Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/62/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Заголдної Я.В. при секретарі судового засідання Васильєвій О.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом першого заступника керівника Здолбунівської місцевої прокуратури (вул. Княгині Ольги, 36, м. Здолбунів, Рівненська область, 35705) в інтересах держави в особі позивача - 1 Рівненської обласної ради (майдан Просвіти, 1, м. Рівне, 33013, ), позивача - 2 Комунального закладу "Мізоцька спеціальна школа І-ІІ ступенів" Рівненської обласної ради (вул. Б. Хмельницького, 35, смт. Мізоч, Здолбунівський район, Рівненська область, 35740 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" (вул. Швабська, 53, м. Ужгород, Закарпатська область, 88018, ) про стягнення у розмірі 98 237 грн 27 коп.

у судове засідання з розгляду справи по суті з`явилися:

- прокурор: Кривецька-Люліч Тетяна Анатоліївна;

- від позивача-1: Навроцький Едуард Анатолійович;

- відпозивача-2: не з`явився;

- від відповідача: не з`явився.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 12.05.2021 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ч. 14 ст. 8, ст. 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

Для архівного зберігання оригіналу звукозапису надано диск СD-R, серійний номер MAP6B2WKO 1143601.

ВСТАНОВИВ:

01.02.2021 року перший заступник керівника Здолбунівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської обласної ради, Комунального закладу "Мізоцька спеціальна школа І-ІІ ступенів" Рівненської обласної ради звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп", у якому просить суд, посилаючись на ст. ст. 19, 53, 1311 Конституції України, ст. 23, 24 Закону України "Про прокуратуру", ст. ст. 2, 32, 36, 37 Закону України "Про публічні закупівлі", ст. ст. 2, 4, 29, 53, 54, 56, 57 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), ст. ст. 42, 175, 180, 185, 207, 208 Господарського кодексу України, ст. ст. 6, 11, 13, 16, 203, 204, 215, 216, 236, 237, 509, 626, 629, 632, 638, 1212, 1213, 1214 Цивільного кодексу України, ст. ст. 7, 22 Бюджетного кодексу України стягнути з відповідача 98 237 грн 27 коп. безпідставно сплачених коштів.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що за результатами проведених закупівель 31.01.2019 року між позивачем - 2 (далі - замовник) з переможцем торгів відповідачем (далі - постачальник) укладено договір про закупівлю газу № 19-423. У подальшому між замовником та постачальником укладено ряд додаткових угод до договору про збільшення ціни за одиницю товару. Прокурор вважає вказані додаткові угоди нікчемними, тобто такими, що не породжують жодних правових наслідків, оскільки вони укладені в порушення вимог ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі". Відтак прокурор вважає, що кошти у розмірі 98 237 грн 27 коп., які отримані на підставі нікчемних угод, отримані постачальником безпідставно та їх належить стягнути на користь позивача-1.

Процесуальні рішення, заяви і клопотання сторін, результати їх розгляду.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями 01.02.2021 року справу № 918/62/21 розподілено судді Заголдній Я.В.

Господарський суд, оглянувши матеріали позовної заяви, поданої прокурором, на предмет відповідності нормам ГПК України, які регулюють порядок дотримання заявником вимог щодо її подачі та форми, прийшов до висновку про необхідність залишення позовної заяви без руху, вказавши на існуючі недоліки.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 02.02.2021 року позовну заяву першого заступника керівника Здолбунівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі позивача - 1 Рівненської обласної ради, позивача - 2 Комунального закладу "Мізоцька спеціальна школа І-ІІ ступенів" Рівненської обласної ради залишено без руху, встановлено заявнику 10 днів з дня вручення даної ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до суду: копій документів, які долучено до позовної заяви, оформлених відповідно до вимог ч. 4 ст. 91 ГПК України та п. 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003).

Окрім того, зобов`язано заявника подати суду правове обґрунтування обраної позивачем підсудності у даній справі № 918/62/21.

Заявником усунуто недоліки позовної заяви у строк встановлений судом та обґрунтовано підстави звернення з даною позовною заявою до господарського суду Рівненської області.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 15.02.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/62/21, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 03.03.2021 року, запропоновано сторонам:

а) позивачу: подати суду будь-які додаткові докази в обґрунтування позовних вимог (у разі їх наявності) у термін до 02.03.2021 року;

б) встановити відповідачу строк для подання відзиву на позов суду з урахуванням вимог ст.ст. 165, 178 ГПК України, одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду;

в) позивачу: відповідно до ст. 166 ГПК України подати суду відповідь на відзив у 5-денний строк з дня отримання відзиву; одночасно надіслати відповідь на відзив відповідачу та надати суду докази такого скерування відповідачу.

г) відповідачу: у строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив подати до суду заперечення на відповідь на відзив з урахуванням вимог ст. 167 ГПК України, одночасно надіслати заперечення позивачу та надати суду докази такого скерування позивачу.

26.02.2021 року через відділ канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області від позивача-1 надійшли письмові пояснення в частині належності компетентних органів, які у спірних правовідносинах уповноважені державою здійснювати відповідні функції. У вказаних поясненнях позивач-1 вказує що належним позивачем у даних правовідносинах має бути управління освіти і науки Рівненської обласної державної адміністрації, а не Рівненська обласна рада, яка визначена прокурором помилково.

03.03.2021 року на офіційну електронну пошту Господарського суду Рівненської області від першого заступника керівника Здолбунівської місцевої прокуратури В. Самардак надійшла відповідь на пояснення Рівненської обласної ради, у якій прокурор вказує, що ним належним чином обрано позивачем Рівненську обласну раду, тому що остання є головним розпорядником бюджетних коштів, є органом, який представляє інтереси територіальної громади та є засновником позивача-2. Оригінал вказаної відповіді на пояснення у паперовому вигляді надійшов на поштову адресу Господарського суду Рівненської області 05.03.2021 року.

03.03.2021 року судом встановлено, що позивач-2 та відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомили.

Із адреси відповідача, вказаній у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (вул. Швабська, 53, м. Ужгород, Закарпатська область, 88018) повернувся конверт із ухвалою суду від 15.02.2021 року із зазначенням відділенням поштового зв`язку причин повернення поштового відправлення "не знаходиться".

Зважаючи на викладене, оскільки судом встановлено, що причиною невручення конверту з ухвалою господарського суду Рівненської області від 15.02.2021 року для відповідача є відсутність вказаної особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, відтак господарський суд дійшов висновку, що ухвала господарського суду Рівненської області від 15.02.2021 року вважається врученою Товариству з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" належним чином 20.02.2021 року.

Судом встановлено, що питання, визначені частиною другою статті 182 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні, оскільки останнім днем для подання відзиву відповідачем є 09.03.2021 року, а наразі вказаний строк не сплинув.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 03.03.2021 року відкладено підготовче засідання в межах визначеного ГПК України строку підготовчого провадження на 16.03.2021 року.

15.03.2021 року на офіційну електронну пошту Господарського суду Рівненської області від виконувача обов`язків керівника Здолбунівської місцевої прокуратури надійшов лист-пояснення в частині належності компетентних органів, які у спірних правовідносинах уповноважені державою здійснювати відповідні функції, у яких прокурор зазначає, що із п. 8 Положення про порядок управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Рівненської області, відповідно до якого позивач-2 належить до управління освіти і науки облдержадміністрації, однак вбачається відсутність повноважень Рівненської обласної адміністрації щодо виділення та розпорядження коштами позивача-2. Оригінал вказаного листа у паперовому вигляді надійшов на поштову адресу Господарського суду Рівненської області 17.03.2021 року.

16.03.2021 року судом встановлено, що позивач-2 та відповідач не забезпечили явку уповноважених представників у підготовче засідання, причини неявки суду не повідомили.

