РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.05.2021Справа № 910/16446/20
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кінгісеппський машинобудівний завод"

до Державного підприємства Національної атомної енергогенеруючої компанії "Енергоатом"

про усунення перешкод у веденні господарської діяльності.

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Холодна Н.С.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач подав на розгляд Господарського суду міста Києва позовну заяву до відповідача з вимогою про визнання рішення про відхилення постачальника № РШ-П 0.05.089-20, що затверджене 16.09.2020 таким, що прийняте у порушення пунктів 5.2.5, 5.2.6, 5.2.6.1, 5.3.2.7 СОУ НАЕК 012:2012 та є протиправним, також про припинення порушення його права шляхом скасування Рішення про відхилення постачальника № РШ-П 0.05.089-20, що затверджене 16.09.2020.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вказане рішення відповідача порушує його права та перешкоджає в веденні ним господарської діяльності, оскільки таке рішення унеможливлює його бути постачальником продукції власного виробництва, а саме, запасних частин до дизельних двигунів 78Г дизельних електрогенераторів АСД-5600, на атомні електростанції України, і таким чином реалізовувати свою продукцію.

Ухвалою Господарського суду від 30.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку загального позовного провадження.

16.12.2020 через канцелярію суду відповідач подав відзив, в якому проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки законодавством не передбачено оскарження спірного рішення відповідача, а саме рішення про відхилення постачальника не обмежує діяльність позивача. Крім того, зазначає, що ним не було порушено процедури прийняття рішення, визначеної СОУ НАЕК 012:2012.

У підготовчому засіданні 14.01.2021 представник відповідача підтримав клопотання про повернення позовної заяви без розгляду від 12.01.2021 за № 01-200/10 подане до суду 13.01.2021. Як правову підставу для повернення позовної заяви без розгляду Відповідачем зазначено положення ст. 170 ГПК України.

27.01.2021 через канцелярію суду позивачем було подано відповідь на відзив, в якому він проти викладених відповідачем обставин у відзиві заперечив.

27.01.2021 через канцелярію суду позивачем було подано заяву про зміну предмету позову, в якій він просив змінити предмет позову у даній справі, зокрема:

- визнати недійсним рішення Державного підприємства Національної атомної енергогенеруючої компанії "Енергоатом" про відхилення постачальника, оформлене "Решением об отклонении поставщика № РШ-П 0.05.089-20", затвердженим 16.09.2020;

- застосувати наслідки недійсності, визнавши дійсним рішення Державного підприємства Національної атомної енергогенеруючої компанії "Енергоатом" про затвердження постачальника, оформлене "Решением об утверждении поставщика № РШ-П 0.05.126-19", затвердженим 20.11.2019.

Відповідно до ч.3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, до закінчення підготовчого засідання Позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Зі змісту норми вказаної статті, вбачається, що змінити підставу або предмет позову позивач може тільки до початку розгляду справи по суті.

Станом на 27.01.2021 року перехід до судового розгляду даної справи по суті не здійснювався.

10.02.2021 від відповідача надійшли заперечення, в яких він проти поданої позивачем заяви про зміну предмету позову заперечував.

Суд розглянувши подану позивачем Заяву про зміну предмету позову та заслухавши думку сторін, вважає що подана Позивачем заява є обґрунтованою, тому приймає її до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 в задоволенні клопотання відповідача про повернення позовної заяви без розгляду відмовлено.

11.05.2021 позивач подав заяву про розгляд справи без участі його представника.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

16.09.2020 Державним підприємством Національною атомною енергогенеруючою компанією "Енергоатом" було прийнято рішення № РШ-П 0.05.089-20 про відхилення Товариства з обмеженою відповідальністю "Кінгісеппський машинобудівний завод" як постачальника.

Не погоджуючись з цим рішенням позивач звернувся в суд з указаним позовом та просить визнати рішення недійсним та застосувати наслідки недійсності, визнавши дійсним рішення Державного підприємства Національної атомної енергогенеруючої компанії "Енергоатом" про затвердження постачальника, оформлене "Решением об утверждении поставщика № РШ-П 0.05.126-19", затвердженим 20.11.2019.

Заявлені у позовній заяві вимоги зводяться до порушення відповідачем порядку проведення оцінки постачальника відповідно до СОУ НАЕК 012:2012.

У матеріалах справи міститься копія стандарту ДП "НАЕК "Енергоатом" СОУ НАЕК 012:2012 "Управління закупівлями продукції. Оцінка постачальників" (далі - Стандарт).

Вказаний стандарт поширюється на діяльність ДП "НАЕК "Енергоатом", пов`язану із закупівлями в частині організації та проведення оцінки виробників продукції для систем, важливих для безпеки АЕС (далі - СВБ), а також підприємств - виконавців робіт та послуг на СВБ. Проведення оцінки обов`язкове у відношенні виробників продукції для СВБ, а також підприємств, що виконують роботи та/або надають послуги з конструювання, проектування, ремонту, модернізації, монтажу устаткування АЕС, пусконалагоджувальні роботи, випробування СВБ, а також роботи з продовження терміну служби і обґрунтуванню безпеки устаткування АЕС.

Відповідно до п. 4.2 Стандарту метою оцінки є отримання об`єктивних фактичних даних про наявність у постачальника системи управління і відповідних ресурсів (інфраструктури, людськії ресурсів, документації тощо), щоб мати можливість виробляти і постачати продукцію для СВБ АЕС ДП «НАЕК «Енергоатом» за встановленими в атомній енергетиці вимогами як до продукції, так до постачальника (як підприємства). Ця можливість повинна бути постачальником об`єктивно доведена, задокументована і знаходитись під контролем.

Таким чином, проведення оцінки є одним з елементів забезпечення ядерної і радіаційної безпеки, відповідальність за дотримання якої лежить на відповідачі.

Контроль якості продукції з боку Замовника виконувався (у квітні, травні, червні, липні 2020) згідно СОУ НАЕК 038:2017 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС», під час якого виявлено невідповідності продукції встановленим вимогам, і складено відповідні акти, які вказані у рішенні про відхилення постачальника № РШ-П 0.05.089-20 та були однією із підстав для його прийняття.

Згідно з п. 5.2.2 СОУ НАЕК 012:2012 періодичні оцінки виконуються згідно із річним планом-графіком. Їх можна вважати черговими (виконуються по черзі).

У даному випадку повторна оцінка, є позачерговою не тільки тому, що була поза графіком, а тому, що згідно з п. 5.2.5 СОУ НАЕК 012:2012 «Позачергова оцінка постачальника проводиться за рішенням керівництва Компанії (або ВП) при виявленні значних невідповідностей якості продукції встановленим вимогам, або при неодноразових постачаннях неякісної продукції», що мало місце при вхідному контролі продукції позивача.

Таким чином, повторність оцінки викликана внутрішніми причинами, а позачерговість - зовнішніми. Хоча вони є різними видами оцінок, однак стандартом ДП «НАЕК «Енергоатом» не забороняється поєднати два види оцінки у часі (сформувати іншу, розширену групу оцінки і заново проаналізувати наявну інформацію, з урахуванням нових даних про зроблені поставки).

Тому для проведення оцінки виробників ЗіП до РДЕС видано наказ від 03.06.2020 № 405 (копія наявна у матеріалах справи) «Про проведення позачергової оцінки виробників запасних частин для дизель-генераторних установок», а п.2 наказу комісії з оцінки доручається провести повторну оцінку (оскільки повторність викликана внутрішніми факторами).

Всупереч ст. 74 ГПК України позивачем не надано суду доказів порушення відповідачем вимог п. 5.2.5, 5.3.2.7 СОУ НАЕК 012:2012.

Посилання позивача з приводу того, що порядок проведення оцінки постачальника СОУ НАЕК 012:2012 не передбачає оформлення результатів оцінки на першому етапі звітом безпідставні, оскільки перший етап це оцінка документальним методом - це «Модуль А», при виконанні якого, згідно з п. 5.2.6.1 СОУ НАЕК 012:2012 звіт оформлюється згідно з СОУ НАЕК 049. А також згідно з п. 2.2. наказу № 405 від 03.06.2020 комісії доручено за результатами першого етапу оформити звіт, погодити з виконавчим директором з якості та управління та надати першому віце-президенту технічному директору для затвердження. Тобто звіт про оцінку є документом, на підставі якого приймається рішення.

Відповідно до п. п. 5.2.6.1 СОУ НАЕК 012:2012 запит постачальникові оформляється згідно додатку Б, а інформація, перелічена у цьому додатку, у групи оцінки вже була в наявності, тому в повторному її запиті не було необхідності. Також у цьому пункті (п`ятий маркер) зазначено, що запит додаткової інформації та документів оформляється за необхідністю.

Як вбачається з пояснень представника відповідача, у відзиві на позовну заяву, які не спростовані позивачем, станом на початок вересня 2020 року інформації про позивача та продукцію, що поставлялася по укладеним договорам, було достатньо для повторної перевірки, а інформацію стосовно креслень було вирішено уточнити в робочому порядку спілкування з постачальником, що і було зроблено, необхідність у направленні запиту була відсутня.

У зв`язку з цим твердження позивача щодо порушення відповідачем п 5.2.6.1 СОУ НАЕК 012:2012 є безпідставним.

Крім того, стандарт СОУ НАЕК 049 не встановлює градацію і не регулює різну організацію оцінок в залежності від їх мети, оскільки СОУ НАЕК 049 є доповненням до СОУ НАЕК 012 і містить методологію до перевірки постачальників. При цьому вимог для повторних чи позачергових перевірок у ньому не міститься (п. 1.1, 1.3 СОУ НАЕК 049).

Цей стандарт також не вимагає обов`язкового оформлення окремого наказу на проведення кожного виду оцінок та не забороняє проведення кількох оцінок.

Таким чином, доводи позивача про порушення відповідачем порядку проведення оцінки належним та допустимими доказами суду не доведені.

Посилання позивача на те, що висновки звіту позачергової оцінки від 22.06.2020 не є негативними,суду не доведені з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 «Результати оцінки» Звіту про проведення позачергової оцінки виробників запасних частин для дизель-генераторних установок - АО «МК «Дизель- Энерго», VT-Engineering d.o.o., TOB «Кингисеппский машиностроительный завод», затвердженого 22.06.2020 (копія наявна у матеріалах справи), зазначено:

«аналіз проводився на підставі звітів про оцінку постачальників, інформації ВП АЕС щодо постачання продукції та її якості. Узагальнені стислі результати аналізу викладені в таблиці, що наведена нижче. Інформація для оцінки, що надана членами групи оцінки, міститься в порівняльній таблиці додатку 1, а стислі результати оцінки наведені у зведеній таблиці додатку 2.»;

- «ВП ЗАЕС: Продукція не відповідає вимогам КТД (геометричні розміри, обробка поверхні та ін.) (акт на забраковану продукцію, експертний висновок за результатами on-line приймання продукції);

- у додатку 1 «ОП ЗАЭС: В служебной записке ИДЮВиСПЗ исх. №10-17/929 от 20.06.2019 указано, что ООО «КМЗ» не подтверждено наличие исключительных прав на конструкторскую документацию ЗАО «ПО «Дизель-Энерго», а также то, что ООО «КМЗ» является правопреемником ЗАО «ПО «Дизель-Энерго». При проведении оценки, в 2019 году предоставлялись аналогичные документы.»;

- у додатку 1 «ВП РАЕС: Продукція ще не поставлялася. Вирішується питання проведення заводського приймання. Виходячи з наявності реальних виробничих потужностей і людських ресурсів - є можливість виготовлення продукції для АЕС України. Висновки про можливі подальші постачання ЗІП, з огляду на негативний досвід щодо постачання на ВП ЗАЕС, можна буде зробити після проведення заводського приймання ЗІП за договорами №53-129-01-20-02102, №53-129-01-20- 02103»;

- у додатку 1 «судебные разбирательства: В рамках рассмотрения дела о банкротстве ЗАО «ПО «Дизель-Энерго» (№ А56-9116/2017) рассматривается исковое заявление арбитражного управляющего ЗАО «ПО «Дизель-Энерго» о признании Договора № КД02/2016 от 07.06.2016 недействительным, с требованием вернуть архив документации «Русский дизель» в ЗАО «ПО «Дизель-Энерго». В указанном заявлении арбитражный управляющий подтверждает факт передачи архива РКД от ЗАО «ПО «Дизель-Энерго» в ООО «КМЗ»;

- у «Висновках комісії»: за результатами першого етапу оцінки виробників запасних частин для дизель-генераторних установок, виконаних документальним методом, встановлено: на цей час тільки ТОВ «Кингисеппский машиностроительный завод» має чинне Рішення про затвердження постачальника № РШ-П.05.095-19. Проте ВП ЗАЕС мають претензії щодо якості продукції, які зафіксовані в Експертному висновку проведення приймання запасних частин згідно договору № 524(2)19АВ/53-121-01-19-08746 від 12.11.2019. Без проведення аудиту за місцем розташування всіх трьох постачальників для з`ясування наявності виробничих потужностей, КТД, людських ресурсів не представляється можливим зробити однозначний висновок щодо спроможності виробництва якісних запасних частин для дизель-генераторних установок.

Таким чином, окрім встановлення факту наявності Рішення про затвердження постачальника № РШ-П.05.095-19, у висновках звіту про оцінку немає ствердження про спроможність постачальника забезпечити відповідність продукції встановленим вимогам.

Доводи позивача, що у звіті не передбачено опис виявлених невідповідностей, є необгрунтованими, оскільки у звіті є посилання на Експертний висновок, а також відомі результати вхідного контролю, які є в актах на забраковану продукцію (зазначені у Рішенні РШ-П 0.05.089-20).

Таким чином, у ДП «НАЕК «Енергоатом» є наведені вище причини вважати результати оцінки негативними, що є підставою для відхилення постачальника і, відповідно, анулювання раніше виданого рішення про затвердження.

Щодо посилання позивача на лист Державної інспекції ядерного регулювання України від 25.08.2020 № 15-21/9714/10607 суд зазначає таке.

Вказаний лист був лише однією з 5 підстав для прийняття оскаржуваного позивачем рішення (п. 2 цього рішення).

Відповідно до п. 1 Положення про Державну інспекцію ядерного регулювання України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 363 Державна інспекція ядерного регулювання України є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері безпеки використання ядерної енергії.

Відповідно до п. 3 цього положення основними завданнями Держатомрегулювання є, зокрема: забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері безпеки використання ядерної енергії; здійснення державного регулювання безпеки використання ядерної енергії.

Згідно з п.п. 41 п. 4 цього положення Держатомрегулювання здійснює державний нагляд за додержанням законодавства, умов виданих документів дозвільного характеру, норм, правил і стандартів з питань ядерної та радіаційної безпеки, вимог фізичного захисту ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання.

Таким чином, відповідач не міг не врахувати у своїй діяльності інформацію, яка була надана спеціально уповноваженим органом, завданням якого є здійснення державного регулювання безпеки використання ядерної енергії, та який здійснює державний нагляд у цій сфері.

Також судом встановлено, що пунктом 1 указу Президента України від 23 березня 2021 року № 109/2021 уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 23 березня 2021 року «Про застосування, скасування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)».

Згідно п. 2 вказаного рішення Радою національної безпеки і оборони України застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції).

Відповідно до позиції 34 додатку 2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кінгісеппський машинобудівний завод" застосовано такі обмежувальні заходи строком на 3 роки: 1) блокування активів; 2) обмеження торговельних операцій; 3) повне припинення транзиту ресурсів, польотів та перевезень територією України; 4) запобігання виведенню капіталів за межі України; 5) зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань; 6) заборона здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг виробництва ТОВ «Кінгісеппський машинобудівний завод».

Таким чином, на момент розгляду справи судом, відсутнє порушення прав позивача, зокрема, в частині неможливості брати участь у закупівлях та отримувати прибуток за наслідками закупівель, а задоволення позову у даній справі не призведе до поновлення цих прав з урахуванням введених Президентом України санкцій проти позивача.

Згідно зі ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Позивач не навів норми законодавства на підставі яких суд може визнати недійсним рішення Державного підприємства Національної атомної енергогенеруючої компанії "Енергоатом" про відхилення постачальника, а також застосувати наслідки недійсності, визнавши дійсним рішення Державного підприємства Національної атомної енергогенеруючої компанії "Енергоатом" про затвердження постачальника, оформлене "Решением об утверждении поставщика № РШ-П 0.05.126-19", затвердженим 20.11.2019.

Крім того, суд вважає, що позивачем обраний невірний спосіб захисту.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органів місцевого самоврядування, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України.

Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов`язку по відновленню порушеного права на порушника.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Позивач не довів суду наявність його порушеного права, оскільки неналежне проведення оцінювання та відхилення постачальника не має своїм наслідком юридичних фактів, що можуть бути оскаржені у суді.

Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.

Заявлена позивачем вимога не призводить до поновлення його порушеного права та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 30.09.2008 р. у справі № 42/388.

Крім того, необхідно зазначити, що під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення, а у разі встановлення, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права, суд приймає рішення про відмову у позові.

Отже, проаналізувавши зміст позовних вимог та обставини, якими вони обґрунтовані, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не відповідають встановленим законом або договором способам захисту прав, а фактично спрямовані на встановлення судом певних юридичних фактів.

Відповідно до п. 4.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові.

За таких обставин, оскільки позивачем невірно обрано спосіб захисту його прав та інтересів, при цьому судом не встановлено порушення прав останнього, суд дійшов висновку, що позов про визнання недійсним рішення Державного підприємства Національної атомної енергогенеруючої компанії "Енергоатом" про відхилення постачальника, оформлене "Решением об отклонении поставщика № РШ-П 0.05.089-20", затвердженим 16.09.2020, застосування наслідків недійсності, визнавши дійсним рішення Державного підприємства Національної атомної енергогенеруючої компанії "Енергоатом" про затвердження постачальника, оформлене "Решением об утверждении поставщика № РШ-П 0.05.126-19", затвердженим 20.11.2019 задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 74, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Кінгісеппський машинобудівний завод" про усунення перешкод у веденні господарської діяльності відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 21.05.2021

Суддя І.І. Борисенко