РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.05.2021Справа № 910/310/21

Господарський суд міста Києва, в складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбіо Транс-Сервіс" (04119, м. Київ, вул. Сім`ї Хохлових, будинок 8; ідентифікаційний код 37816450)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бахус Клас" (04116, м. Київ, вул. Старокиївська, будинок 10; ідентифікаційний код 37355658)

про стягнення 258 947, 36 грн,

без повідомлення (виклику) представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрбіо Транс-Сервіс" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бахус Клас" про стягнення заборгованості в розмірі 258 947, 36 грн, з яких: 228 375, 00 грн - основного боргу, 9 500, 00 грн - компенсації 50% вартості ремонту обладнання, 10 000, 00 грн - оплати сервісного обслуговування, 4 073, 78 грн - пені, 4 385, 13 грн - інфляційних втрат, 2 613, 45 грн - 3% річних, яка утворилася у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 03/06/20 від 03.06.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

У запропонований в ухвалі від 11.01.2021 п`ятнадцятиденний строк відзиву від відповідача до суду не надійшло.

Місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (стаття 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань").

Приписами ст. 10 зазначеного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю "Бахус Клас" є адреса: 04116, м. Київ, вул. Старокиївська, будинок 10.

Суд зазначає, що відповідач належним чином повідомлявся ухвалою суду про відкриття провадження у справі поштовим повідомленням № 640, однак конверт повернувся на адресу суду не врученим із зазначенням причин: "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Приписами ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

03.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрбіо Транс-Сервіс" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бахус Клас" (покупець) укладено договір поставки № 06/06/20, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця обладнання (після капітального ремонту), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити таке обладнання (товар).

Термін поставки та умови поставки зазначаються в Специфікації (ях), яка є невід`ємною частиною договору (п. 3.1. договору).

Пунктом 4.2. договору передбачено, що товар вважається поставленим (переданим) постачальником і прийнятим покупцем з моменту підписання уповноваженими представниками сторін видаткових накладних та актів приймання-передачі Товару, а п. 4.3. договору визначено, що датою поставки товару є дата, що вказана у видатковій накладній постачальника, яка підписана Сторонами.

Як вбачається зі Специфікації № 1 від 03.06.2020 до договору, предметом поставки є: Гранулятор OGM 1,5 (в комплекті); кількість 1 шт.; ціна з ПДВ 204 000, 00 грн.

Відповідно до п. 1.5. Специфікації № 1 строк відвантаження товару становить 10 календарних днів з дати отримання постачальником оплати в розмірі згідно з п. 1.4.1. Специфікації.

Пунктом п. 1.4. Специфікації № 1 передбачено, що покупець вносить оплату за товар в наступному порядку: 50% оплати в розмірі 102 000, 00 грн. протягом 5 календарних днів після підписання договору на підставі виставленого рахунку (п. 1.4.1. Специфікації); 25 % оплати в розмірі 51 000, 00 грн протягом 90 календарних днів від дати оплати по пункту 1.4.1. (п. 1.4.2 Специфікації); 25 % оплати в розмірі 51 000, 00 грн протягом 90 календарних днів від дати оплати по пункту 1.4.2. (п. 1.4.3. Специфікації).

Крім того, між сторонами 28.07.2020 було укладено Специфікацію № 2 до договору, відповідно якою сторони визначили, що предметом поставки є: 1) Матриця OGM 1,5 D 6,0/75-33 для дерева; кількість 1 шт.; ціна з ПДВ 81375 грн.; 2) Ролик у комплекті OGM 1,5 D190/85 зубчатий; кількість 2 шт.; ціна з ПДВ 7000 грн. за штуку; сума 14 000, 00 грн. з ПДВ.

У відповідності до п. 1.5. Специфікації № 2 строк відвантаження товару становить 10 календарних днів з дати отримання постачальником оплати в розмірі згідно з п. 1.4.1. Специфікації №1, що підтверджується випискою банку.

Пунктом п. 1.4. Специфікації № 2 передбачено, що покупець вносить оплату за товар в наступному порядку: 50% оплати в розмірі 47 687, 50 грн. протягом 5 календарних днів після підписання договору на підставі виставленого рахунку (п. 1.4.1. Специфікації); 25 % оплати в розмірі 23 843, 75 грн протягом 10 календарних днів від дати оплати по пункту 1.4.1. (п. 1.4.2 Специфікації); 25 % оплати в розмірі 23 843, 75 грн протягом 10 календарних днів від дати оплати по пункту 1.4.2. (п. 1.4.3. Специфікації).

Договір набирає чинності після його підписання та діє до 31.12.2020 але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (п. 10.4. договору).

З позовної заяви вбачається, що позивачем належним чином було виконано умови договору та відповідно поставлено відповідачу товар на суму 204 000, 00 грн згідно видаткової накладної № 394 від 31.07.2020 та на суму 95 375, 00 грн згідно видаткової накладної № 395 від 31.07.2020.

Проте, відповідачем оплату за вказаний товар здійснено лише частково, а саме в розмірі 71 000, 00 грн за товар згідно видаткової накладної № 394 від 31.07.2020 та № 395 від 31.07.2020 у зв`язку з чим у останнього існує заборгованість в розмірі 228 375, 00 грн.

Також умовами договору № 03/06/20 від 03.06.2020, а саме п. 5.2 передбачено, що вартість одного планового сервісного огляду пресу спеціалістом постачальника - 10 000, 00 грн.

Із позовної заяви вбачається, що позивачем 09.10.2020 за договором було здійснено для відповідача сервісне обслуговування обладнання на суму 10 000, 00 грн., що підтверджується актом наданих послуг № 564 від 09.10.2020.

Однак, всупереч умовам договору відповідачем не здійснено оплату за сервісне обслуговування.

Крім того, суд вказує, що 21.09.2020 між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду №1 від 21.09.2020 до договору, відповідно якою визначено, що постачальник на себе бере зобов`язання оплатити повну вартість ремонту обладнання підрядній організації ПП «Техно-ТЕ»: Капітальний ремонт електродвигуна 75кВт/1500об, а саме 19 000 грн., в тому числі ПДВ в строк 21.09.2020.

Згідно п. 2 додаткової угоди № 1 покупець зобов`язується компенсувати постачальнику 50% вартості ремонту обладнання: Капітальний ремонт електродвигуна 75кВт/1500об., а саме 9 500, 00 грн., в тому числі ПДВ протягом 14 календарних днів, після підписання Додаткової угоди № 1.

Відтак, позивач зазначає, що ним на користь організації ПП «Техно-ТЕ» було сплачено кошти в розмірі 19 000, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 11711 від 21.09.2020 проте відповідач не відшкодував позивачу 50 % даних коштів у зв`язку з чим у останнього існує заборгованість в розмірі 9 500, 00 грн - вартість ремонту обладнання.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 03/06/20 від 03.06.2020, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою є договором поставки.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно частини 1 статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на виконання умов договору 19.06.2020 та Специфікації № 1 було виставлено відповідачу рахунок на оплату № 322 від 19.06.2020 на суму 204 000, 00 грн.

Згідно платіжного доручення № 166 від 19.06.2020 та № 178 від 28.07.2020 відповідачем на користь позивача на виконання умов договору № 03/06/20 від 03.06.2020 було сплачено 71 000, 00 грн.

У зв`язку з тим, що умовами договору не визначено заборони здійснювати дострокове виконання зобов`язань для позивача чи відповідача, а із змісту зобов`язання щодо поставки товару не випливає неможливість дострокового виконання позивачем такого зобов`язання перед відповідачем, позивач достроково - 31.07.2020 поставив відповідачу товар не чекаючи решти оплати, що підтверджується видатковою накладною № 394 від 31.07.2020, яка підписана представниками сторін, чиї підписи скріплено відповідними печатками товариств.

Відтак, суд зазначає, що позивачем належним чином виконано умови договору щодо поставки товару за Специфікацією № 1, а тому у відповідача виник обов`язок здійснити решту оплати у порядку, передбаченому п. 1.4. Специфікації № 1, а саме решти 50 % у строк 08.06.2020, а 25 % оплати - 51 000, 00 грн у строк до 06.09.2020 (позивачем зазначено 07.09.2020 - перший робочий день після неділі 06.09.2020) та 25 % оплати - 51 000, 00 грн у строк до 06.12.2020 ( позивачем зазначено 07.12.2020 - перший робочий день після неділі 06.12.2020).

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на виконання умов договору 31.07.2020 та Специфікації № 2 було виставлено відповідачу рахунок на оплату № 437 від 31.07.2020.

Згідно видаткової накладної № 395 від 31.07.2020 товар на суму 95 375, 00 грн. було поставлено позивачем відповідачу.

Суд вказує, що зазначена видаткова накладна підписана представниками сторін, чиї підписи скріплено відповідними печатками товариств, що в свою чергу підтверджує факт належної поставки товару та відповідно виникнення у відповідача обов`язку здійснити оплату за вказаний товар згідно п. 1.4. Специфікації № 2, а саме 50 % - 47 687, 50 грн у строк 08.06.2020, 25 % оплати - 23 843, 75 грн у строк до 18.06.2020 та 25 % оплати - 23 843, 75 грн у строк до 28.06.2020.

Із пояснень позивача щодо строків оплати товару за Специфікацією № 2 вбачається, що сторони підписали договір 03.06.2020, тому, навіть не заважаючи на те, що Специфікацію № 2 було підписано 28.07.2020, то кінцева дата строку оплати першої частини (50% оплати) у розмірі 47 687, 50 грн. по п. 1.4.1. Специфікації № 2 була 08.06.2020, кінцевою датою строку оплати другої частини (25% оплати) у розмірі 23 843,75 грн. по п. 1.4.2. Специфікації № 2 було 18.06.2020, кінцевою датою строку оплати третьої частини (25% оплати) у розмірі 23 843,75 грн. по п. 1.4.3. Специфікації № 2 було 29.06.2020, як перший робочий день після неділі 28.06.2020.

Також суд вказує, що між сторонами підписано акт приймання-передачі обладнання від 31.07.2020, в якому сторонами погоджено факт передачі відповідачу товару на загальну суму 299 375, 00 грн.

Відтак, з огляду на викладене вище, враховуючи наявність підписаних відповідачем видаткових накладних та здійснення відповідачем часткової оплати за поставлений товар в розмірі 71 000, 00 грн, суд дійшов висновку, що у відповідача існує заборгованість в розмірі 228 375, 00 грн за товаром, який було поставлено позивачем згідно видаткових накладних № 394 від 31.07.2020 та 395 від 31.07.2020.

Крім того, судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору також було надано послуги з сервісного обслуговування, що передбачено п. 5.2. договору на суму 10 000, 00 грн та підтверджується виставленим позивачем рахунком на оплату № 607 від 09.10.2020 на суму 10 000, 00 грн та актом надання послуг № 564 від 09.10.2020 на суму 10 000, 00 грн, який підписано сторонами, а відтак є підставою для сплати відповідачем на користь позивача вказаних коштів.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов додаткової угоди № 1 від 21.09.2020 на користь організації ПП «Техно-ТЕ» було сплачено кошти в розмірі 19 000, 00 грн за проведений капітальний ремонт обладнання, що підтверджується платіжним дорученням № 11711 від 21.09.2020 та які відповідно до п. 2 даної додаткової угоди повинні бути відшкодовані відповідачем в розмірі 50 % - 9 500, 00 грн протягом 14 календарних днів з дня підписання даної угоди, а саме у строк до 05.10.2020 включно.

Також суд вказує, що позивач з метою досудового врегулювання спору було направлено відповідачу претензію № 1/12-П від 08.12.2020 щодо сплати існуючої заборгованості.

У відповідь на вказану претензію відповідачем було надано відповідь № 18 від 21.12.2020, з якої вбачається, що претензія позивача була отримана відповідачем 12.12.2020 та щодо необхідності надати розстрочку щодо сплати заборгованості у випадку позитивного висновку технічної експертизи.

Також суд зазначає, що відповідач у даній відповіді зазначив, що ним не було сплачено 50 % передоплати, а відтак у позивача не виник обов`язок здійснити поставку товару.

Щодо зазначеного суд вказує, що видаткові накладні на поставку позивачем товару та акти наданих послуг, на які позивач посилається при обґрунтуванні позовних вимог підписані відповідачем без жодних зауважень щодо порядку, якості та кількості такої поставки та надання послуг, а відтак відповідачем вчинено фактичні дії щодо прийняття товару та послуг позивача.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 530 цього Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За змістом положень ст. 626, 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 1 та 3 ст. 180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відтак, підсумовуючи викладене вище, враховуючи встановлені судом обставини та те, що в матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем умов договору № 03/06/20 від 03.06.2020 та додаткової угоди № 1 від 21.09.2020, у зв`язку з чим вбачається порушення відповідачем умов останніх, що в свою чергу є підставою для задоволення вимог позивача щодо стягнення заборгованості за договором поставки - 228 375, 00 грн, заборгованості щодо компенсації 50 % вартості ремонту обладнання - 9 500, 00 грн та заборгованість за оплату послуг сервісного обслуговування - 10 000, 00 грн.

Також, позивачем за неналежне виконання відповідачем умов договору поставки, здійснено нарахування пені - 4 073, 78 грн, інфляційні втрати - 4 385, 13 грн та 3 % річних - 2 613, 45 грн.

В обґрунтування правомірності пені, 3 % річних та інфляційних втрат позивач зазначає, що Специфікацією № 1 та Специфікацією № 2, які є невід`ємними частинами договору встановлений строк виконання відповідачем його грошових зобов`язань перед позивачем щодо оплати Товару.

Додатковою угодою 1 до договору встановлений строк для виконання відповідачем його грошового зобов`язання щодо сплати позивачу суми 9 500, 00 грн. як компенсації 50% вартості ремонту обладнання.

