ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2021 р. м. Київ

Справа № 911/466/21

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.,

розглянувши у спрощеному провадженні справу за позовом Акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд Акціонерного товариства Українська залізниця до Товариства з обмеженою відповідальністю Росер про стягнення 134 990,51грн, без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Українська залізниця (далі АТ Укрзалізниця) в особі філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ Українська залізниця звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Росер (далі ТОВ Росер) про стягнення 134 990,51грн основного боргу з витрат на утримання майна.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором №1593/ЕВ від 17.07.2014 про компенсацію витрат по утриманню майна, переданого в оренду, в частині компенсації витрат на утримання об`єкту оренди у встановлений строк (а.с.1-6).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.03.2021 відкрито провадження за відповідним позовом, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання, а також встановлено строки для вчинення учасниками справи процесуальних дій (а.с.152-154).

Копія відповідної ухвали отримана позивачем 18.03.2021, а відповідачем 19.03.2021, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень №№844, 950 (а.с.156-157).

В силу п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Ухвала суду, за змістом п.1 ч.1 ст.232 ГПК України, є видом судового рішення.

Отже, ухвала суду від 15.03.2021 вважається врученою сторонам у даній справі.

29.03.2021 від відповідача, у строк встановлений ст. 251 ГПК України, надійшов відзив на позовну заяву (а.с.158-163), а також заява про застосування наслідків спливу строків позовної давності (а.с.197-199) та клопотання про залишення позову без розгляду (а.с.202-205).

Так, заперечуючи проти позову відповідач вказує, що:

- вимоги, заявлені позивачем, вже розглядаються судом у справі №911/1789/17;

- відсутні підстави для звернення до суду з даним позовом, оскільки договір №1593/ЕВ від 17.07.2014 закінчив свою дію 16.07.2015 в момент закінченням строку дії договору оренди №1593 від 17.07.2014, укладеного між ТОВ Росер та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області;

- позивачем пропущено позовну давність для звернення з вимогами щодо стягнення витрат, нарахованих за період до 11.02.2018;

- позивач не є правонаступником орендодавця.

Заява про залишення позову без розгляду обґрунтована тим, що позов підписано неупоноваженими особами: Душенько В.М., що не є адвокатом; Дорогіним К.Ю., який хоч і є адвокатом, однак, на підтвердження його повноважень надано довіреність та не надано договору про надання правової допомоги, укладеного між позивачем та таким адвокатом.

Суд не вбачає підстав для задоволення відповідної заяви відповідача щодо залишення позовної заяви без розгляду з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Поряд з цим, згідно ч. 2 вказаної норми, при розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема. справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розгляд даної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження, у зв`язку з тим, що справа є малозначною - ціна поданого позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021. Отже, представником сторони у такій справі може бути також особа, яка не має статусу адвоката однак, відповідає вимогам ч.2 ст.58 ГПК України. Невідповідність осіб, які підписали позов від імені позивача, вимогам, визначеним ч.2 ст.58 ГПК України не встановлена.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 60 ГПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи. Повноваження адвоката як представника, як унормовано ч.4 вказаної статті, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

На підтвердження повноважень представників, якими підписано позовну заяву від імені позивача надано нотаріально посвідчені довіреності від: 07.10.2020, якою уповноважено, зокрема, Душенько В.М. на представництво позивача у судах усіх інстанцій та юрисдикцій з усіма правами наданими у т.ч. позивачу (а.с.14-15); 08.10.2020, якою уповноважено Дорогіна К.Ю. представляти інтереси позивача в судах усіх інстанцій та юрисдикцій з усіма правами наданими у т.ч. позивачу (а.с.16).

Отже, повноваження осіб, які підписали позов від імені позивача, підтверджені допустимими доказами, тому підстав для залишення позову без розгляду у відповідності із доводами, викладеними відповідачем, не має.

Позивачем з дотриманням строку, встановленого п.4 резолютивної частини ухвали від 15.03.2021, подано відповідь на відзив, а також клопотання про залишення позову без розгляду в частині стягнення витрат по утриманню майна у період з жовтня 2016 року по лютий 2017 року у розмірі 12 347,20грн (здано для відправлення до суду відділенню поштового зв`язку 05.04.2021).

У відповіді на відзив позивач визнав наявність на розгляді суду справи, у якій заявлені вимоги щодо стягнення частини витрат по утриманню майна, у зв`язку з чим у відповідній частині просив його позов залишити без розгляду.

