024/21) про долучення до матеріалів справи додаткових розрахунків пені, інфляційних витрат та 3% річних.

29.04.2020 року до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "СК ХАДЖИБЕЙ" надійшла заява (вх.№ГСОО 12034/21) про долучення до матеріалів справи доказів понесених витрат на правову допомогу адвоката.

30.04.2020 року до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОТРАНСГРУП" надійшли письмові заперечення (вх.№ГСОО 12069/21) щодо позову, відповідно до якого відповідач зазначив, що про дострокове розірвання Договору суборенди №1 від 01.12.2018 року він повідомив шляхом надіслання листа вих.№04/06 від 04.06.2020 року на офіційну електронну пошту позивача. При цьому, відповідач також повідомив, що орендоване ним приміщення та ключі від приміщення були повернуті 30.06.2020 року ОСОБА_1 , який в той час був директором ТОВ «СК ХАДЖИБЕЙ», та з того часу відповідач не користується зазначеним приміщенням. Отже, на думку відповідача, фактичне повернення приміщення з суборендного користування відбулось, а акт приймання-передачі та угоди про розірвання Договору суборенди не підписано через ухилення орендодавця від їх підписання. Серед іншого, відповідач зазначив про сплив строку позовної давності щодо позовних вимог про стягнення пені та штрафних санкцій, нарахованих починаючи з березня 2018 року.

Також, одночасно із запереченням на позов, 30.04.2021 року відповідачем було подано клопотання про виклик свідків (вх.№ГСОО 12067/21), відповідно до якого він просив суд викликати та допитати у якості свідка - ОСОБА_1 , оскільки він може підтвердити фактичне повернення ТОВ «АВТОТРАНСГРУП» приміщення з суборендованого користування.

У судовому засіданні від 11.05.2021 року, розглянувши вищезазначене клопотання, судом було оголошено протокольну ухвалу, якою відмовлено в його задоволенні, з огляду на таке:

Відповідно до ч.1 ст.88 ГПК України, показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. При цьому, ч.1 ст. 89 ГПК України передбачено, що свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти. Отже, ГПК України передбачає виключні обставини, які можуть бути підставою для допиту свідка.

З врахуванням того, що відповідачем не подано у передбаченому ГПК України порядку заяву свідка, підстави для його виклику у суду відсутні.

Так, стосовно доданих до письмових заперечень Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОТРАНСГРУП" проти позову доказів, суд зазначає таке:

Частиною 5 ст. 161 ГПК України встановлено, що суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це неохідним.

Відповідно до ч.ч. 3, 8, 9 ст. 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Статею 118 ГПК України передбачено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Враховуючи викладене, а також, приймаючи до уваги відсутність у тексті письмових заперечнень Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОТРАНСГРУП" або окремого письмового клопотання про поновлення строку для подачі доказів (відповідний строк встановлено відповідачу четвертим пунктом резолютивної частини ухвали про відкриття провадження у справі від 09.03.2021 року), відсутність підтвердження надсилання відповідних доказів позивачу, у судовому засіданні 11.05.2021 року судом зазначено про не прийняття вказаних доказів судом до уваги в зв`язку з порушенням вимог ст. 80 ГПК України щодо порядку їх подання.

При цьому, у судовому засіданні від 11.05.2021 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "АВТОТРАНСГРУП", про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом направлення ухвал суду на поштову адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, між тим в судові засідання не з`являвся, про поважність причин відсутності не повідомляв.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до частин 4, 5 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Приймаючи до уваги, що судові відправлення були повернуті поштою із відміткою у довідках поштової установи „Адресат відсутній за вказаною адресою", а також відсутність жодних повідомлень щодо причин неявки відповідача у судові засідання, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача, з метою забезпечення своєчасного судового захисту, дотримуючись завдань судочинства щодо своєчасного розгляду справи, у межах розумного строку.

У судовому засіданні від 11.05.2021 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення, повне рішення буде складено 17.05.2021 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд встановив:

01.02.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "СК ХАДЖИБЕЙ" (орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНСГРУП» (суборендар) укладено договір суборенди №1 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого орендар передає, а суборендар приймає в тимчасове платне користування офісне приміщення площею 131 ,00 м2, що розташоване за адресою: м Одеса, вул. Проценка, 23/4 (далі по тексту - «Об`єкт суборенди»).

Згідно п. 2.1 Договору, об`єкт суборенди надається суборендареві для здійснення господарської діяльності, а саме для офісу, на умовах, визначених цим договором.

У п. 3.1 Договору визначено, суборендар вступає в тимчасове платне користування об`єктом суборенди в термін, зазначений в Договорі, але не раніше дати підписання сторонами Договору та Акту прийому-передачі Об`єкту суборенди, який є невід`ємною частиною Договору.

Положеннями п.п.3.3 - 3.8 Договору передбачено, що прийом-передача об`єкта суборенди суборендареві здійснюється двосторонньою комісією, яка складається з представників Сторін. Об`єкт суборенди повинен бути переданий орендарем та прийнятий суборендарем протягом п`яти календарних днів з моменту підписання Акту прийому - передачі. При передачі орендарем об`єкту суборенди суборендареві складається Акт прийому-передачі об`єкту суборенди, який підписується Сторонами за Договором. Об`єкт суборенди повертається суборендарем орендарю в порядку, аналогічному встановленому Договором при передачі орендарем об`єкту суборенди суборендареві. Об`єкт суборенди вважається переданим однією Стороною та прийнятим іншою Стороною з моменту підписання Акту прийому-передачі. Об`єкт суборенди повинен бути повернутий Суборендарем Орендарю протягом 5-ти календарних днів з моменту закінчення терміну суборенди або припинення (розірвання) Договору, в стані, в якому він був переданий в суборенду з урахуванням нормального зносу, У разі відмови суборендаря від підписання акта прийому-передачі, акт підписується представниками орендаря самостійно з відправкою суборендареві примірника акта прийому - передачі

Строк суборенди за цим Договором встановлюється до 31.12.2018 року (включно), який обчислюється з моменту передачі суборендареві об`єкту суборенди, який є невід`ємною частиною Договору. (п. 4.1 Договору).

У п. 5.1. Договору сторонами було узгоджено, що плата за користування об`єктом суборенди є платежем, який суборендар сплачує орендарю за користування об`єктом суборенди не залежно від результату господарської діяльності суборендаря. Орендна плата нараховується орендарем з моменту передачі об`єкту суборенди суборендареві згідно Акту прийому-передачі по день фактичного повернення об`єкту суборенди орендарю.

Відповідно до п. 5.1.1 Договору, плата за користування Об`єктом суборенди за календарний місяць суборенди складає 11 000 гривень в т.ч. ПДВ 1833,33 гривень із урахуванням індексації.

Згідно з п. 5.1.2 Договору, суборендар зобов`язується щомісяця не пізніше кожного 5 числа місяця, за який здійснюється платіж сплачувати Орендарю суборендну плату у розмірі, визначеному згідно з п.5.1.1. цього договору.

У п. 7.1.3, п. 7.1.11 Договору визначено, що суборендар зобов`язаний, зокрема своєчасно здійснювати оплату орендних платежів, комунальних послуг, та інших платежів, пов`язаних з обслуговуванням і експлуатацією об`єкту суборенди, негайно звільнити об`єкт суборенди при припиненні даного Договору і протягом 5-ти календарних днів з моменту припинення договору повернути об`єкт суборенди орендарю.

За умовами п.8.1.3 Договору, у разі прострочення перерахування орендної плати та / або інших платежів за договором Суборендар сплачує Орендарю неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який нараховується пеня, нарахованої на суму боргу, за кожен день прострочення оплати, а також штраф у сумі 5000 тисяч гривень, якщо прострочення будь-якого платежу триватиме більше, ніж 15 календарних днів.

Відповідно до п.8.1.4 Договору, у разі дострокового розірвання цього Договору, незалежно від причин, Суборендар зобов`язаний сплатити суму суборендної плати до кінця строку дії договору.

Даний Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до закінчення строку, встановленого п.4.1 Договору, або до дати його дострокового припинення. Суборендар який, належним чином виконує свої зобов`язання за договором, має переважне право на продовження договору суборенди на узгоджених умовах на той же термін. (п.10.2 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2018 року сторонами було укладено акт прийому-передачі до Договору суборенди №1 від 01.02.2018 року, відповідно до якого орендар передав, а суборендар прийняв у тимчасове платне користування офісне приміщення площею 131 м2 розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Проценка, 23/4. Об`єкт суборенди на момент передачі його в суборенди знаходиться в належному стані і придатний для використання за цільовим призначенням.

29.12.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "СК ХАДЖИБЕЙ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВТОТРАНСГРУП" укладено додаткову угоду до Договору суборенди №1, якою продовжено термін дії Договору до 31.12.2019 року.

01.04.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "СК ХАДЖИБЕЙ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВТОТРАНСГРУП" укладено додаткову угоду №2 до Договору, відповідно до якої сторони домовились, що орендар передає, а суборендар приймає додатково до приміщень, вказаних у п.1.1 Договору суборенди №1 від 01.02.2018 року в строкове платне користування (оренду) офісне приміщення, площею 51, 7 кв.м. При цьому, у даній додатковій угоді сторонами було змінено п. 5.1.1 Договору та визначено, що плата за користування об`єктом суборенди з урахуванням її індексації становить суму у розмірі 17204 грн. у тому числі ПДВ у розмірі 2867, 33 грн.

На підставі зазначеного, 01.04.2019 року між сторонами був укладений акт прийому-передачі приміщення в оренду, за яким орендар передав, а суборендар прийняв офісне приміщення, площею 51, 7 кв.м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Проценка, 23/4.

30.04.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "СК ХАДЖИБЕЙ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВТОТРАНСГРУП" було укладено додаткову угоду №3, відповідно до якої сторони домовились зменшити площу орендованого приміщення на 131 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Проценка, 23/4 та встановили плату за користування об`єктом суборенди з урахуванням її індексації становить суму у розмірі 6204 грн.

У зв`язку з зазначеним, на підставі акту прийому-передачі приміщення з суборенди до Договору від 30.04.2019 року, суборендарем було повернуто орендарю офісне приміщення, площею 131 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Проценка, 23/4.

30.12.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "СК ХАДЖИБЕЙ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВТОТРАНСГРУП" було укладено додаткову угоду, відповідно до якої було продовжено строк суборенди за Договором до 31.12.2020 року, який обчислюється з моменту передачі суборендареві об`єкту суборенди за актом прийому-передачі. Крім того в даній додатковій угоді сторони домовились, що плата за користування об`єктом суборенди (офісне приміщення 51,7 кв.м.) за календарний місяць суборенди із урахуванням індексації складає 7238 грн, в тому числі ПДВ 1206, 3 грн.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, 17.11.2020 року ТОВ "СК ХАДЖИБЕЙ" від ТОВ "АВТОТРАНСГРУП" отримало лист №15 від 11.11.2020 року, в якому відповідач зазначив, що нагадує позивачу про розірвання Договору суборенди №1 від 01.02.2018 року з 30.06.2020 року, а також, що він повторно направляє угоду про розірвання Договору суборенди №1 від 01.02.2018 року та акт приймання-передачі до Договору суборенди №1 від 01.02.2018 року.

У відповідь на вищезазначений лист, ТОВ "СК ХАДЖИБЕЙ" направило ТОВ "АВТОТРАНСГРУП" лист №01/11 від 25.11.2020 року, в якому повідомило про відмову в укладанні додаткової угоди та актів прийому-передачі датованих 30.06.2020 року, у зв`язку з їх отриманням 17.11.2020 року. При цьому в даному листі позивач гарантував укласти угоду про дострокове розірвання Договору, не пізніше 3 днів з дня отримання пропозиції про розірвання договору від відповідача, за умов відсутності заборгованості суборендаря перед орендарем, відповідно до Договору.

Однак, 11.12.2020 року ТОВ "АВТОТРАНСГРУП" надіслало лист №19 до ТОВ "СК ХАДЖИБЕЙ", відповідно до якого зазначило, що повідомлення вих.04/06 від 04.06.2020 року з пропозицією про дострокове розірвання Договору суборенди №1 від 01.02.2018 року та повідомленням ТОВ "СК ХАДЖИБЕЙ" про відсутність наміру продовжувати договір суборенди №1 від 01.02.2018 року було вручено на початку червня 2020 року та надіслано 10.06.2020 року. Після чого, 30.06.2020 року суборендоване приміщення та ключі від нього були повернуті та передані представнику позивача, що свідчить про згоду останнього щодо розірвання Договору суборенди №1 від 01.02.2018 року.

У листі вих.№01/12 від 18.12.2020 року, ТОВ "СК ХАДЖИБЕЙ" повідомив, що жодних розпоряджень щодо розірвання Договору та приймання-передачі приміщення, або ключів директором Гнатюк Е.Є. не надавалось, про пропозицію, датовану від 10.06.2020 року позивачу не відомо, на повернення приміщення або ключів представники не були уповноважені.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі Договору №1 від 01.12.2018 року, позивачем були виставлені рахунки на оплату суборенди офісного приміщення, а саме: №СФ-0000007 від 01.03.2018 року на суму 11000 грн, №СФ-0000161 від 01.08.2018 року на суму 11 000 грн, №СФ-0000060 від 01.03.2019 року на суму 11000 грн, №СФ-0000090 від 01.04.2019 року на суму 6204 грн, №СФ-0000079 від 01.04.2020 року на суму 7238 грн та №СФ-0000105 від 01.05.2020 року на суму 7238 грн, які, як зазначає позивач, були сплачені відповідачем з простроченням, на підтвердження чого він надає платіжні доручення №253 від 29.03.2018 року на суму 11 000 грн., №404 від 24.08.2018 року на суму 6000 грн., №716 від 28.03.2019 року на суму 3000 грн, №766 від 22.04.2019 року на суму 11000 грн, №@2PL131987 від 28.04.2020 року на суму 7238 грн.

Крім того позивачем були виставлені рахунки на оплату суборенди офісного приміщення за період з червня 2020 року по листопад 2020 року, а саме рахунок №СФ-0000243 від 01.06.2020 року на суму 7238 грн, №СФ-0000145 від 01.07.2020 року на суму 7238 грн, №СФ-0000162 від 01.08.2020 року на суму 7238 грн, №СФ-0000176 від 01.09.2020 року на суму 7238 грн, №СФ-0000200 від 01.10.2020 року на суму 7238 грн, №СФ-0000215 від 02.11.2020 року на суму 7238 грн, однак, вони залишились не оплаченими.

Отже, як зазначає позивач, оскільки сторонами не було досягнуто взаємної згоди щодо розірвання Договору суборенди №1 від 01.04.2018 року та у встановленому Договором порядку суборендоване приміщення позивачу повернуто не було, у відповідача виникла заборгованість з оплати суборенди за період з червня - по листопад 2020 року у сумі 43 428 грн, за стягненням якої позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За положенням ст. 774 Цивільного кодексу України, передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Як було встановлено вище, 01.02.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СК ХАДЖИБЕЙ» (орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОТРАНСГРУП» (суборендар) укладено договір суборенди №1 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого орендар передає, а суборендар приймає в тимчасове платне користування офісне приміщення, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Проценка 23/4.

Згідно п. 4.1 Договору, строк суборенди за цим Договором встановлюється до 31 грудня 2018 року (включно), який обчислюється з моменту передачі суборендареві об`єкту суборенди за актом прийому-передачі.

Даний Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до закінчення строку, встановленого п.4.1 Договору, або до дати його дострокового припинення. Суборендар який, належним чином виконує свої зобов`язання за договором, має переважне право на продовження договору суборенди на узгоджених умовах на той же термін. (п. 10.2 Договору).

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 763 ЦК України визначено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Частиною 1 ст. 784 ЦК України визначено, що наймач має право вимагати розірвання договору найму, якщо: 1) наймодавець передав у користування річ, якість якої не відповідає умовам договору та призначенню речі; 2) наймодавець не виконує свого обов`язку щодо проведення капітального ремонту речі.

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Згідно з ч.1, ч. 3 ст. 291 ГК України, одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Положенням ч.3 ст.653 ЦК України встановлено, що в разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або не обумовлено характером його зміни.

Отже, за загальним правилом, встановленим як господарським, так і цивільним чинним законодавством, зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін в порядку, встановленому ст. 188 ГК України, або у судовому порядку (у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу/пропозицію про розірвання договору). Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором.

Така правова позиція викладена у постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 №916/1684/18.

Так, положеннями п.п. 9.2, 9.3 Договору сторони визначили, що цей Договір може бути розірваний (припинений) достроково в односторонньому порядку з ініціативи орендаря в наступних випадках: суборендар використовує об`єкт суборенди не відповідно до його цільового призначення, передбаченим пунктом 2.1. договору; суборендар прострочив оплату орендної плати, комунальних послуг, інших платежів за договором більш, ніж на 30 календарних днів; суборендар без попередньої письмової згоди орендаря передав об`єкт суборенди (його частина) в наступну суборенду; суборендар проводить ремонт об`єкту суборенди без попередньої письмової згоди орендаря; суборендар створює загрозу пошкодження об`єкта суборенди (ст. 783 ЦК України). В разі письмового повідомлення суборендаря орендарем незалежно від причин такого повідомлення, Договір вважається розірваним з моменту закінчення строку, зазначеного в такому повідомленні.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, 17.11.2020 року ТОВ "СК ХАДЖИБЕЙ" від ТОВ "АВТОТРАНСГРУП" отримало лист №15 від 11.11.2020 року, в якому відповідач зазначив, що нагадує позивачу про розірвання Договору суборенди №1 від 01.02.2018 року з 30.06.2020 року, а також, що він повторно направляє угоду про розірвання Договору суборенди №1 від 01.02.2018 року та акт приймання-передачі до Договору суборенди №1 від 01.02.2018 року.

Як зазначає відповідач, в червні 2020 року ним було надіслано позивачу лист вих.№04/06 від 04.06.2020 року на офіційну електронну пошту позивача з пропозицією про дострокове розірвання Договору суборенди №1 від 01.12.2018 року.

Проте, суд зауважує, що у Договорі суборенди сторони, врахувавши встановлену законом свободу договору, на власний розсуд погодили підстави припинення дії Договору, зокрема наділивши правом ініціювати дострокове розірвання договору в односторонньому порядку лише орендаря, що не суперечить вимогам статей 6, 525, 598, 627, 651 ЦК України та статей 188, 291 ГК України.

Більш того, у разі протилежного, в матеріалах справи відсутні належні докази, які свідчили б про отримання позивачем повідомлення про розірвання Договору від відповідача та його наступне схвалення. Зокрема, позивач, протягом встановлено ст. 188 ГК України строку та з урахуванням часу поштового обігу, не надав відповідачу відповіді на Лист вих.№04/06 від 04.06.2020 року з пропозицією щодо розірвання Договору оренди. Водночас, суд також відзначає про відсутність у матеріалах справи доказів направлення та/або отримання відповідачем угоди про розірвання Договору суборенди №1 від 01.02.2018 року та акту приймання-передачі до Договору у червні 2020 року, про повторне направлення яких повідомляє відповідач у листі №15 від 11.11.2020 року.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що спірний Договір суборенди було розірвано з 30.06.2020 року.

Окрім того, щодо посилань відповідача з приводу повернення ключів від суборендованого приміщення, суд зазначає:

Згідно ст.795 ЦК України, передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Фактом початку та відповідно припинення правовідносин є підписання акта приймання-передачі нерухомого майна як від орендаря до орендодавця, так і від орендодавця до орендаря. (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 127/14633/16-ц).

Як вже зазначалось, у Договорі суборенди, сторонами було узгоджено певний порядок передачі та повернення суборендованого приміщення, зокрема положенням п.3.3-3.6 Договору визначено, що прийом-передача об`єкта суборенди суборендареві здійснюється двосторонньою комісією, яка складається з представників Сторін. Об`єкт суборенди повинен бути переданий орендарем та прийнятий суборендарем протягом п`яти календарних днів з моменту підписання Акту прийому - передачі. При передачі орендарем об`єкту суборенди суборендареві складається Акт прийому-передачі об`єкту суборенди, який підписується Сторонами за Договором. Об`єкт суборенди повертається суборендарем орендарю в порядку, аналогічному встановленому Договором при передачі орендарем об`єкту суборенди суборендареві. Об`єкт суборенди вважається переданим однією Стороною та прийнятим іншою Стороною з моменту підписання Акту прийому-передачі.

З матеріалів справи вбачається, що офісне приміщення площею 131 м2 розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Проценка, 23/4, що є об`єктом суборенди було передано відповідачу та ним прийнято за актом прийому-передачі до Договору від 01.02.2018 року.

Крім того, на підставі додаткової угоди №2 від 01.04.2019 року, між сторонами був укладений акт прийому-передачі приміщення від 01.04.2019 року в оренду, за яким орендар передав, а суборендар прийняв офісне приміщення, площею 51, 7 кв.м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Проценка, 23/4.

В наступному, 30.04.2019 року на підставі складеного між сторонами акту прийому-передачі приміщення з суборенди до Договору від 30.04.2019 року, суборендарем було повернуто орендарю офісне приміщення, площею 131 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Проценка, 23/4. Отже, у відповідача в користуванні залишалось офісне приміщення площею 51, 7 кв.м.

Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідач обізнаний із встановленим у Договорі порядком повернення приміщення з суборенди та, зокрема, щодо необхідності оформлення та підписання сторонами акту прийому-передачі, а отже суд критично відноситься до посилань відповідача з приводу того, що повернення приміщення відбулось лише шляхом передачі ключів, оскільки положенням п.п.3.3-3.6 Договору та ст. 795 ЦК України, передбачено, що повернення предмета договору суборенди оформляється актом приймання-передачі.

З огляду на наведені вище обставини, суд доходить висновку, що орендоване відповідачем приміщення площею 51,7 кв.м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Проценка, 23/4 не повернуто позивачу за порядком, обумовленим сторонами у Договорі суборенди №1 від 01.02.2018 року.

Так, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст. 762 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як було зазначено, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

За умовами п. 5.1.1 Договору (у редакції додаткової угоди від 30.12.2019 року), плата за користування об`єктом суборенди (офісне приміщення площею 51,7 кв.м)за календарний місяць суборенди із урахуванням індексації складає 7238 грн, в тому числі ПДВ 1206, 33 грн.

Згідно з п. 5.1.2 Договору, суборендар зобов`язується щомісяця не пізніше кожного 5 числа місяця, за який здійснюється платіж сплачувати Орендарю суборендну плату у розмірі, визначеному згідно з п.5.1.1. цього договору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Доводи позивача щодо наявності заборгованості відповідача у визначеному в позовній заяві розмірі підтверджуються письмовими доказами наявними у матеріалах справи. Водночас, всупереч наведеним вище процесуальним нормам відповідач не подав до суду будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу.При цьому слід зазначити, що розмір спірної суми заборгованості з суборендної плати відповідач не оспорив, наявність порушень умов договору з боку відповідача не спростовано останнім.

З урахуванням встановлених обставин, суд доходить до переконливого висновку про наявність факту порушення відповідачем прав позивача за захистом яких останній звернувся, оскільки матеріалами справи підтверджено факт передачі приміщення в суборенду відповідачу, факт відсутності належного оформлення повернення суборендованого приміщення позивачу та відсутність повної оплати за орендоване майно за період з червня 2020 року по листопад 2020 року.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 43428 грн заборгованості є правомірною та обґрунтованою, з огляду на що задовольняє її в повному обсязі.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором в частині своєчасної та повної оплати орендних платежів, позивачем заявлено до стягнення також 3649, 80 грн. - пені, 2303, 64 грн - інфляційних витрат, 767, 18 грн. - 3 % річних.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

У відповідності до ч.1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання, а також відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Положеннями ст. 252 Цивільного кодексу України встановлено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

У відповідності до ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

За умовами п.8.1.3 Договору, у разі прострочення перерахування орендної плати та / або інших платежів за договором Суборендар сплачує Орендарю неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який нараховується пеня, нарахованої на суму боргу, за кожен день прострочення оплати, а також штраф у сумі 5000 тисяч гривень, якщо прострочення будь-якого платежу триватиме більше, ніж 15 календарних днів.

Як вбачається з матеріалів справи, серед рахунків, виставлених позивачем на оплату суборенди, були ті, які сплачено відповідачем, однак з простроченням, на підтвердження чого позивач надав відповідні платіжні доручення, зокрема в якості доказу несвоєчасної оплати за рахунком №СФ-0000007 від 01.03.2018 року на суму 11000 грн. надано платіжне доручення №253 від 29.03.2018 року, рахунком №СФ-0000161 від 01.08.2018 року на суму 11000 грн. - платіжне доручення №404 від 24.08.2018 року, №СФ-0000060 від 01.03.2019 року на суму 11000 грн - платіжне доручення №716 від 28.03.2019 року, №СФ-0000090 від 01.04.2019 року на суму 6204 грн - платіжне доручення №766 від 22.04.2019 року, №СФ-0000079 від 01.04.2020 року на суму 7238 грн. - платіжне доручення №@2PL131987 від 28.04.2020 року, №СФ-0000105 від 01.05.2020 року на суму 7238 грн. - платіжне доручення №@2PL747776 від 27.05.2020 року.

Однак, судом встановлено, що у платіжному дорученні №404 від 24.08.2018 року, яке надано на підтвердження оплати суборенди за рахунком №СФ-0000161 від 01.08.2018 року вказано призначення платежу: «рахунок-фактура №СФ-0000125 від 02.07.2018 року - суборенда оф.приміщення», у платіжному дорученні №716 від 28.03.2019 року, що надано на підтвердження оплати за рахунком №СФ-0000060 від 01.03.2019 року призначення платежу: «рахунок-фактура №СФ-0000030 від 01.02.2019 року- суборенда оф.приміщення», у платіжному дорученні №766 від 22.04.2019 року, що надано на підтвердження оплати за рахунком №СФ-0000090 від 01.04.2019 року, призначення: «рахунок-фактура №СФ-0000060 від 01.03.2019 року - суборенда оф.приміщення». Отже, суд звертає увагу, що зазначені платіжні доручення не є належним доказом прострочення відповідачем оплати суборенди за наданими позивачем рахунками, оскільки їх призначення платежу свідчить про оплату інших рахунків, виставлених раніше.