Із адреси відповідача, вказаній у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (вул. Швабська, 53, м. Ужгород, Закарпатська область, 88018) повернувся конверт із ухвалою суду від 03.03.2021 року із зазначенням відділенням поштового зв`язку причин повернення поштового відправлення "не знаходиться".

Зважаючи на викладене, оскільки судом встановлено, що причиною невручення конверту з ухвалою господарського суду Рівненської області від 03.03.2021 року за трек-номером 726 для відповідача є відсутність вказаної особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, відтак господарський суд дійшов висновку, що ухвала господарського суду Рівненської області від 03.03.2021 року вважається врученою Товариству з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" належним чином 09.03.2021 року.

Однак з метою дотримання принципів господарського судочинства, а саме змагальності та рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, з метою забезпечення надання можливості учасникам провадження у справі скористатися правами та обов`язками, передбаченими ГПК України, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті господарський суд дійшов висновку про необхідність відкладення підготовчого засідання для додаткового повідомлення про дату, час і місце розгляду справи № 918/62/21 засновника (учасника) та кінцевого бенефеціарного власника (контролера) юридичної особи відповідача, ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 16.03.2021 року відкладено підготовче засідання в межах визначеного ГПК України строку підготовчого провадження на 31.03.2021 року.

31.03.2021 року судом встановлено, що відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника у підготовче засідання, причини неявки суду не повідомив, жодних пояснень чи заперечень по суті спору, відзиву не подав.

Із адреси відповідача, вказаній у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (вул. Швабська, 53, м. Ужгород, Закарпатська область, 88018) повернувся конверт із ухвалою суду від 16.03.2021 року із зазначенням відділенням поштового зв`язку причин повернення поштового відправлення "не знаходиться".

Зважаючи на викладене, оскільки судом встановлено, що причиною невручення конверту з ухвалою господарського суду Рівненської області від 16.03.2021 року за трек-номером 435 для відповідача є відсутність вказаної особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, відтак господарський суд дійшов висновку, що ухвала господарського суду Рівненської області від 16.03.2021 року вважається врученою Товариству з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" належним чином 25.03.2021 року.

Окрім того, із адреси засновника (учасника) та кінцевого бенефеціарного власника (контролера) юридичної особи відповідача, ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 також повернувся конверт із ухвалою суду від 16.03.2021 року із зазначенням відділенням поштового зв`язку причин повернення поштового відправлення "адресат відсутній за вказаною адресою".

Оскільки судом встановлено, що причиною невручення конверту з ухвалою господарського суду Рівненської області від 16.03.2021 року за трек-номером 451 для засновника (учасника) та кінцевого бенефеціарного власника (контролера) юридичної особи відповідача є відсутність вказаної особи за адресою місцезнаходження, відтак господарський суд дійшов висновку, що ухвала господарського суду Рівненської області від 16.03.2021 року вважається врученою ОСОБА_1 , належним чином 26.03.2021 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 31.03.2021 року закрито підготовче провадження у справі № 918/62/21, призначено справу № 918/62/21 до судового розгляду по суті на 20.04.2021 року.

20.04.2021 року судом встановлено, що відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника у судове засідання з розгляду справи по суті, причини неявки суду не повідомив, жодних пояснень чи заперечень по суті спору, відзиву не подав.

Із адреси відповідача, вказаній у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (вул. Швабська, 53, м. Ужгород, Закарпатська область, 88018) повернувся конверт із ухвалою суду від 16.03.2021 року із зазначенням відділенням поштового зв`язку причин повернення поштового відправлення "не знаходиться".

Зважаючи на викладене, оскільки судом встановлено, що причиною невручення конверту з ухвалою господарського суду Рівненської області від 31.03.2021 року за трек-номером 417 для відповідача є відсутність вказаної особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, відтак господарський суд дійшов висновку, що ухвала господарського суду Рівненської області від 31.03.2021 року вважається врученою Товариству з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" належним чином 06.04.2021 року.

Окрім того, із адреси засновника (учасника) та кінцевого бенефеціарного власника (контролера) юридичної особи відповідача, ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 також повернувся конверт із ухвалою суду від 31.03.2021 року із зазначенням відділенням поштового зв`язку причин повернення поштового відправлення "адресат відсутній за вказаною адресою".

Оскільки судом встановлено, що причиною невручення конверту з ухвалою господарського суду Рівненської області від 31.03.2021 року за трек-номером 395 для засновника (учасника) та кінцевого бенефеціарного власника (контролера) юридичної особи відповідача є відсутність вказаної особи за адресою місцезнаходження, відтак господарський суд дійшов висновку, що ухвала господарського суду Рівненської області від 31.03.2021 року вважається врученою ОСОБА_1 , належним чином 08.04.2021 року.

З метою належного вжиття додаткових заходів щодо повідомлення відповідача про час, дату і місце розгляду справи по суті, зважаючи на його конституційне право на участь у судовому розгляді, з метою дотримання принципів господарського судочинства, а саме змагальності та рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, з метою забезпечення надання можливості учасникам провадження у справі скористатися правами та обов`язками, передбаченими ГПК України, господарський суд дійшов висновку про необхідність оголошення перерви у судовому засіданні з розгляду справи по суті та направлення ухвали про оголошення перерви на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп", яка вказана у договорі про закупівлю газу № 19-423 від 31.01.2019 року: 61145, Харківська область, м. Харків, вул. Космічна, буд 21, оф 1002 та електронну пошту .

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 20.04.2021 року оголошено перерву у судовому засіданні з розгляду справи № 918/62/21 по суті на 12.05.2021 року.

12.05.2021 року судом встановлено, що позивач-2 та відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомили.

Позивач-2 належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення даного судового засідання, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за трек-номером № 421.

Із адреси відповідача, вказаній у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (вул. Швабська, 53, м. Ужгород, Закарпатська область, 88018) повернувся конверт із ухвалою суду від 20.04.2021 року із зазначенням відділенням поштового зв`язку причин повернення поштового відправлення "не знаходиться".

Зважаючи на викладене, оскільки судом встановлено, що причиною невручення конверту з ухвалою господарського суду Рівненської області від 20.04.2021 року для відповідача є відсутність вказаної особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, відтак господарський суд дійшов висновку, що ухвала господарського суду Рівненської області від 20.04.2021 року вважається врученою Товариству з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" належним чином 27.04.2021 року, про що свідчить повідомлення за трек-номером 430.

З метою належного вжиття додаткових заходів щодо повідомлення відповідача про час, дату і місце розгляду справи по суті, господарський суд направив ухвалу господарського суду Рівненської області від 20.04.2021 року на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп", яка вказана у договорі про закупівлю газу № 19-423 від 31.01.2019 року: 61145, Харківська область, м. Харків, вул. Космічна, буд 21, оф 1002 та електронну пошту .

Однак, із вказаної адреси відповідача, повернувся конверт із ухвалою суду від 20.04.2021 року із зазначенням відділенням поштового зв`язку причин повернення поштового відправлення "повернення за зворотною адресою: без зворотнього конверту", про що свідчить повідомлення за трек-номером 464.

Окрім того, із адреси засновника (учасника) та кінцевого бенефеціарного власника (контролера) юридичної особи відповідача, ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 також повернувся конверт із ухвалою суду від 20.04.2021 року із зазначенням відділенням поштового зв`язку причин повернення поштового відправлення "адресат не проживає".

Оскільки судом встановлено, що причиною невручення конверту з ухвалою господарського суду Рівненської області від 31.03.2021 року за трек-номером 456 для засновника (учасника) та кінцевого бенефеціарного власника (контролера) юридичної особи відповідача є відсутність вказаної особи за адресою місцезнаходження, відтак господарський суд дійшов висновку, що ухвала господарського суду Рівненської області від 20.04.2021 року вважається врученою ОСОБА_1 , належним чином 27.04.2021 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 6 ст. 120 ГПК України суд викликає або повідомляє експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

З метою вжиття всіх можливих заходів для повідомлення відповідача про час, дату та місце проведення судового засідання з розгляду справи № 918/62/21 по суті господарський суд дійшов висновку про необхідність повідомлення відповідача телефонограмою.

Будь-якої іншої адреси для листування із відповідачем окрім:

- вул. Швабська, 53, м. Ужгород, Закарпатська область, 88018;

- 61145, Харківська область, м. Харків, вул. Космічна, буд 21, оф 1002;

- електронна пошта ;

- адреси засновника (учасника) та кінцевого бенефеціарного власника (контролера) юридичної особи відповідача, ОСОБА_1 :

АДРЕСА_1 не відомо.

Згідно ч. 7 ст. 120, п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Повідомити відповідача телефонограмою не виявилося можливим, оскільки за жодним номером телефону, що міститься в матеріалах справи, не було зв`язку, номери недійсні або вимкнені.

Зважаючи на викладене, відповідач вважається належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання 12.05.2021 року з розгляду справи № 918/62/21 по суті, при цьому суд здійснив усі можливі заходи для його повідомлення.

Суд дійшов висновку, що відповідач проявив процесуальну бездіяльність та не повідомив суд про зміну поштової фактичної адреси перебування, не отримував поштові відправлення, а саме - ухвали Господарського суду Рівненської області від 15.02.2021 року, 03.03.2021 року, 16.03.2021 року, 31.03.2021 року, 20.04.021 року із причин "не знаходиться".

Явка представників сторін у судове засідання з розгляду справи по суті 12.05.2021 року обов`язковою не визнавалася.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Тому суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представників позивача-2 та відповідача за наявними у справі доказами.

Також судом встановлено, що відповідач у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" не скористався своїм процесуальним правом на подання письмового відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Окрім того, відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

На підставі п. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, оскільки відповідач у справі не з`явився у судове засідання з розгляду справи № 918/62/21 по суті, зважаючи на обмеженість процесуального строку розгляду справи по суті, господарський суд дійшов висновку, що дана справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами та містить достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Присутній у судовому засіданні 12.05.2021 року прокурор наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача-1 підтримав позовні вимоги першого заступника керівника Здолбунівської місцевої прокуратури з урахуванням викладених письмових пояснень (вх. № 1883/21 від 26.02.2021 року).

Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, виклад правової позиції прокурора

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи прокурора, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Шляхом опрацювання інформації, що міститься у відкритому доступі на веб-порталі уповноваженого органу з питань закупівель «Ргоzогго» в мережі Інтернет прокурором встановлено, що у січні 2019 року Комунальним закладом «Мізоцька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів" Рівненської обласної ради проведено закупівлі природного газу згідно з річним планом закупівель на 2019 рік.

Судом встановлено, що 27.12.2018 року відповідачем оприлюднено інформацію про проведення відкритих торгів щодо закупівлі природного газу загальним об`ємом 100 000 куб.м. з очікуваною вартістю 1 500 000 грн.

Оголошення про проведення відкритих торгів оприлюднено в мережі Інтернет на веб-сайті «Prozorro» за номером UA-2018-12-27-001674-b 3a7028a04e3945359e9828f032c59c32). Основним критерієм вибору переможця є ціна.

За результатом проведення торгів переможцем вказаного аукціону визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" з пропозицією 923 999 грн грн, тобто з ціною за природний газ по 9 239, 99 за 1 тис. куб. м.

За результатами проведених закупівель 31.01.2019 року між Комунальним закладом «Мізоцька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів" Рівненської обласної ради з переможцем торгів Товариством з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" укладено Договір про закупівлю газу від №19-423 (далі - Договір) (том 1, а.с. 145-153).

Відповідно до п. 3.1, 3.2. даного Договору його ціна - 923 999 грн 00 коп., у т.ч. ПДВ 153 999 грн 83 коп., вартість газу за 1 тис.м3- 9 239, 99 грн з ПДВ.

Згідно з п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується поставити (передати у власність) споживачу у 2019 році природний газ (за кодом ДК 021:2015 - 09120000-6 - газове паливо) (далі - газ) належної якості та кількості у порядку, передбаченому Договором, а споживач зобов`язується прийняти і оплатити газ в розмірах, строки та порядку, визначених Договором.

У відповідності до п. 1.2. Договору плановий обсяг постачання газу - до 100 000,00 куб.м. на рік, в тому числі сторони зафіксували розподіл кількості газу по місяцях.

Сторонами були погоджені всі істотні умови предмет, якість, обсяг природного газу та умови його постачання, ціну, порядок та строки проведення розрахунків, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, порядок припинення (обмеження) та відновлення газопостачання, порядок зміни постачальника обставини непереборної сили, інші умови, зокрема, строк виконання зобов`язань за договором відповідно до вимог ч. З ст. 180 Господарського кодексу України та Закону України «Про публічні закупівлі».

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що Договір є укладеним, підписаний уповноваженими сторонами та скріплений відтисками печаток останніх, на час розгляду справи доказів недійсності договору, зокрема відповідних судових рішень, суду не надано.

Відповідно до експертного висновку Черкаської торгово-промислової палати від 31.01.2019 року № 0-87 згідно з завданням експертизи та на підставі інформації електронних біржових торгів ТБ "Українська енергетична біржа" вартість природного газу станом на 29.01.2019 року становить 9 852 грн 00 коп. (TTF), 9 908 грн 00 коп. (NCG), 9 701 грн 00 клоп. (Gaspool) (том 1, а.с. 162).

06.02.2019 року до Договору укладено додаткову угоду № 1, яка є невід`ємною його частиною, згідно з якою внесено зміни до Договору та додано до Розділу 13 пункт 13.6. (том 1, а.с. 154).

Як вбачається із відповіді відділу ділової інформації Харківської торгово-промислової палати від 07.02.2019 року № 120/19 на запит директора відповідача від 04.02.2019 року, згідно з прейскуранта НАК "Нафтогаз України" ціна природного газу як товару з урахуванням ПДВ (за умови попередньої оплати до періоду (календарний місяць) поставки газу, без урахування тарифів на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами) для споживачів з 01.02.2019 року складає 10 460 грн 40 коп. за 1000 м. куб. (том 1, а.с. 157).

Відповідач звернувся до позивача-2 із листами:

- від 11.02.2019 року, у якому повідомило, що у зв`язку із підвищенням ціни на природний газ, про що свідчить інформація Харківської торгово-промислової палати ТОВ "Укртранссервіс-Груп" змушене підвищити ціни на постачання природного газу на 9, 96 %, а тому має намір укласти додаткову угоду до Договору (том 1, а.с. 161);

- від 15.02.2019 року, у якому повідомило, що у зв`язку із підвищенням ціни на природний газ, про що свідчить інформація "Житомирської торгово-промислової палати", ТОВ "Укртранссервіс-Груп" змушене підвищити ціни на постачання природного газу на 9, 99 %, а тому має намір укласти додаткову угоду до Договору (том 1, а.с. 160);

- 18.02.2019 року, у якому повідомило, що у зв`язку із підвищенням ціни на природний газ, про що свідчить довідка Харківської торгово-промислової палати від 07.02.2019 року № 120/19, ТОВ "Укртранссервіс-Груп" змушене підвищити ціни на постачання природного газу на 9, 96 % (том 1, а.с. 158);

- від 20.02.2019 року, у якому повідомило, що у зв`язку із підвищенням ціни на природний газ, про що свідчить інформація "Житомирської торгово-промислової палати", ТОВ "Укртранссервіс-Груп" змушене підвищити ціни на постачання природного газу на 9, 99 %, а тому має намір укласти додаткову угоду до Договору (том 1, а.с. 159).

20.02.2019 року до вищевказаного договору на підставі листів ТОВ "Укртранссервіс-Груп" щодо змін ціни на природний газ укладено додаткову угоду № 2, згідно з якою, у зв`язку із підвищенням ціни на природний газ на ринку, керуючись п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" зменшено плановий обсяг постання газу до 90 944,78 куб.м, а також збільшено ціну природного газу та визначено, що ціна цього Договору становить 923 999 грн 00 коп., у т.ч. ПДВ 153 999 грн 83 коп., ціна природного газу становить 8 466 грн 67 коп. за 1000 куб.м., крім того ПДВ 1 693 грн 33 коп., всього з ПДВ 10 160 грн 00 коп. (том 1, а.с. 155-156).

Окрім того, у подальшому між замовником та постачальником укладено ряд додаткових угод до Договору про зміни ціни природного газу, які є невід`ємними частинами Договору, а саме:

- № 3 від 22.02.2019 року, відповідно до якої ціна за 1 тис.м3 зростає до 11 175 грн 00 коп. з ПДВ (том 1, а.с. 163-164);

- № 4 від 30.05.2019 року щодо зменшення ціни Договору на 437,06 грн. та у зв`язку з чим сторони домовилися, що ціна Договору становить 923 561,94 грн., ціна за 1 тис.м3 визначена у розмірі 11 166,36 грн. з ПДВ (том 1, а.с. 165);

- № 5 від 18.06.2019 року, згідно з якою ціна за 1 тис.м3 збільшується до 11 175 грн з ПДВ; (том 1, а.с. 166-169);

- № 8 від 28.11.2019 року, згідно з якою ціна Договору зменшується на 44 867 грн 24 коп. та становить 879 131 грн 76 коп. (з ПДВ)., ціна за 1 тис.м3 визначена у розмірі 10 238 грн 63 коп. 00 коп. з ПДВ (том 1, а.с. 170-171);

- № 9 від 26.12.2019 року, згідно з якою зменшено ціну Договору на 218 66,62 грн. та встановлено у розмірі 660 028,08 грн., ціна за 1 тис.м3- 10 238,63 грн. з ПДВ (том 1, а.с. 172-173).

27.12.2019 року між сторонами укладено додаткову угоду № 10 до Договору, якою визначено продовжити дію договору на строк, достатній для проведення закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20% суми, визначеної в договорі (том 1, а.с.174).

Крім цього, додатковою угодою № 13 від 02.01.2020 року внесено зміни до Договору щодо ціни на газ та встановлено її за 1000 м3 в сумі 10 198,99 грн. (з ПДВ) (том 1, а.с. 175).

Таким чином, як вказує у позовній заяві прокурор, внаслідок укладення додаткових угод №№ 2,3,4,5,8,9 та 13 ціну за кубічний метр газу за Договором збільшено з 9 239,99 грн. до 11 175 грн. за 1 тис. куб. м., тобто на 1 935,01 грн. (20,94 % від первинної ціни).

Прокурор звертає увагу суду, що при подачі документів для участі у закупівлі, ТОВ "Укртранссервіс-Груп" не подано жодних довідок та інформації щодо вартості газу та коливання ціни на ринку природного газу.

У позовній заяві прокурор стверджує, що як вбачається із довідки Харківської торгово-промислової палати від 07.02.2019 року (згідно з якою надано інформацію із офіційного сайту НАК «Нафтогаз України» про прейскурант цін на природний газ з 01.02.2019 року, що становить 10 460, 40 грн за 1 тис.м3 ) у вказаному документі не міститься інформація про коливання ціни газового палива на ринку, зокрема, не наведено розрахунок вартості газового палива станом на попередні календарні дати, у тому числі, на дату подання цінової пропозиції, дату укладення договору, не наведено динаміку зміни ціни в бік збільшення або зменшення, а тому вказані листи не можуть бути об`єктивним підтвердженням коливання ціни природного газу на ринку, як це передбачено ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

На переконання прокурора, оскільки, додатковими угодами № 2 та № 3, які укладено 20.02.2019 року та 22.02.2019 року відповідно, збільшено ціну за 1 тис. куб. м. газу до 11 175 грн., тобто за два дні ціна за одиницю товару зросла на 20,94 % від первинної ціни, - наведені обставини можуть свідчити про те, що відповідач з метою укладення Договору, міг навмисно їх не надати, а після укладення договору збільшити ціну шляхом укладення додаткових угод, що і було зроблено.

У тендерній пропозиції відповідач взяв на себе зобов`язання постачати газ за ціною 9239,99 грн за 1 тис.метрів кубічних газу, при цьому, як аргументує позовні вимоги прокурор, ця пропозиція з самого початку є нижчою за офіційну ціну, встановлену висновками торгово-промислової палати (ціна на лютий 10460,40 грн.).

Тому, на думку прокурора, при укладенні додаткових угод посилання на різницю між ціною основного договору і ціною у ціновій довідці торгово-промислової палати, є недоречним, оскільки підставою для внесення змін до істотних умов договору є лише коливання цін на ринку, а не відмінність між ціною, вказаною у договорі, та ціною іншого постачальника.

Як зазначає прокурор, намір відповідача на вчинення дій із нівелювання наслідків публічної закупівлі стає зрозумілим із самого факту укладення ним Договору про закупівлю природного газу за умови отримання ним достовірних відомостей про підвищення цін на природний газ, у той час, як законодавцем у ч.4 ст. 32 Закону України «Про публічні закупівлі» йому надано право відмовитись від укладення договору.

Відповідно до вимог ст.ст. 632, 638 Цивільного кодексу України «ціна» є істотною умовою договору та установлюється за домовленістю сторін.

Тобто, як стверджує прокурор, під час укладання Договору відповідач був згоден з п.3.2 Договору, за яким ціна природного газу становить 9239,99 грн. за 1000 куб.м., при цьому виконання зобов`язань щодо ціни та кількості природного газу підтвердив відповідними гарантійними листами, які є невід`ємними документами, що долучаються до тендерної пропозиції, підписаним проектом договору, а в подальшому підписаним основним договором на постачання природного газу.

Таким чином, на момент укладення Договору за результатами процедури закупівлі, відповідачу було достеменно відомо про економічну невигідність його укладення згідно змісту поданої тендерної пропозиції.

У той же час, прокурор звертає увагу суду, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" не скористалось правом відмовитись від укладення договору про закупівлю, а підписало договір, маючи на меті подальше спонукання позивача-2 до укладення незаконних і таких, що порушують інтереси держави, додаткових угод.

Зважаючи на викладене, укладені додаткові угоди між позивачем-2 та відповідачем від 20.02.2019 № 2, від 22.02.2019 № 3, від 30.05.2019 №4, від 18.06.2019 №5, від 28.11.2019 № 8, від 26.12.2013 № 9 та №13 від 02.01.2020 прокурор вважає такими, що укладені з порушенням чинного законодавства, а відтак на його думку є нікчемними, та мають бути визнані недійсними.

У разі задоволення позову, як аргументує прокурор, підстава щодо оплати за підвищеними цінами відпаде, а залишаються зобов`язання за первісним договором.

Судом також встановлено, що згідно з актами приймання-передачі природного газу та платіжних доручень, споживач прийняв та оплатив 73, 80239 тис. куб.м на загальну суму 780 170 грн 62 коп., зокрема:

- за актом № 663 від 28.02.2019 року (кількість фактично отриманого газу 17, 103 тис. куб м., ціна за 1000 куб. м. - 9 312 грн 50 коп. (з ПДВ)), вартість фактично отриманого газу - 191 126 грн 03 коп. (з ПДВ) (том 1, а.с. 176, 183);

- за актом № 1253 від 31.03.2019 року (кількість фактично отриманого газу 10, 126 тис. куб м., ціна за 1000 куб. м. - 9 312 грн 50 коп. (з ПДВ)), вартість фактично отриманого газу - 113 158 грн 06 коп. (з ПДВ) (том 1, а.с. 177, 184);

- за актом № 1760 від 30.04.2019 року (кількість фактично отриманого газу 4, 876 тис. куб м., ціна за 1000 куб. м. - 9 312 грн 50 коп. (з ПДВ)), вартість фактично отриманого газу - 54 388 грн 73 коп. (з ПДВ) (том 1, а.с. 178, 185);

- актом № 4229 від 31.10.2019 року (кількість фактично отриманого газу 2, 60476 тис. куб м., ціна за 1000 куб. м. - 9 155 грн 31 коп. (з ПДВ)), вартість фактично отриманого газу - 28 616 грн 87 коп. (з ПДВ) (том 1, а.с. 179, 186);

- за актом № 5047 від 30.11.2019 року (кількість фактично отриманого газу 11, 89053 тис. куб м., ціна за 1000 куб. м. - 8 375 грн 00 коп. (з ПДВ)), вартість фактично отриманого газу - 119 499 грн 83 коп. (з ПДВ) (том 1, а.с. 180, 189);

- за актом № 6166 від 20.12.2019 року (кількість фактично отриманого газу 14,68605 тис. куб м., ціна за 1000 куб. м. - 8 375 грн 00 коп. (з ПДВ)), вартість фактично отриманого газу - 147 594 грн 80 коп. (з ПДВ) (том 1, а.с. 181, 188);

- за актом № 302 від 31.01.2020 року (кількість фактично отриманого газу 12,51605 тис. куб м., ціна за 1000 куб. м. - 8 375 грн 00 коп. (з ПДВ)), вартість фактично отриманого газу - 125 786 грн 30 коп. (з ПДВ) (том 1, а.с. 182, 187).

За розрахунками прокурора, враховуючи те, що ціна за Договором становила 9239,99 грн за тис. куб. м, фактично споживачем переплачено за відповідний обсяг газу (73,80239 тис. куб.м. * 9239,99 грн = 681 933,346) 780 170 грн 62 коп. - 681 933,346 = 98 237 грн 27 коп.

Таким чином, прокурор просить суд стягнути з відповідача на користь позивача-1 надміру сплачені на підставі додаткових угод № 2, 3, 4, 5, 8, 9, 13 бюджетні кошти у розмірі 98 237 грн 27 коп., які є безпідставно отриманими відповідачем на підставі недійсних вказаних додаткових угод.

При цьому, прокурор наголошує, що ціна газу, яка узгоджена сторонами у Договорі в розмірі 9 239 грн 99 коп. (з ПДВ) взагалі не застосовувалась.

Щодо представництва прокурором інтересів держави у суді.

Судом встановлено, що даний спір пов`язаний із реалізацією прокурором повноважень згідно зі статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", зокрема представництва інтересів держави у суді.

Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно із ч. 4 ст.53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Разом з тим, поняття "інтереси держави", відповідно до Рішення Конституційного суду України №3-рп/99 від 08.04.1999 року, є оціночним і в кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави.

При цьому, в основі інтересів держави, згідно даного рішення, завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. В п. З зазначеного рішення суд в загальному, не пов`язуючи вказане поняття з конкретними нормами, які підлягали тлумаченню, вказує, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Трегубенко проти України" від 02.11.2004 року категорично ствердив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес" (п. 54 рішення).

Предметом даного судового спору є стягнення безпідставно отриманих коштів відповідачем за додатковими угодами до Договору про закупівлю природного газу № 19-423 від 31.01.2019 року.

"Суспільним", "публічним" інтересом звернення прокуратури до суду з вимогою про повернення безпідставно отриманих бюджетних коштів, що є задоволенням суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - захисті суспільних інтересів загалом.

Проводячи відкриті торги на закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти, спеціально уповноважені органи, які здійснюють закупівлі, а також контролюють їх законність мають забезпечити реалізацію вимог законодавства України «Про публічні закупівлі» в частині законності, прозорості, добросовісності конкуренції тощо. При цьому вказані вимоги мають реалізовуватися не лише на стадії укладення основного договору про закупівлю товару, а й під час внесення відповідних змін до договору, аж до повного його виконання сторонами.

Держава як гарант верховенства права в Україні гарантує, що укладення договору про закупівлю товарів за бюджетні кошти відповідно до вимог законодавства про публічні закупівлі сприятиме ефективному, прозорому та цільовому використанню бюджетних коштів. Реалізація вказаних гарантій впроваджується через діяльність спеціально уповноважених органів.

Тому, підставою для звернення прокурора до суду в інтересах держави з даним позовом є порушення економічних інтересів держави, що виразилась у вчиненні незаконних додаткових угод до правочину про закупівлю газу і, як наслідок, проведення бюджетного фінансування з порушенням законодавчо встановленого порядку.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, Європейський суд з прав людини своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України" від 02.11.2004 року категорично ствердив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес" (п. 54 рішення).

26.02.2021 року через відділ канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області від позивача-1 надійшли письмові пояснення в частині належності компетентних органів, які у спірних правовідносинах уповноважені державою здійснювати відповідні функції. У вказаних поясненнях позивач-1 вказує що належним позивачем у даних правовідносинах має бути управління освіти і науки Рівненської обласної державної адміністрації, а не Рівненська обласна рада, яка визначена прокурором помилково. При цьому позивач-1 посилається на ст. 19 Конституції України, ст. 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ч. 4 ст. 7, ч. 1 ст. 8 Закону України "Про публічні закупівлі".

Рівненська обласна рада звернулася до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України як уповноваженого органу у сфері публічних закупівель із запитом про роз`яснення належності компетентного органу у даних правовідносинах, яке, у свою чергу, проінформувало позивача-1 про те, що відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України "Про публічні закупівлі" Рахункова палата, Антимонопольний комітет України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень є органами, до яких слід звертатися для вжиття заходів, пов`язаних із представництвом у суді інтересів держави. (том 2, а.с. 6-8).

Зважаючи на викладене, позивач вважає, що головним розпорядником коштів щодо позивача-2 є управління освіти і науки Рівненської обласної державної адміністрації.

Господарський суд, дослідивши пояснення позивача-1 (вх. № 1883/21 від 26.02.2021 року) та відповідь на пояснення прокурора (вх. № 2084/21 від 03.03.20212 року, вх. № 2409/21 від 15.03.2021 року), позовну заяву, дійшов висновку, що прокурором належним чином обрано орган в інтересах держави в особі якого пред`явлено даний позов, а саме - Рівненську обласну раду, при цьому суд виходив з наступного.

При визначенні органу, в інтересах якого пред`являється позов, прокурор не повинен перелічувати усі без винятку органи, уповноважені державою на здійснення повноважень із захисту інтересів держави у відповідному спорі, оскільки згідно з ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурору достатньо довести, що орган, в інтересах якого заявлено позов, уповноважений на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах і суд під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи прокурора щодо наявності чи відсутності повноважень органу (ів) влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 19.08.2020 року у справі № 923/449/18 та від 13.10.2020 року у справі № 912/1580/18.

Відповідно до Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 16.10.2014 року останнє є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує Державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форм власності.

У відповідності до положення про управління освіти і науки Рівненської обласної державної адміністрації від 21.02.2018 року № 110 управління, відповідно до покладених на нього завдань, здійснює матеріально-технічне і фінансове забезпечення закладів вищої та професійної (професійно-технічної) освіти, які фінансуються з обласного бюджету, аналіз та контроль за провадженням їх фінансово-господарської діяльності.

Відповідно до п. 1.1 Статуту позивача-2 власником Комунального закладу «Мізоцька спеціальна школа І-ІІ ступенів» є територіальні громади сіл, селищ, міст Рівненської області Рівненської обласної ради.

Згідно з п.1.4 Статуту Комунального закладу «Мізоцька спеціальна школа I- II ступенів» Рівненської обласної ради, затвердженого рішенням Рівненської обласної ради № 1395 від 19.06.2019 року, спеціальна школа є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах казначейства, печатку. Спеціальна школа є комунальним закладом, бюджетною установою та фінансується з обласного бюджету.