Спростовуючи доводи відповідача щодо припинення дії договору і відсутності підстав для нарахування витрат на утримання орендованого майна, позивач вказав, що орендоване майно не повернуто відповідачем, а договір оренди такого майна є автоматично продовженим, оскільки відсутня заява сторони такого договору про його припинення. Заперечуючи щодо доводів відповідача про відсутність факту правонаступництва, позивач вказує, що набув права власності на обєкти нерухомості, внесені до його статутного капіталу під час утворення в результаті злиття 49 підприємств залізничного транспорту загального користування на підставі зведеного передавального акту з моменту його затвердження та державної реєстрації АТ «Укрзалізниця», а не за результатами державної реєстрації відповідного права власності.

Відповідач у даній справі правом на подання заперечення у строк, встановлений п.4 резолютивної частини ухвали від 15.03.2021 не скористався; клопотань про продовження відповідного строку не подавав.

Так, поштове відправлення №324, у якому як свідчить опис вкладення у відповідне поштове відправлення, позивачем направлено відповідачу копію відповіді на позов та клопотання про залишення позову без розгляду в частині, вручено відповідачу 08.04.2021 (інформація з сайту АТ «Укрпошта»).

У строк, встановлений ч.7 ст.252 ГПК України, клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.

Дослідивши зібрані у справі документи і матеріали, суд встановив наступні обставини.

17.07.2014 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (орендодавець) та ТОВ Росер (орендар) укладено договір оренди №1593 (а.с.135-138, далі договір оренди) за умовами якого, орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне індивідуально визначене майно нежитлові приміщення - пакгаузи №4 та №5, а також частину відкритої вантажної платформи, загальною площею 627,4 кв.м (майно), що розташоване за адресою: 09100, Київська обл., м.Біла Церква, вул. Товарна, 29 та обліковується на балансі Будівельного монтажно-експлуатаційного управління №2 в м. Козятин (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість від 31.01.2014 і становить за незалежною оцінкою 1 163 069,00грн без ПДВ (п. 1.1 такого договору).

У відповідності до п. 5.3 договору оренди орендар зобов`язався своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату, компенсувати експлуатаційні витрати та витрати на утримання майна, у т.ч. податок на землю, незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Згідно п. 5.10 договору оренди орендар зобов`язався у разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцеві або підприємству/товариству, указаному орендодавцем, орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати (повної чи часткової) орендованого майна з вини орендаря.

Як визначено п. 5.11 договору оренди, до обов`язків орендаря віднесено здійснення витрат, пов`язаних з утриманням орендованого майна. Окрім того, таким пунктом договору оренди відповідач взяв на себе зобов`язання протягом 15 робочих днів після підписання вказаного договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю, а також витрат зі сплати податку на землю.

У відповідності до п. 10.1 договору оренди вказаний договір оренди укладено строком на 1 один рік - з 17.07.2014 по 16.07.2015 включно.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення вказаного договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені вказаним договором. Зазначені дії оформлюються додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною договору при обов`язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти об`єктом оренди (п.10.4 договору оренди).

Пунктом 10.1 договору оренди установлено, що договір укладено строком на рік і він діє з 17.07.2014 по 16.07.2015 включно. Також п.10.4 договору оренди визначено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором; зазначені дії оформлюються додатковою угодою, що є невід`ємною частиною договору при обов`язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти об`єктом оренди.

Згідно п. 10.9 договору оренди у разі припинення або розірвання договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу.

Майно вважається повернутим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання; обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря (п. 10.10 договору оренди).

Як погоджено сторонами в п. 10.12 договору оренди, відносини сторін, не врегульовані вказаним договором, регулюються чинним законодавством України.

Крім того, 17.07.2014 між ДТГО «Південно-західна залізниця» в особі начальника Козятинського будівельно-монтажного експлуатаційного управління №2 (балансоутримувач) та ТОВ Росер (орендар) укладено договір №1593/ЕВ про компенсацію витрат на утримання майна, переданого в оренду (а.с.18, далі договір про витрати).

За умовами договору про витрати, орендар відшкодовує балансоутримувачу у грошовій формі витрати на утримання об`єкту оренди по договору №1593 від 17.07.2014 - нежитлових приміщень пакгаузів №4 та №5, а також частини відкритої вантажної платформи загальною площею 627,4 кв.м, за адресою: 09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Товарна, 29; балансоутримувач за таким договором здійснює заходи по утриманню майна, переданого в оренду (п.1.1 договору про витрати).