Частиною 2 ст. 530 Цивільного кодексу України визначений строк на оплату 10 000, 00 грн. вартості сервісного обслуговування за договором, прийнятих згідно з актом наданих послуг № 564 від 09.10.2020 p., який почав свій перебіг з 12.12.2020 p., коли відповідач отримав претензію № 1/12-П від 08.12.2020 р. з вимогою здійснити оплату такого сервісного обслуговування.

Відповідно до п. 8.2. договору у разі прострочення відповідачем оплати за товар в сумі і в строки, передбачені в Специфікацією №1 цього договору, відповідач сплачує на користь позивача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за кожен день прострочення оплати за Товар.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо нарахувань позивачем інфляційних втрат, суд зазначає, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Відтак, враховуючи викладене вище та наданий позивачем розрахунок, враховуючи положення договору поставки та умов Специфікацій № 1 та № 2, а також додаткової угоди № 1 до договору від 21.09.2020, суд здійснивши перерахунок наданих позивачем сум пені, 3 % річних та інфляційних втрат зазначає, що стягненню на користь позивача з відповідача підлягають:

- пеня в розмірі 1 849, 84 грн, 3 % річних в розмірі 459, 92 грн та інфляційні втрати в розмірі 403, 00 грн (за повні місяці протягом яких існувала заборгованість - листопад 2020). Дані розрахунки здійснені на суму 31 000, 00 грн (102 000, 00 грн - 71 000, 00 грн);

- пеня в розмірі 1 872, 79 грн, 3 % річних в розмірі 468, 20 грн та інфляційні втрати в розмірі 1 179, 63 грн (за повні місяці протягом яких існувала заборгованість - листопад 2020). Дані розрахунки здійснені на суму 51 000, 00 грн, яка зазначена в п. 1.4.2 Специфікації № 1;

- пеня в розмірі 351, 15 грн та 3 % річних в розмірі 87, 79 грн. Дані розрахунки здійснені на суму 51 000, 00 грн, яка зазначена в п. 1.4.3 Специфікації № 1;

- 3 % річних в розмірі 793, 49 грн та інфляційні втрати в розмірі 955, 28 грн (за повні місяці протягом яких існувала заборгованість липень-листопад 2020). Дані розрахунки здійснені на суму 47 687, 50 грн, яка зазначена в п. 1.4.1 Специфікації № 2;

- 3 % річних в розмірі 377, 20 грн та інфляційні втрати в розмірі 477, 64 грн (за повні місяці протягом яких існувала заборгованість липень-листопад 2020). Дані розрахунки здійснені на суму 23 843, 75 грн, яка зазначена в п. 1.4.2 Специфікації № 2;

- 3 % річних в розмірі 355, 70 грн та інфляційні втрати в розмірі 477, 64 грн (за повні місяці протягом яких існувала заборгованість липень-листопад 2020). Дані розрахунки здійснені на суму 23 843, 75 грн, яка зазначена в п. 1.4.3 Специфікації № 2;

- 3 % річних в розмірі 65, 41 грн та інфляційні втрати в розмірі 123, 50 грн (за повні місяці протягом яких існувала заборгованість - листопад 2020). Дані розрахунки здійснені на суму 9 500, 00 грн, яка зазначена в п. 2 додаткової угоди № 1;

- 3 % річних в розмірі 5, 74 грн. Даний розрахунок здійснений на суму 10 000, 00 грн - сервісне обслуговування за договором поставки.

Підсумовуючи викладене вище, за підрахунками суду із врахуванням меж заявлених позивачем вимог на користь позивача в загальному стягненню підлягає пеня - 4 073, 78 грн, 3 % річних - 2 613, 45 грн та інфляційні втрати - 3 616, 69 грн у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, то суд за клопотання позивача наразі не здійснює їх розподіл.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбіо Транс-Сервіс" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бахус Клас" (04116, м. Київ, вул. Старокиївська, будинок 10; ідентифікаційний код 37355658) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбіо Транс-Сервіс" (04119, м. Київ, вул. Сім`ї Хохлових, будинок 8; ідентифікаційний код 37816450) заборгованість за поставлений товар - 228 375 (двісті двадцять вісім тисяч триста сімдесят п`ять) грн, компенсація вартості ремонту обладнання - 9 500 (дев`ять тисяч п`ятсот) грн, заборгованість щодо оплати сервісного обслуговування - 10 000 (десять тисяч) 00 грн., пеню - 4 073 (чотири тисячі сімдесят три) грн 78 коп., 3 % річних 2 613 (дві тисячі шістсот тринадцять) грн 45 коп., інфляційні втрати - 3 616 (три тисячі шістсот шістнадцять) грн 69 коп. та витрати по сплаті судового збору - 3 877 (три тисячі вісімсот сімдесят сім) грн.

3. У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 17.05.2021

Суддя Д.О. Баранов