Згідно з ч. 4 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування" районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Бюджетного кодексу України, за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Згідно з п. З ч. 5 ст. 22 Бюджетного Кодексу України, головний розпорядник бюджетних коштів отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань.

Правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, в тому числі і місцевих бюджетів, становлять суспільний інтерес.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України, має бути дотримано принцип ефективності та результативності при складанні та виконанні бюджетів, де усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки, шляхом забезпечення якісного надання послуг, гарантованих державою, місцевим самоврядуванням, при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.

У ч. 2 та ч. 6 ст. 25 Закону України "Про освіту" вказано, що засновник закладу освіти здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю закладу освіти та зобов`язаний, зокрема, забезпечити утримання та розвиток матеріально-технічної бази заснованого ним закладу освіти на рівні, достатньому для виконання вимог стандартів освіти та ліцензійних умов.

Розпорядженням голови Рівненської обласної державної адміністрації від 19.06.2015 року № 310 затверджено перелік структурних підрозділів облдержадміністрації, які здійснюють повноваження, передбачені підпунктами 8.2.-8.9. пункту 8 Положення про порядок управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Рівненської області, відповідно до якого Комунальний заклад "Мізоцька спеціальна школа І-ІІ ступенів" Рівненської обласної ради належить до управління освіти і науки облдержадміністрації.

Відповідно до п. 8 даного Положення передбачено повноваження Рівненської обласної державної адміністрації щодо галузевого управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Рівненської області, серед яких відсутні повноваження щодо виділення та розпорядження коштами Комунального закладу "Мізоцька спеціальна школа І-ІІ ступенів" Рівненської обласної ради.

Пунктом 8.2 Статуту позивача-2 до компетенції Рівненської обласної ради належить здійснення контролю за ефективністю використання фінансових, матеріальних та трудових ресурсів, цільового та ефективного використання бюджетних коштів та ефективністю управління КЗ «Мізоцька спеціальна школа І-ІІ ступенів».

Зважаючи на викладене у сукупності, господарський суд дійшов висновку про те, що прокурором належним чином обрано орган в інтересах держави в особі якого пред`явлено даний позов, а саме - Рівненську обласну раду, оскільки прокурор визначив даний орган як головного розпорядника бюджетних коштів, як орган, який представляє інтереси територіальної громади, а також як засновника Комунального закладу "Мізоцька спеціальна школа І-ІІ ступенів" Рівненської обласної ради, який здійснює контроль за використанням та збереженням майна та за фінансово-господарською діяльністю закріпленого за ним навчальним закладом.

З урахуванням викладеного, органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах є Рівненська обласна рада.

Про виявленні порушення при укладенні додаткових угод між Комунальним закладом "Мізоцька спеціальна школа І-ІІ ступенів" Рівненської обласної ради та ТОВ "Укртранссервіс-Груп" до договору про закупівлю природного газу Здолбунівська місцева прокуратура повідомила Рівненську обласну раду листом № 35/1-1149вих-20 від 30.12.2020 року (том 1, а.с. 232-234), у якому просила надати інформацію про вжиття заходів щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства при укладанні додаткових угод № 2, 3, 4, 8, 9, 13 до Договору від 31.01.2019 року про закупівлю природного газу.

У відповідь на звернення прокурора, Рівненська обласна рада надала лист № 29-3030/01 від 06.01.2021 року, у якому повідомила, що не наділена повноваженнями щодо здійснення контролю у сфері публічних закупівель, а головним розпорядником коштів щодо Комунального закладу "Мізоцька спеціальна школа І-ІІ ступенів" Рівненської обласної ради є управління освіти і науки Рівненської обласної державної адміністрації (том 1, а.с. 235-236).

Окрім того, Здолбунівська місцева прокуратура скерувала директору Комунального закладу "Мізоцька спеціальна школа І-ІІ ступенів" Рівненської обласної ради лист № 35-139вих-21 від 21.01.2021 року (том 1, а.с. 241-242) із вимогою про надання інформації про вжиття заходів щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства при укладанні додаткових угод № 2, 3, 4, 8, 9, 13 до Договору від 31.01.2019 року про закупівлю природного газу.

Відповідно, до листа № 32 від 22.01.2021 року позивач-2 на вищевказаний лист місцевої прокуратури повідомив, що у Комунального закладу "Мізоцька спеціальна школа І-ІІ ступенів" Рівненської обласної ради в кошторисних призначеннях на 2021 рік не передбачені кошти на оплату судового збору за пред`явлення позову до ТОВ "Укртранссервіс-Груп" та відсутня особа, яка може представляти його інтереси у суді (том 1 , а.с. 243).

Однією з умов для наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді є нездійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження.

Нездійснення захисту полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Така поведінка (бездіяльність) уповноваженого державного органу та органу місцевого самоврядування може вчинятися з умислом чи з необережності; бути наслідком об`єктивних (відсутність коштів на сплату судового збору, тривале не заповнення вакантної посади юриста) чи суб`єктивних (вчинення дій на користь можливого відповідача, інших корупційних або кримінально караних дій) причин.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (ч.4 цієї ж статті).

Частиною 1 ст. 55 ГПК України встановлено, що органи та особи, які відповідно до цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком обмежень, передбачених частиною другою цієї статті.

Враховуючи той факт, що порушення законодавства триває з лютого 2019 року, пасивна позиція Рівненської обласної ради та Комунального закладу "Мізоцька спеціальна школа І-ІІ ступенів" Рівненської обласної ради щодо незвернення до суду із відповідним позовом про стягнення з відповідача 98 237 грн 27 коп. безпідставно сплачених коштів на думку прокурора свідчить про їх бездіяльність.

Отже, судом встановлено, що у даному випадку має місце порушення інтересів держави, що є підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді.

Відтак, з огляду на предмет та підстави заявленого позову, прокурором належним чином обґрунтовано, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту та вбачаються виключні підстави для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах відповідно до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Таким чином, суд встановив наявність у прокурора підстав для звернення до суду в інтересах держави з відповідним позовом.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи прокурора, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлює Закон України "Про публічні закупівлі" від 25.12.2015 року № 922-VIII, метою якого є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Частиною 1 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

За приписами частини четвертої ст. 36 вказаного Закону умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

Таким чином, Законом встановлено імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватись виключно у випадках, визначених статтею 36 Закону України "Про публічні закупівлі".

Згідно з роз`ясненнями Міністерства економічного розвитку і торгівлі України "Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю" від 07.04.2015 року № 3302-05/11398-07 у залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, і виконати свої зобов`язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін. Враховуючи викладене, при кожному внесенні змін до договору про закупівлю у вищезазначеному випадку шляхом укладання додаткової угоди до договору сторони договору зобов`язані належним чином виконувати умови такого договору з урахуванням змінених його умов кожного разу. Водночас внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Як було встановлено судом, плановий обсяг постачання газу за Договором - до 100 000,00 куб.м. на рік, в тому числі сторони зафіксували розподіл кількості газу по місяцях у п. 1.2 Договору.

Відповідно до п. 3.1, 3.2. даного Договору його ціна - 923 999 грн 00 коп., у т.ч. ПДВ 153 999 грн 83 коп., вартість газу за 1 тис.м3- 9 239, 99 грн з ПДВ.

Судом встановлено, що станом на момент підписання Договору 31.01.2019 року сторонами були погоджені всі істотні умови - предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за Договором відповідно до вимог ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України та Закону України «Про публічні закупівлі».

Разом з тим, Додатковими угодами № 2, 3, 4, 5, 8, 9 та 13 сторони вносили зміни до Договору на постачання природного газу, посилаючись на підвищення ціни на природний газ на ринку.

З означених вище експертного висновку Черкаської торгово-промислової палати від 31.01.2019 року та листа Харківської торгово-промислової палати від 07.02.2019 року неможливо зробити однозначний висновок, що на ринку природного газу дійсно відбулося коливання: будь-яке порівняння з ринковою ціною, на дату з якої почалися змінюватися ціни на ринку відсутнє. Окрім того, у вказаних документах не наведено розрахунок вартості газового палива станом на попередні календарні дати, у тому числі на дату подання цінової пропозиції, дату укладення договору, а також не наведено динаміку зміни ціни в бік збільшення або зменшення. Отже, вказані листи не можуть бути об`єктивним підтвердженням коливання ціни природного газу на ринку, як це передбачено ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі".

Окрім того, матеріали справи не містять жодного іншого документального підтвердження та обґрунтування коливання ціни на природний газ упродовж періоду з 20.02.2019 року до 02.01.2020 року.

Судом встановлено, що оскільки додатковими угодами № 2 та № 3, які укладено 20.02.2019 року та 22.02.2019 року відповідно, збільшено ціну за 1 тис. куб. м. газу до 11 175 грн., тобто за два дні ціна за одиницю товару зросла на 20,94 % від первинної ціни, - наведені обставини свідчать про те, що відповідач з метою укладення Договору, міг навмисно їх не надати, а після укладення договору збільшити ціну шляхом укладення додаткових угод, що і було зроблено.

Вказані висновки, повністю відповідають подібним правовим позиціям, викладеним в постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 915/346/18 та від 23.01.2020 у справі № 907/788/18 стосовно ТОВ «Укртранссервіс-Груп», а також у постановах від 21.03.2019 у справі № 912/898/18, від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18, від 25.06.2019 у справі №913/308/18.

Також надаючи оцінку фактам суттєвої зміни ринкової ціни за такий короткий період, суд зазначає, що ціна товару у тендерній пропозиції могла бути усвідомлено занижена для отримання замовлення, а після укладення договору закупівлі приведена у відповідність із ринковою. В такому випадку додаткові угоди щодо постійної зміни ціни договору спотворюють результати торгів та нівелюють економію, яку було отримано під час підписання Договору.

Описана вище можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісної конкуренції та зловживань робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що також є очевидним порушенням принципів процедури закупівлі, встановленим преамбулою та статтею 3 Закону України "Про публічні закупівлі", якою передбачено принципи здійснення публічних закупівель: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

У тендерній пропозиції відповідач взяв на себе зобов`язання постачати газ за ціною 9239,99 грн за 1 тис.метрів кубічних газу.

Однак, така пропозиція є нижчою за офіційну ціну, встановлену висновками торгово-промислової палати (ціна на лютий 10460,40 грн.).

Тому при укладенні додаткових угод посилання на різницю між ціною основного договору і ціною у ціновій довідці торгово-промислової палати, є безпідставним, оскільки підставою для внесення змін до істотних умов договору є лише коливання цін на ринку, а не відмінність між ціною, вказаною у договорі, та ціною іншого постачальника.

Намір ТОВ «Укртранссервіс-груп» на вчинення дій із нівелювання наслідків публічної закупівлі стає зрозумілим із самого факту укладення ним Договору про закупівлю природного газу за умови отримання ним достовірних відомостей про підвищення цін на природний газ, у той час, як законодавцем у ч.4 ст. 32 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції, чинної на день укладення договору) йому надано право відмовитись від укладення договору.

У відповідності до вимог ст .ст.632, 638 Цивільного кодексу України «ціна» є істотною умовою договору та установлюється за домовленістю сторін.

Тобто, із врахуванням положень зазначених статей під час укладання договору №19-423 від 31.01.2019 року відповідач був згоден з п.3.2 розд. З «Ціна Договору» даного договору, за яким ціна природного газу становить 9239,99 грн. за 1000 куб.м.

Також виконання зобов`язань щодо ціни та кількості природного газу ТОВ «Укртранссервіс-груп» підтвердив відповідними гарантійними листами, які є невід`ємними документами, що долучаються до тендерної пропозиції, підписаним проектом договору, а в подальшому підписаним основним договором на постачання природного газу.

Таким чином, на момент укладення договору за результатами процедури закупівлі, який укладено 31.01.2019 року, ТОВ «Укртранссервіс-груп» було достеменно відомо про економічну невигідність його укладення згідно змісту поданої тендерної пропозиції.

У той же час, відповідач не скористався правом відмовитись від укладення договору про закупівлю та підписав договір, а в подальшому ініціював внесення змін до нього в частині збільшення істотної умови - ціни.

За Законом України «Про публічні закупівлі» рішення про намір укласти договір про закупівлю приймається замовником у день визначення переможця, та протягом одного дня після прийняття такого рішення замовник оприлюднює на веб-порталі Уповноваженого органу повідомлення про намір укласти договір та надсилає його переможцю. Відповідно до частини другої статті 32 Закону замовник укладає договір про закупівлю з учасником, який визнаний переможцем торгів протягом строку дії його пропозиції, не пізніше, ніж через 20 днів з дня прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації та пропозиції учасника-переможця.

Поряд з цим відповідно до ч. 3 ст. 32 Закону, зокрема у разі відмови переможця торгів від підписання договору про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації або неукладення договору про закупівлю з вини учасника у строк, визначений Законом, замовник відхиляє тендерну пропозицію такого учасника та визначає переможця серед тих учасників, строк дії тендерної пропозиції яких ще не минув.

При цьому, ст. 42 ГК України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Тож рішення переможця про підписання договору є його добровільне волевиявлення, про те, що він згідний на умови договору, в тому числі ціну за одиницю товару на день підписання договору.

Наведене вказує на те, що будь-яке коливання рівня цін на ринку на природний газ у період з 20.02.2019 року до 02.01.2020 року відсутнє.

Як наслідок, укладені додаткові угоди між позивачем-2 та відповідачем від 20.02.2019 року № 2, від 22.02.2019 року № 3, від 30.05.2019 року № 4, від 18.06.2019 року № 5, від 28.11.2019 року № 8, від 26.12.2019 року, № 9 та № 13 від 02.01.2020 року укладені з порушенням чинного законодавства, та є нікчемними.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлює Закон України «Про публічні закупівлі» (далі - Закон).

Метою Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

У відповідності до ст. 180 Господарського кодексу України (істотні умови господарського договору) зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Частиною 1 ст. 175 ГК України визначено, що майново господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 185 ГК України до укладення господарських договорів на біржах, оптових ярмарках, публічних торгах застосовуються загальні правила укладення договорів на основі вільного волевиявлення, з урахуванням нормативно-правових актів, якими регулюється діяльність відповідних бірж, ярмарків та публічних торгів.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 4 статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни ціни за одиницю товару не більше, ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

У абзаці 2 ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

У відповідності до роз`яснення Міністерства економічного розвитку торгівлі України від 27.10.2016 № 3302-06/34307-06 «Щодо зміни істотних умов договору», внесення змін до договору про закупівлю у залежності від коливання ціни товару на ринку повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Коливання ціни товару на ринку кожного разу при укладенні всіх додаткових угод на 10% сторонами договору жодним чином не обґрунтовано та документально не підтверджено, у зв`язку з чим ними не дотримано вимоги п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" та безпідставно змінено умови договору.

Будь-яке інше трактування закону та укладання договорів, коли їх сумарна вартість за одиницю товару збільшується більш, ніж на 10 % у порівнянні з тендерною пропозицією та основним договором, повністю нівелює саму процедуру закупівель та спричинює шкоду інтересам держави, оскільки учасником (переможцем) пропонується найнижча ціна, а потім упродовж місяця після проведення торгів додатковими угодами вона необґрунтовано суттєво завищується.

Як наслідок, заподіюється пряма шкода державі, оскільки кошти за поставлені товари фінансуються виключно за рахунок видатків бюджетних асигнувань, а збільшення ціни за одиницю товару автоматично тягне за собою зменшення обсягів поставленої продукції.

Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 3 Закону (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.09.2019 року у справі № 915/1868/18).

Слід зауважити, що передбачені Законом України «Про публічні закупівлі» процедури закупівель визначені, з метою забезпечення добросовісної конкуренції серед учасників, досягнення економії та ефективності, а тому базуються на таких принципах ( ст. 2 Закону України «Про публічні закупівлі»). Максимальна економія публічних коштів та ефективність їх використання забезпечується шляхом конкурентного визначення постачальника товарів і послуг, виконання робіт.

Змістом діяльності з проведення публічних закупівель законодавцем визначено проведення відбору переможця процедури закупівель за основним критерієм «ціна». Ціна послуги, товару має визначальне значення, а її необґрунтоване збільшення є прямим порушенням вимог законодавства та спробою уникнути наслідків публічного аукціону. Приведення ціни договору у відповідність до існуючих ринкових цін на газ повністю нівелює зміст інституту публічних закупівель та його мету, оскільки сама закупівля здійснюється для отримання пропозицій, що є кращими (нижчими) за ринкові.

Дії сторін договору по підвищенню ціни за товар шляхом укладення ряду додаткових угод суперечить меті Закону України «Про публічні закупівлі». Зокрема, такі дії нівелюють інститут публічних закупівель, як засіб забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвитку добросовісної конкуренції, оскільки, якщо пристати на тлумачення сторонами п.2 ч.4 статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» при укладенні додаткових угод, то ціну за товар можна збільшувати необмежену кількість разів.

Подання ТОВ «Укртранссервіс-груп» при проведенні торгів найменшої цінової пропозиції, яка менша від очікуваної вартості та пропозицій інших учасників та одразу ж після укладення договору надсилання листів з проханням погодити більшу ціну за товар не відповідає принципу добросовісної конкуренції серед учасників та свідчить про штучне заниження цін при поданні пропозиції. Укладення КЗ «Мізоцька спеціальна школа І-ІІ ступенів» додаткових угод з постійним збільшенням ціни за товар жодним чином не відповідає принципу максимальної економії та ефективності.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 ЦК України не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Невиконання встановлених законодавством норм при організації та проведенні тендерних процедур порушує інтереси держави в частині гарантування організації діяльності органів державної влади відповідно до вимог Конституції та законів України, забезпечення безумовного виконання нормативно-правових актів держави.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд зазначає, що статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. (ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України).

Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно п. 7 Постанови, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦК. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише; для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК України).

За змістом ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як самостійно, так і, з урахуванням припису ч. 1 ст. 58 ГПК, бути об`єднана з вимогою повернути одержане за цим правочином у натурі або про відшкодування його вартості (якщо повернення у натурі неможливе) (пункти 2.5.2, 2.6., 2.13 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Отже, відповідно до ст. 37 Закону України «Про публічні закупівлі», ч. 2 ст. 215 ЦК України додаткові угоди від 20.02.2019 № 2, від 22.02.2019 № 3, від 30.05.2019 №4, від 18.06.2019 №5, від 28.11.2019 № 8, від 26.12.2019 №9 та №13 від 02.01.2020 до договору №19-423 від 31.01.2019 є нікчемними, оскільки укладені в порушення вимог ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічна закупівлі», а тому кошти, які отримані на підставі нікчемних угод отримані безпідставно.

Статтею 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Крім того, ч. 2 ст. 208 ГК України визначено, що у разі визнання недійсним зобов`язання з інших підстав кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за зобов`язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов`язання не передбачені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пункт 8 ч. 2 тієї ж статті передбачає, що способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов:

- набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

- набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою: законом, іншими правовими актами, правочином.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.01.2020р. у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 р. у справі №918/47/18, від 01.04.2019 р. у справі №904/2444/18, від 06.02.2020р. у справі №910/13271/18, тощо.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України (п.п.28-32 постанови ВП ВС від 31.01.2020р. у цивільній справі №161/17945/18; п.п.63-65 постанови ВПВС від 04.12.2019р. у господарській справі №917/1739/17).

Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (п.74 постанови ВПВС від 04.12.2019р. у господарській справі №917/1739/17).

Згідно ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Для застосування зазначеної норми необхідно, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна однієї сторони є результатом відповідного зменшення майна у іншої сторони. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо:

1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами;

2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що кондиція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно (постанова Верховного Суду від 25.02.2020 року у справі №922/748/19).

Таким чином, ст.ст.1212-1214 ЦК України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Укладенням додаткових від 20.02.2019 № 2, від 22.02.2019 № 3, від 30.05.2019 №4, від 18.06.2019 № 5, від 28.11.2019 № 8, від 26.12.2019 №9 та№13 від 02.01.2020 до договору №19-423 від 31.01.2019 на постачання природного газу, якими змінено ціну за 1 куб. м. газу з 9239,99 грн. до 11,175 грн., ТОВ «Укртранссервіс-груп» безпідставно отримало в результаті укладених нікчемних угод, які не тягнуть за собою правових наслідків 98 237,27 грн.

З огляду на викладене та зважаючи на те, що переплата відбулась на підставі нікчемних угод, а тому кошти підлягають стягненню (поверненню).

Враховуючи те, що ціна за Договором становила 9239,99 грн за тис. куб. м, відтак фактично споживачем переплачено за відповідний обсяг газу (73,80239 тис. куб.м. * 9239,99 грн = 681 933,346) 780 170 грн 62 коп. - 681 933,346 = 98 237 грн 27 коп.

Таким чином, позовні вимоги прокурора про стягнення з відповідача на користь позивача-1 надміру сплачених на підставі додаткових угод № 2, 3, 4, 5, 8, 9, 13 бюджетних коштів у розмірі 98 237 грн 27 коп., які є безпідставно отриманими відповідачем на підставі недійсних вказаних додаткових угод, підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 17 Закону України 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21.01.1999 року в справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 28.10.2010 року в справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994 року в справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003 року в справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008 року в справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месрон Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії) свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Суд наголошує на недопустимості порушення одного з основоположних принципів правосуддя, що його було сформульовано Європейським судом з прав людини у рішенні у справі Де Куббер проти Бельгії (De Cubber v. Belgium) від 26.10.1984 року - має не лише здійснюватися правосуддя, ще має бути видно, що воно здійснюється.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які прокурор посилався як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та про стягнення з відповідача безпідставно отриманих на підставі нікчемних додаткових угод коштів у розмірі 98 237 грн 27 коп.

Розподіл судових витрат.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (стаття 194 ГПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Перший заступник керівника Здолбунівської місцевої прокуратури до позовної заяви додав платіжне доручення № 41 від 22.01.2021 року, що свідчить про оплату судового збору у розмірі 2 270 грн 00 коп. за позовні вимоги.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач звернувся до суду з позовними вимогами майнового характеру про стягнення 98 237 грн 27 коп.

Згідно з ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб: з 1 січня 2021 року - 2 270 грн 00 коп.

У відповідності до п. п. 1, 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи положення Закону України "Про судовий збір" сума судового збору щодо заявленої вимоги становить 2 270 грн 00 коп.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, а стягненню з відповідача на користь позивача-2 підлягає 98 237 грн 27 коп., то розмір судового збору пропорційно частині задоволеної вимоги становить 2 270 грн 00 коп., який покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" (вул. Швабська, 53, м. Ужгород, Закарпатська область, 88018, ) на користь Комунального закладу "Мізоцька спеціальна школа І-ІІ ступенів" Рівненської обласної ради (вул. Б. Хмельницького, 35, смт. Мізоч, Здолбунівський район, Рівненська область, 35740 ) 98 237 (дев`яносто вісім тисяч двісті тридцять сім) грн 27 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" (вул. Швабська, 53, м. Ужгород, Закарпатська область, 88018, ) на користь Рівненської обласної прокуратури (вул. 16-го Липня, 52, м. Рівне, Рівненська область, 33000, ) 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 24.05.2021 року.

Суддя Заголдна Я.В.