Згідно п. 2 договору про витрати розрахунок суми компенсації додається до вказаного договору та є його невід`ємною частиною.

Сума витрат на утримання орендованого майна згідно розрахунку, що додається до вказаного договору, визначена з ПДВ у розмірі 2469,44грн. Також, п.5 договору про витрати установлено, що у разі зміни цін та тарифів, на підставі яких розраховується калькуляція суми витрат, балансоуторимувач розробляє нову калькуляцію, яка набирає чинності після погодження її сторонами.

Доказів розроблення та погодження нової калькуляції до договору про відшкодування судом не встановлено.

Порядок розрахунків за договором про витрати узгоджено його п.6, в силу якого розрахунковим періодом є календарний місяць; строк оплати 5 діб після отримання рахунку балансоутримувача.

Вказаний договір набуває чинності з дня його підписання та діє до дати закінчення договору оренди, зазначеного в п. 1 вказаного договору, як визначено його п.10.1.

Майно, яке є об`єктом оренди за договором оренди, на підставі зведеного переліку майна ДТГО «Південно-західна залізниця», що вноситься до статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця» (а.с.36-39), а також зведеного передавального акту від 06.08.2015, який затверджено 18.08.2015 (а.с.20-35), передано ПАТ «Українська залізниця», яке у подальшому згідно постанови Кабінету Міністрів України №938 від 31.10.2018 перейменоване в АТ «Українська залізниця».

Особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, яким є АТ «Українська залізниця», визначено нормами Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування».

Як визначено ч.2 ст.5 такого Закону, переоформлення правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, внесені до статутного капіталу Товариства, здійснюється протягом двох років з дня державної реєстрації Товариства. При цьому, відповідною нормою установлено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно, внесене до статутного капіталу Товариства, здійснюється на підставі передавального акта та акта оцінки майна залізничного транспорту, внесеного до статутного капіталу Товариства: передавальний акт та/або акт оцінки майна залізничного транспорту є документами, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на майно, внесене до статутного капіталу Товариства.

Отже, позивач у справі АТ «Українська залізниця» набуло прав на відповідне майно з моменту складання вищевказаного передавального акту.

Право власності на об`єкт оренди підтверджується витягом №190636156 від 28.11.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.41).

Позивач направив відповідачу вимогу №КД-БМЕС-01/141 від 18.09.2020 (а.с.48-50), у якій вимагав перерахувати 122643,32грн за договором про витрати №1593/ЕВ від 17.07.2014, про що виставив рахунок №1 від 31.07.2020, а також звільнити та повернути об`єкт оренди, що підтверджується описом вкладення, фіскальним чеком та накладною №447 від 18.09.2020 (а.с.68).

Вказана вимога з рахунком №1 від 31.07.2020 отримана відповідачем, проте листом від 23.09.2020 №04/09 (а.с.69) повернута позивачу як безпідставна та помилково надіслана, що підтверджується описом вкладення у поштове відправлення №700 (а.с.70).

Окрім того, позивачем до матеріалів позовної заяви додано рахунки за період з 31.08.2014 по 31.12.2020 (а.с.76-123), проте доказів їх надіслання/вручення відповідачу сторонами не надано.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказував на наявність у відповідача заборгованості з відшкодування витрат на утримання майна у розмірі 134 990,51грн за період з березня 2016 року по лютий 2017 року, однак, як з`ясовано, у справи №911/1789/17, що розглядається Господарським судом Київської області та порушена за позовом ПАТ «Українська залізниця» в особі філії «Південно-Західна залізниця» до ТОВ «Россер» заявлено вимоги, до яких включені вимоги про стягнення на підставі договору про витрати, зокрема, за період з жовтня 2016 року по лютий 2017 року 12 347,20грн витрат балансоутримувача, у зв`язку з чим є обгрунтованим клопотання позивача про залишення без розгляду його позову в частині стягнення 12 347,20грн заборгованості за відповідний період.

Так, з копії позовної заяви у справі №911/1789/17 та розрахунку (а.с.221-228) вбачається, що відповідні вимоги є предметом розгляду у вказаній справі за позовом між тими сторонами та заявленими з тих самих підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Отже, позов в частині стягнення 12 347,20грн підлягає залишенню без розгляду.

Вимоги щодо стягнення з відповідача витрат у іншій частині - 122 643,31грн (134990,51-12347,20) є обгрунтованими з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є наявність обов`язку у відповідача компенсувати позивачу витрати по утриманню майна, переданого в оренду.

Укладені сторонами договори є підставою для виникнення у їх сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Заперечуючи наявність обов`язку щодо компенсації витрат на утримання майна, переданого в оренду, відповідач вказував про припинення дії договору оренди та, як наслідок, відсутності у спірному періоді у відповідача обов`язку здійснювати компенсацію витрат на утримання майна у порядку, визначеному таким договором з чим не погоджується суд з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (який був чинним на момент укладення договору оренди №1593 від 17.07.2014 та діяв включно до 01.02.2020) термін договору оренди визначається за погодженням сторін; термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

Згідно ч. 2 вказаної норми у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно ч. 1 ст. 27 вказаного Закону, у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Станом на момент розгляду даної справи відповідачем не надано доказів виконання ним обов`язків за договором оренди, визначених п.п.10.9, 10.10 договору оренди, щодо повернення об`єкта оренди; у заявах по суті відповідач не спростовує сам факт володіння та користування відповідним майном у період, за який позивачем заявлено вимоги щодо компенсації витрат на утримання майна.

Отже, об`єкт оренди знаходиться у володінні та користування відповідача, що ним не спростовано.

Посилання відповідача на припинення дії договору про витрати не має значення для вирішення спору у даній справі, оскільки сам факт припинення такого договору, який пов`язаний з моментом припинення договору оренди, у разі його встановлення, не впливає на обов`язок відповідача здійснювати оплату витрат на утримання майна, яке не повернуто відповідачем. Так, п.10.3 договору про витрати визначено, що припинення дії договору не звільняє орендаря від обов`язку повної сплати спожитих послуг.

У заяві по суті відповідач не оспорює фактів утримання позивачем об`єкта оренди у спірний період.

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем у даній справі вимог про стягнення з відповідача 122 643,31грн витрат на утримання майна, переданого в оренду.

Однак, до прийняття рішення у даній справі відповідачем заявлено про застосування позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В силу ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як визначено ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Між тим, відповідач у даній справі не надав доказів того, що строк позовної давності за частиною заявлених вимог сплив, на що він посилається.

Так, згідно ч. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна заява, за якою відкрито провадження у справі, передана відділенню поштового зв`язку 12.02.2021, що підтверджується конвертом та накладною №211 (а.с.126)

Як визначено сторонами п. 6.3 договору про витрати, рахунок балансоутримувача сплачується протягом 5 діб після отримання.

До матеріалів справи долучені рахунки на експлуатаційні витрати за період з серпня 2014 року (в який увійшли експлуатаційні витрати за липень та серпень) по грудень 2020 року, проте доказів їх отримання/вручення відповідачу у дату їх складання чи іншу дату сторонами під час розгляду не надано.

Поряд з цим, до матеріалів справи долучено копію претензії позивача, адресовану відповідачу, від 18.09.2020, яка, як вбачається з листа відповідача №04/09 від 23.09.2020, отримана ним 22.09.2020, додатком до якої є рахунок №1 від 31.07.2020 на відшкодування експлуатаційних витрат.

Отже, враховуючи встановлений п.6.3 договору про витрати строк оплати -5 днів після отримання рахунку, порушення відповідного права отримати виконання відбулось після спливу відповідного строку з дня отримання рахунку, тому на момент звернення позивача з позовом не є таким, що пропущений строк позовної давності за заявленими вимогами.

Враховуючи вищевикладене, заявлені вимоги підлягають задоволенню у розмірі 122643,31грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, витрати на оплату позову судовим збором, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача у розмірі 2270грн (мінімальний розмір судового збору, встановлений за для позовів майнового характеру).

На підставі викладеного, керуючись ст. 129, п.3 ч.1 ст.226, ст.ст. 233, 237-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Росер (ідентифікаційний код 35942281; 09111, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Товарна, буд.29) на користь Акціонерного товариства Українська залізниця (ідентифікаційний код 40075815; 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5) в особі філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд Акціонерного товариства Українська залізниця (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 41149437; 03035, м.Київ, вул. Льва Толстого, 61) 122 643,31грн заборгованості з витрат по утриманню майна, 2270,00грн в рахунок відшкодування витрат по оплаті позову судовим збором.

3. В частині стягнення 12 347,20грн витрат за період з жовтня 2016 року по лютий 2017 року позов залишити без розгляду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання рішення та у порядку, визначеному ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова