ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року м. Черкаси справа № 925/379/21

Господарський суд Черкаської області у складі: головуючого - судді Г.М. Скиби, за участю секретаря судового засідання Л.В.Романенко, у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження розглянув справу за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6

до Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно», м. Черкаси, проспект Хіміків, 76

про стягнення 584596,06 грн заборгованості та санкцій за газ,

за участю повноважних представників сторін:

позивач: участі не брав;

відповідач: Плаха О.В. адвокат за довіреністю.

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» про стягнення 584596,06 грн за договором постачання природного газу №1538/1920-ТЕ-36 від 27.09.2019, з яких:

- 490222,38 грн пені,

- 94373,68 грн 3% річних,

та відшкодування судових витрат.

Короткий опис руху справи:

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 24.03.2021 відкрито провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 22.04.2021.

01.04.2021 відповідач подав відзив №361 від 01.04.21, заборгованість визнає, просить суд зменшити заявлений позивачем розмір пені та 3% річних на 75% та розстрочити виконання рішення суду рівними частинами щомісячно протягом року з дня ухвалення такого рішення.

22.04.2021 позивач надав суду відповідь на відзив вих. №39/5-3144-21 від 21.04.2021; просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про зменшення штрафних санкцій.

22.04.2021 підготовче провадження закрито та призначено проведення судового засідання на 19.05.2021.

В судовому засіданні:

Відповідач заборгованість визнає опосередковано та просить зменшити розмір пені на 75% з мотивів збитковості та затратності діяльності підприємства.

За результатами судового розгляду судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до приписів ст. 240 ГПК України.

Інших доказів сторонами не подано.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини:

27.09.2019 між публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Постачальник Позивач по справі), в особі начальника відділу договірної роботи Департаменту з операційної діяльності Осипенка А.А., який діє на підставі довіреності від 19.09.2019 №14-342, та ПрАТ «Черкаське хімволокно» (Відповідач по справі), в особі голови правління Олексенка В.В., що діє на підставі Статуту, було укладено договір постачання природного газу №1538/1920-ТЕ-36 (далі Договір, а.с. 13-22) на період 01 жовтня 2019 30 квітня 2020.

28.10.2019 між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до договору постачання природного газу від 27.09.2019 №1538/1920-ТЕ-36. Змінено ціну природного газу (а.с. 23).

30.10.2019 між сторонами укладено Додаткову угоду №2 до договору постачання природного газу від 27.09.2019 №1538/1920-ТЕ-36 (а.с. 24) про об`єми постачання природного газу на жовтень 2019.

12.11.2019 між сторонами укладено Додаткову угоду №3 до договору постачання природного газу від 27.09.2019 №1538/1920-ТЕ-36 (а.с. 25). Сторони встановили ціну газу на листопад 2019.

29.11.2019 між сторонами укладено Додаткову угоду №4 до договору постачання природного газу від 27.09.2019 №1538/1920-ТЕ-36 (а.с. 26) про об`єми постачання природного газу на листопад 2019.

09.12.2019 між сторонами укладено Додаткову угоду №5 до договору постачання природного газу від 27.09.2019 №1538/1920-ТЕ-36 (а.с. 27). Сторони встановили ціну газу на грудень 2019.

20.12.2019 між сторонами укладено Додаткову угоду №6 до договору постачання природного газу від 27.09.2019 №1538/1920-ТЕ-36 (а.с. 28). Сторони розділити тарифи на газ та тарифи на транспортування газу.

27.01.2020 між сторонами укладено Додаткову угоду №7 до договору постачання природного газу від 27.09.2019 №1538/1920-ТЕ-36 (а.с. 29) про об`єми постачання природного газу на січень 2020.

28.01.2020 між сторонами укладено Додаткову угоду №8 до договору постачання природного газу від 27.09.2019 №1538/1920-ТЕ-36 (а.с. 30). Сторони встановили ціну газу на січень 2020 та вартість транспортування газу, а також змінили умови відповідальності сторін.

27.02.2020 між сторонами укладено Додаткову угоду №9 до договору постачання природного газу від 27.09.2019 №1538/1920-ТЕ-36 (а.с. 31) про об`єми постачання природного газу на лютий 2020.

24.02.2020 між сторонами укладено Додаткову угоду №10 до договору постачання природного газу від 27.09.2019 №1538/1920-ТЕ-36 (а.с. 32). Сторони встановили ціну газу на лютий 2020 та вартість транспортування газу.

20.03.2020 між сторонами укладено Додаткову угоду №11 до договору постачання природного газу від 27.09.2019 №1538/1920-ТЕ-36 (а.с. 33) про об`єми постачання природного газу на березень 2020.

23.03.2020 між сторонами укладено Додаткову угоду №12 до договору постачання природного газу від 27.09.2019 №1538/1920-ТЕ-36 (а.с. 34). Сторони встановили ціну газу на березень 2020 та вартість транспортування газу.

28.04.2020 між сторонами укладено Додаткову угоду №13 до договору постачання природного газу від 27.09.2019 №1538/1920-ТЕ-36 (а.с. 35) про об`єми постачання природного газу на квітень 2020.

30.04.2020 між сторонами укладено Додаткову угоду №14 до договору постачання природного газу від 27.09.2019 №1538/1920-ТЕ-36 (а.с. 36-37) про об`єми постачання природного газу з травня по вересень 2020. Також відкоригована ціна газу на квітень 2020 та строк дії договору до 30 вересня 2020.

20.05.2020 між сторонами укладено Додаткову угоду №15 до договору постачання природного газу від 27.09.2019 №1538/1920-ТЕ-36 (а.с. 38) про об`єми постачання природного газу на травень 2020.

22.05.2020 між сторонами укладено Додаткову угоду №16 до договору постачання природного газу від 27.09.2019 №1538/1920-ТЕ-36 (а.с. 39). Сторони відкоригували ціну газу на травень 2020 та вартість транспортування газу.

22.06.2020 між сторонами укладено Додаткову угоду №17 до договору постачання природного газу від 27.09.2019 №1538/1920-ТЕ-36 (а.с. 40). Сторони відкоригували ціну газу на червень 2020 та вартість транспортування газу.

29.06.2020 між сторонами укладено Додаткову угоду №18 до договору постачання природного газу від 27.09.2019 №1538/1920-ТЕ-36 (а.с. 41) про об`єми постачання природного газу на червень 2020.

22.07.2020 між сторонами укладено Додаткову угоду №19 до договору постачання природного газу від 27.09.2019 №1538/1920-ТЕ-36 (а.с. 42). Сторони відкоригували ціну газу на липень 2020 та вартість транспортування газу.

29.07.2020 між сторонами укладено Додаткову угоду №20 до договору постачання природного газу від 27.09.2019 №1538/1920-ТЕ-36 (а.с. 43) про об`єми постачання природного газу на липень 2020.

31.07.2020 між сторонами укладено Додаткову угоду №21 до договору постачання природного газу від 27.09.2019 №1538/1920-ТЕ-36 (а.с. 44) про включення Споживача в реєстр споживачів гарантованого постачання.

Відповідно до умов п.2.1. Договору постачальник передає споживачу у жовтні 2019 квітні 2020 року замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 23440,070 тис. куб. метрів.

На виконання умов Договору Позивач передав у власність Відповідача природний газ в об`ємі 35051,8928 м3 на загальну суму 85274150,67 грн, що підтверджується щомісячними актами приймання-передачі природного газу:

від 31.10.2019 2611,69915 тис. м3 на суму 13 883 637,23 грн. (а.с. 45);

від 30.11.2019 3922,07126 тис. м3 на суму 23 796 884,98 грн. (а.с. 46);

від 31.12.2019 3362,16700 тис. м3 на суму 17 888 957,42 грн. (а.с. 47);

від 31.01.2020 610,79600 тис. м3 на суму 3 499 245,40 грн. (а.с. 48);

від 29.02.2020 2026,22400 тис. м3 на суму 9 901 329,98 грн. (а.с. 49);

від 31.03.2020 817,82300 тис. м3 на суму 3 454 641,37 грн. (а.с. 50);

від 30.04.2020 448,60000 тис. м3 на суму 1 626 350,86 грн. (а.с. 51);

від 31.05.2020 229,02000 тис. м3 на суму 659 544,61 грн. (а.с. 52);

від 30.06.2020 1254,70100 тис. м3 на суму 3 412 445,45 грн. (а.с. 53);

від 31.07.2020 1615,01800 тис. м3 на суму 4 693 287,53 грн. (а.с. 54);

від 31.08.2020 553,31000 тис. м3 на суму 2 060 517,59 грн. (а.с. 55);

від 30.09.2020 74,51700 тис. м3 на суму 397 308,25 грн. (а.с. 56).

Відповідно до п. 5.1 Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач здійснював несвоєчасно оплату за переданий газ та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 5.1 Договору.

Листом від 21.10.2020 за вих. 1640 відповідач відкоригував переплату по договору від 27.09.2019 №1538/1920-ТЕ-36 та попросив позивача зарахувати суму 6 228 997,87 грн в рахунок виконання договору №20/21-8165-ТЕ-36 від 25.09.2020 (а.с. 57).

Несвоєчасне виконання Відповідачем взятих на себе зобов`язань стало підставою звернення Позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення нарахувань на суму боргу з Відповідача. Позивач просить стягнути з Відповідача борг у загальній сумі 584596,06 грн. заборгованості та санкцій за газ, з яких:

- 490222,38 грн пені,

- 94373,68 грн 3% річних,

та відшкодування судових витрат.

Відповідно до пункту 9.3 Договору сторони погодили, що строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у т.ч. щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних втрат, збитків встановлюється тривалістю у 5 років.

Відповідач вимоги визнає опосередковано та просить зменшити на 75% розмір пені і подає документи по понесених витратах на модернізацію обладнання, про збитковість виробництва теплової енергії для населення. Подав відзив на позов. Просить розстрочити на один рік виконання рішення суду.

Інших доказів сторонами не подано.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобов`язання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Сторони за договором (Позивач та відповідач) є самостійними юридичними особами та суб`єктами господарювання на ринку послуг в Україні, що підтверджено витягами з ЄДРПОУ. Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ положення ст. 93 Цивільного кодексу України.

Між сторонами виникли та існують договірні відносини оплатної поставки природного газу як різновид товару - на підставі письмового строкового оплатного двостороннього консенсуального договору.

Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ положення ст. 93 ЦК України.

За правовою природою договір постачання природного газу від 27.09.2019 №1538/1920-ТЕ-36 відповідає вимогам статті 712 ЦК України, якою передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

За правовою природою Договір відповідає вимогам статей 712, 714 ЦК України, 264 ГК України, якими передбачено, що за договором поставки постачальник зобов`язується передати у встановлений строк товар (енергоносії) приєднаними мережами у власність покупця для використання його у підприємницькій або іншій діяльності, не пов`язаній з сімейним, домашнім або подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язання, що виникає між суб`єктами господарювання, в силу якого один суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Договір постачання природного газу від 27.09.2019 №1538/1920-ТЕ-36 та додаткові угоди до Договору не заперечені сторонами, не визнані судом недійсними та не розірвані в установленому порядку. Суд також враховує презумпцію правомірності правочину (положення ст. 204 ЦК України).

Згідно з п. 5.1 Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач здійснив поставку природного газу, а Відповідач прийняв природній газ на загальну суму 85274150,67 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу:

від 31.10.2019,

від 30.11.2019,

від 31.12.2019,

від 31.01.2020,

від 29.02.2020,

від 31.03.2020,

від 30.04.2020,

від 31.05.2020,

від 30.06.2020,

від 31.07.2020,

від 31.08.2020,

від 30.09.2020 (а.с. 45-56) з підписами сторін та не оспорюється сторонами.

Претензій щодо кількості, якості отриманих енергоносіїв (як різновиду товарної продукції) - не заявлено.

Суд вважає, що строк для оплати вартості за поставлений та спожитий відповідачем природний газ вже настав.

Суд враховує відсутність претензій Відповідача стосовно неналежної поставки, недопоставки газу чи іншого невиконання умов спірного договору.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до умов п.п. 7.2. Договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 17,8% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми прострочення платежу за кожний день прострочення.

На підставі вказаних положень Позивачем нараховано Відповідачу до сплати:

490222,38 грн пені за окремі періоди прострочення (розрахунок пені а.с. 8-12).

94373,68 грн - 3% річних за користування чужими грошовими коштами за період прострочення з урахуванням періодів прострочення та фактичної оплати за розрахунковий період, які просить стягнути з відповідача.

Сторонами укладено письмовий договір про забезпечення виконання умов основного договору у виді пені, ст.ст. 546, 549 ЦК України, ст. 232 ГК України.

Вимоги про стягнення 3% річних грунтуються на приписах ст. 625 ЦК України про відповідальність за невиконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Ліга-Закон».

Суд вважає доведеними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення 490222,38 грн - пені, 94373,68 грн 3% річних з відповідача.

Суд вважає, що позивачем використано належний спосіб захисту свого порушеного права відповідно до приписів ст.ст. 15, 16 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Щодо зменшення пені за заявою відповідача:

У відзиві на позовну заяву відповідач заявив клопотання про зменшення розміру пені та 3 % річних на 75 %.

Вказане клопотання відповідача мотивоване тим, що розмір заявлених позивачем штрафних санкцій є надмірним та виходить за межі принципів розумності і справедливості, а також відсутністю у позивача збитків внаслідок дій відповідача.

Відповідач не спростував доводи позивача та не подав доказів належного виконання умов договору. Відповідач не надав суду і свого контррозрахунку вимог. Суд вважає, що відповідач скористався своїм процесуальним правом.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів (стаття 217 Господарського кодексу України).

Водночас, частиною 2 статті 233 Господарського кодексу України визначено, що якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

З огляду на наведені правові норми, клопотання відповідача та те, що внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором позивач не зазнав збитків, суд вважає, що нараховані позивачем штрафні санкції є надмірно великими до суми договору, тому з урахуванням прав та господарських інтересів відповідача зменшує їх на 50%, частково задовольняючи позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - у сумі 245111,19 грн пені.

В решті вимог позивачеві належить відмовити за необгрунтованістю та безпідставністю.

Річні нарахування на суму боргу у розмірі 3% здійснені позивачем вірно, на підставі положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Ці нарахування не є штрафними санкціями за своєю правовою природою, а тому суд відхиляє клопотання відповідача про зменшення розміру 3 % річних.

Щодо розстрочення виконання рішення суду на один рік:

Відповідач просить розстрочити виконання рішення суду на один рік рівними частинами з урахуванням сезонності роботи підприємства та суттєвого збільшення рівня оплат в опалювальний період.

Відповідач не надає належних та допустимих доказів реальності виконання рішення суду протягом періоду відстрочення.

Суд враховує рівновагу господарського інтересу сторін та недопустимість надання вірогідної переваги інтересам однієї сторони над інтересами іншої.

В задоволенні даного клопотання належить відмовити з мотивів необгрунтованості.

Суд зазначає, що проведення оплати відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання заперечень суду по суті спору чи доказів про проведення розрахунку. Відповідач не надав доказів об`єктивної неможливості заперечення вимог чи погашення боргу.

Суд при прийнятті рішення враховує правові позиції та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, згоду на застосування якого надано Верховною Радою України (п. 4 ст. 11 ГПК України):

- принцип правової певності та юридичної визначеності, в тому числі недопустимість ревізування рішень судів, які набрали законної сили з підстав бажання зацікавленої особи в переоцінці доказів (рішення «Агрокомплекс проти України» №23465/03 від 08.03.2012);

- принцип загальної оцінки судом відносин сторін та відсутності обов`язку суду давати оцінку кожній вимозі сторін: (рішення «Серявін проти України» №4909/04 від 10.02.2010, рішення «Трофімчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010);

- принцип поваги до права на володіння своїм майном (рішення «Желтяков проти України» №4994/04 від 09.09.2011).

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати належить покласти на Відповідача пропорційно задоволених вимог та стягнути на користь Позивача 8768,94 грн судового збору.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 8768,94 грн, що підтверджується платіжним дорученням № від 16.03.2021.

Враховуючи, що у даному випадку спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, зумовлених порушенням строків оплати за переданий газ, а підставою для часткового задоволення позову стало зменшення розміру штрафних санкцій за клопотанням відповідача, відтак, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, мають бути відшкодовані за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з відповідача: Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно», м. Черкаси, проспект Хіміків, 76, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий

на користь позивача: акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий

245111,19 грн пені,

94373,68 грн 3% річних,

8768,94 грн судового збору.

В решті вимог відмовити.

Клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду на один рік відхилити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного судового рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції на вказане рішення або через господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 25.05.2021

Суддя Г.М. Скиба