Однак, із матеріалів справи вбачається, що за платіжним дорученням №766 від 22.04.2019 року відповідачем було оплачено рахунок-фактуру №СФ-0000060 від 01.03.2019 року, який позивачем надано до матеріалів справи, проте помилково доказом його оплати надано інше платіжне доручення. За таких обставин, суд приймає його в якості підтвердження оплати за рахунком №СФ-0000060 від 01.03.2019 року, однак, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України суд не виходить за межі позовних вимог, для нарахування штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3 % річних залишає заявлений позивачем період нарахування штрафних санкцій.

Окрім того, як було вище зазначено, у запереченні на позов, відповідач просив суд відмовити у стягненні пені та штрафних санкцій, нарахованих на рахунки, починаючи з березня 2018 року, оскільки зазначені вимоги позивача заявлені з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст.257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 258 Цивільного кодексу України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю, зокрема щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

За загальним правилом, визначеним у ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг строку позовної давності починається з моменту, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав.

З врахуванням зазначеного, оскільки позовну заяву позивачем було подано 04.03.2021 року, вимоги позивача щодо стягнення пені та штрафу за прострочення платежу за рахунками №СФ-0000007 від 01.03.2018 року, №СФ-0000161 від 01.08.2018 року, №СФ-0000060 від 01.03.2019 року та №СФ-0000090 від 01.04.2019 року заявлені з пропущеним строком спеціальної позовної давності, у зв`язку з чим в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Так, суд, перевіривши розрахунок розміру пені, розрахованої ним відповідно до ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та за кожним рахунком окремо, встановив, його часткову помилковість, оскільки позивачем не враховані положення ст. 253-254 Цивільного кодексу України та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, а також за рахунками №СФ-0000079 від 01.04.2020 року та №СФ-0000105 від 01.05.2020 року невірно визначено дату кінцевого строку періоду нарахування, оскільки зараховано в прострочену заборгованість день фактичної оплати за вказаними рахунками.

Отже, за таких обставин, суд за допомогою системи „Ліга-Закон" зробив власний розрахунок пені та встановив, що її розмір становить 2449,01 грн.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
723807.04.2020 - 23.04.20201710.0000 %0.055 %*67.24
723824.04.2020 - 27.04.202048.0000 %0.044 %*12.66
723806.05.2020 - 26.05.2020218.0000 %0.044 %*66.45
723806.06.2020 - 11.06.202068.0000 %0.044 %*18.98
723812.06.2020 - 22.07.2020416.0000 %0.033 %*97.30
723823.07.2020 - 03.09.2020436.0000 %0.033 %*102.04
723804.09.2020 - 22.10.2020496.0000 %0.033 %*116.28
723823.10.2020 - 03.12.2020426.0000 %0.033 %*99.67
723807.07.2020 - 22.07.2020166.0000 %0.033 %*37.97
723823.07.2020 - 03.09.2020436.0000 %0.033 %*102.04
723804.09.2020 - 22.10.2020496.0000 %0.033 %*116.28
723823.10.2020 - 10.12.2020496.0000 %0.033 %*116.28
723811.12.2020 - 02.01.2021236.0000 %0.033 %*54.58
723806.08.2020 - 03.09.2020296.0000 %0.033 %*68.82
723804.09.2020 - 22.10.2020496.0000 %0.033 %*116.28
723823.10.2020 - 10.12.2020496.0000 %0.033 %*116.28
723811.12.2020 - 21.01.2021426.0000 %0.033 %*99.67
723822.01.2021 - 02.02.2021126.0000 %0.033 %*28.56
723808.09.2020 - 22.10.2020456.0000 %0.033 %*106.79
723823.10.2020 - 10.12.2020496.0000 %0.033 %*116.28
723811.12.2020 - 21.01.2021426.0000 %0.033 %*99.67
723822.01.2021 - 25.02.2021356.0000 %0.033 %*83.29
723806.10.2020 - 22.10.2020176.0000 %0.033 %*40.34
723823.10.2020 - 10.12.2020496.0000 %0.033 %*116.28
723811.12.2020 - 21.01.2021426.0000 %0.033 %*99.67
723822.01.2021 - 25.02.2021356.0000 %0.033 %*83.29
723806.11.2020 - 10.12.2020356.0000 %0.033 %*83.06
723811.12.2020 - 21.01.2021426.0000 %0.033 %*99.67
723822.01.2021 - 25.02.2021356.0000 %0.033 %*83.29
Таким чином загальний розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача становить 2449, 01 грн.

Перевіривши розрахунок розміру штрафу за кожним рахунком окремо, за відрахуванням тих, за якими вимогу про стягнення заявлено з пропуском встановленого строку позовної давності, суд встановив, що загальний розмір штрафу, який підлягає стягненню з відповідача становить 40 000 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних витрат по кожному рахунку окремо, встановив його часткову помилковість, а саме позивач допустився аналогічних помилок, які були ним допущені при нарахуванні пені, зокрема позивачем не враховано ст. 253-254 Цивільного кодексу України, а також невірно визначено дату кінцевого строку періоду нарахування, оскільки зараховано в прострочену заборгованість день фактичної оплати за рахунками, у зв`язку з чим, суд за допомогою системи „Ліга-Закон" зробив власний розрахунок 3% та інфляційних витрат.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
1100006.03.2018 - 28.03.2018233 %20.79
1100006.03.2019 - 28.03.2019233 %20.79
723807.04.2020 - 27.04.2020213 %12.46
723806.05.2020 - 26.05.2020213 %12.46
723806.06.2020 - 25.02.20212653 %157.31
723807.07.2020 - 25.02.20212343 %138.92
723806.08.2020 - 25.02.20212043 %121.12
723808.09.2020 - 25.02.20211713 %101.54
723806.10.2020 - 25.02.20211433 %84.93
723806.11.2020 - 25.02.20211123 %66.54

Таким чином, загальний розмір 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача за становить 736, 86 грн.

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
06.03.2018 - 28.03..011121.0011121.00
06.03.2019 - 28.03..00999.0011099.00
07.04.2020 - 27.04.202072381.00857.907295.90
06.05.2020 - 26.05.202072381.00321.717259.71
06.06.2020 - 25.02.202172381.055398.997636.99
07.07.2020 - 25.02.202172381.053383.747621.74
06.08.2020 - 25.02.202172381.059429.757667.75
08.09.2020 - 25.02.202172381.061445.127683.12
06.10.2020 - 25.02.202172381.056406.897644.89
06.11.2020 - 25.02.202172381.046331.207569.20

Водночас, суд зазначає, що за рахунками за період з червня 2020 року по листопад 2020 року, за розрахунком суду розмір інфляційних витрат є більшим, ніж заявлено позивачем. Однак, оскільки згідно приписів ч.2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, загальний розмір інфляційних витрат, що підлягає стягненню з відповідача становить 2241, 60 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "СК ХАДЖИБЕЙ" та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОТРАНСГРУП" 43428 грн. основної заборгованості, 2449, 01 грн. - пені, 2241, 60 грн. - інфляційних витрат, 736, 86 грн. - 3% річних та 40 000 грн. - штрафу.

Водночас, вирішуючи питання щодо відшкодування витрат позивача на правову допомогу у розмірі 18200 грн, суд вказує таке:

У відповідності до ч.ч.1,3 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При цьому, у разі відмови у позові такі витрати, згідно з ч.4 ст.129 ГПК України покладаються на позивача.

Відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з позовної заяви, позивач, заявляючи вимоги про відшкодування судових витрат за рахунок відповідача, зазначив, що такі витрати склали 18200 грн.

Відповідно до положень ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

У підтвердження понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката позивачем надано суду копію Договору про надання правової допомоги від 27.10.2020 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «СК ХАДЖИБЕЙ» та адвокатом Попелюком Вадимом Павловичем, додаткову угоду №1 до Договору, додаткову угоду №2, додаткову угоду №3, додаткову угоду №4 та акти приймання-передачі послуг.

Так, відповідно до п. С Договору про надання правової допомоги, Товариство з обмеженою відповідальністю «СК ХАДЖИБЕЙ» (клієнт) доручає, а ОСОБА_2 (повірений) приймає на себе зобов`язання надати клієнту необхідну правову (юридичну) допомогу та представництво його інтересів за всіма необхідними питаннями у всіх державних органах України, підприємствах, організаціях та установах, в тому числі в органах Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, прокуратури України, у всіх судових установах, використовувати передбачені законом засоби, способи і методи захисту з метою, в тому числі, для з`ясування обставин, які спростовують підозру чи обвинувачення, пом`якшують чи виключають відповідальність клієнта, а клієнт зобов`язується виплатити повіреному гонорар за надання юридичних послуг захисника.

24.11.2020 року між ТОВ «СК ХАДЖИБЕЙ» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №1, відповідно до якої сторонами було визначено, що оплата послуг визначається в фіксованому розмірі за окремо надану послугу, зокрема консультування клієнту з приводу захисту порушених прав включаючи попередній аналіз даних документів, а саме: Договору суборенди №1 між ТОВ «СК Хаджибей» та ТОВ «Азтотрансгруп» від 01.02.2018 року, та запиту ТОВ «Автотрансгруп» №15 від 11.11.2020 року та додатків до нього, із розрахунку 1 година - 500,00 гривень; складання відповіді на запит ТОВ «Автотрансгруп» №15 від 11.11.2020 року, із розрахунку 1 година - 500,00 гривень.

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг до Договору від 25.11.2020 року, повірений надав наступні послуги, а клієнт прийняв консультування клієнту з приводу захисту порушених прав включаючи попередній аналіз наданих документів, а саме: Договору суборенди №1 між ТОВ «СК Хаджибей» та ТОВ «Автотрансгруп» від 01.02.2018 року, та запиту ТОВ «Автотрансгруп» № 15 від 11.11.2020 року та додатків до нього, 2 години - 1000,00 гривень; складання відповіді на запит ТОВ «Автотрансгруп» №15 від 11.11.2020 року, із розрахунку 2 години - 1000,00 гривень. Загалом в сумі 2000,00 гривень.

17.12.2020 року між ТОВ «СК ХАДЖИБЕЙ» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №2, відповідно до умов якої сторони обумовили, що оплата послуг визначається в фіксованому розмірі за окремо надану послугу. Вартість послуг складає: консультування клієнту з приводу захисту порушених прав включаючи попередній анатіз наданих документів, а саме: запиту ТОВ «Автотрансгруп» №19 від 11.12.2020 року та додатків до нього, із розрахунку 1 година ~ 500.00 гривень; складання відповіді на запит ТОВ «Автотрансгруп» №19 від 11.12.2020 року, із розрахунку 1 година - 500,00 гривень.

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг до Договору від 18.12.2020 року, повірений надав наступні послуги, а клієнт прийняв консультування клієнту з приводу захисту порушених прав включаючи попередній аналіз наданих документів, а саме: запиту ТОВ «Автотрансгруп» №19 від 11.12.2020 року та додатків до нього, 2 години- 1000,00 гривень; складання відповіді на запит ТОВ «Автотрансгруп» №19 від 11.12.2020 року, 2 години - 1000,00 гривень. Загалом в сумі 2000,00 гривень.

01.02.2021 року між ТОВ «СК ХАДЖИБЕЙ» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №3, згідно положень якої визначено, що оплата послуг визначається в фіксованому розмірі за окремо надану послугу. Вартість послуг складає: консультування клієнту з приводу захисту порушених прав включаючи детальний анатіз наданих документів, а саме: Договору суборенди №1 між ТОВ «СК Хаджибей» та ТОВ «Автотрансгруп» від 01.02.2018 року, рахунків фактури та платіжних доручень за період з 2018 року по 2020 рік, із розрахунку 1 година - 500,00 гривень; збір доказів із розрахунку 1 година - 500,00 гривень; проведення переговорів з відповідними суб`єктами з приводу захисту порушених прав клієнта із розрахунку 1 година - 500,00 гривень; підготовка процесуальних документів (позови, заяви, клопотання та інші документи необхідні для виконання доручення Клієнта) із розрахунку 1 година - 800,00 гривень, участь в судовому засіданні із розрахунку одне засідання 1400,00 гривень.

Так, відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг до Договору від 27.02.2021 року, повірений надав наступні послуги, а клієнт прийняв консультування клієнту з приводу захисту порушених прав включаючи детальний аналіз наданих документів, а саме: Договору суборенди №1 між ТОВ .«СК Хаджибей» та ТОВ «Автотрансгруп» від 01.02.2018 року, рахунків фактури та платіжних доручень за період з 2018 року по 2020 рік, 4 години - 2000,00 гривень; збір доказів, 3 години - 1500,00 гривень; проведення переговорів з відповідними суб`єктами з приводу захисту порушених прав клієнта, 1 година - 500,00 гривень; підготовка процесуальних док/ментів (позовна заява про стягнення заборгованості за договором суборенди, розрахунки штрафних санкцій - 12 шт.), 9 годин - 7200,00 гривень Загалом в сумі 11200,00 гривень.

08.04.2021 року між ТОВ «СК ХАДЖИБЕЙ» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №4, згідно положень якої визначено, що оплата послуг визначається в фіксованому розмірі за окремо надану послугу. Вартість послуг складає: підготовка процесуальних документів (позови, заяви, клопотання та інші документи необхідні для виконання доручення Клієнта) із розрахунку 1 година - 800,00 гривень, участь в судовому засіданні із розрахунку одне засідання 1400,00 гривень.

На підставі акту приймання-передачі наданих послуг до Договору від 08.04.2021 року, повірений надав, а повірений прийняв наступні послуги: підготовка процесуальних документів (заява про забезпечення доказів), 2 годин - 1600,00 гривень; участь в судовому засіданні із розрахунку одне засідання 1400,00 гривень. Загадом в сумі 3000,00 гривень.

Між тим, відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Тобто, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи та пов`язаність цих витрат саме з розглядом даної справи.

Водночас, суд зазначає, що із змісту договору про надання правової допомоги від 27.10.2020 року, додаткових угод до нього та поданих на підтвердження його виконання доказів, не вбачається їх пов`язаність з розглядом даної судової справи, а вони свідчать про взагалі надану правову допомогу юридичній особі у певний період.

Отже, суд звертає увагу, що на підтвердження фактичного здійснення учасником справи судових витрат, на професійну правничу допомогу суду має бути надано належні докази, що свідчать про надання правової допомоги, необхідної у зв`язку з розглядом даної справи.

Беручи до уваги встановлені судом обставини, оскільки не доведено фактичне понесення витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом даної справи, суд доходить висновку про відмову у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача та позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.129, 185, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОТРАНСГРУП" (65110, м. Одеса, вул. Балківська, буд. 35, кв. 34, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СК ХАДЖИБЕЙ" (65013, м. Одеса, вул. Локомотивна, буд. 38, ) 43 428 /сорок три тисячі чотириста двадцять вісім/ грн. заборгованості за користування об`єктом суборенди, 2449 /дві тисячі чотириста сорок дев`ять/ грн. 01 коп. пені, 2241 /дві тисячі двісті сорок одна/ грн. 60 коп. інфляційних витрат, 736 /сімсот тридцять шість/ грн. 86 коп. 3 % річних, 40 000 /сорок тисяч/ штрафу та 1830 /одна тисяча вісімсот тридцять/ грн. 98 коп. судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4.Відмовити позивачу у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 17 травня 2021 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська