РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.05.2021Справа № 910/2192/21
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гала-Юг", м. Херсон, с. Інженерне

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародне агентство "Тайгер", м. Київ

про стягнення 47 823,66 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гала-Юг" (позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародне агентство "Тайгер" (відповідач) суми основної заборгованості в розмірі 41 000,00 грн, суми пені в розмірі 2 439,82 грн, суми штрафу в розмірі 2 439,82 грн, суми 3% річних в розмірі 610,00 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 1 334,02 грн, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов Договору перевезення вантажу №0212 від 02.12.2019 року в частині розрахунку за надані позивачем послуги перевезення.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/2192/21 передано на розгляд судді Морозову С.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2021 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Гала-Юг" залишено без руху, надано позивачу строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали.

01.03.2021 року до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

З метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, судом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 02099, м. Київ, вул. Севастопольська, будинок 7/13, гуртожиток, направлялась ухвала суду від 05.03.2021 року.

Відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №551 ухвалу суду від 05.03.2021 про відкриття провадження у справі не отримав, у зв`язку з чим конверт було повернуто до Господарського суду міста Києва.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв`язку повідомлення з відбитком календарного штемпелю про повернення поштового відправлення вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі №910/2192/21 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст. 165 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи та у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позовну заяву до суду не подав, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Окрім того, пунктом четвертим позовних вимог позивачем викладено вимогу про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах суми заявлених позовних вимог та судових витрат, що знаходяться на будь-яких виявлених банківських рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародне агентство «Тайгер».

Суд зазначає, що відповідно до норм ст. 139 ГПК України така заява повинна подаватись до суду у відповідно оформленій письмовій формі, окрім того, до такої заяви, відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір", надаються докази сплати судового збору.

Проте, як вбачається із позовної заяви, позивачем не викладено у письмовій формі заяву про забезпечення позову із зазначенням обставин та підстав вжиття таких заходів, як і не надано відповідних доказів сплати судового збору у визначеному Законом розмірі, у зв`язку з чим розгляд зазначеної вимоги не здійснюється.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У зв`язку з перебуванням судді Морозова С.М. у період з 29.04.2021 року по 17.05.2021 року у відпустці, суд здійснює розгляд справи, відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у перший робочий день після виходу з відпустки - 18.05.2021 року.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.12.2019 року між позивачем (перевізник) та відповідачем (замовник) був укладений Договір перевезення вантажу №0212 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого замовник замовляє, а перевізник надає послуги з організації і виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародних сполученнях.

Ціни на послуги узгоджуються сторонами в замовленнях на перевезення і вказуються в рахунках перевізника. (п. 3.1. Договору).

Розрахунки за цим Договором здійснюються у безготівковій формі у національній валюті України шляхом переведення коштів з поточного банківського рахунку замовника на поточний банківський рахунок перевізника, протягом 14 банківських днів після отримання рахунка перевізника, товарно-транспортної накладної з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу та акту виконаних робіт. (п. 4.1. Договору).

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2019 року. Якщо жодна із сторін за два місяці до закінчення строку дії Договору не попередить іншу сторону про припинення/розірвання Договору, то такий Договір зберігає свою силу кожного разу ще на один календарний рік. (п. 8.3. Договору).

28.06.2020 року сторони оформили Заявку на перевезення на суму в розмірі 15 000,00 грн.

Відповідно до товарно-транспортних накладних (ТТН) позивачем надано відповідачу послуги на загальну суму в розмірі 15 000,00 грн:

- ТТН №Р448 від 28.06.2020 року;

- ТТН №Т000001061 від 28.06.2020 року;

- ТТН №Т000001060 від 28.06.2020 року;

- ТТН №132 від 28.06.2020 року;

- ТТН №2194 від 28.06.2020 року;

- ТТН №2209 від 28.06.2020 року;

- ТТН №Р756 від 28.06.2020 року.

29.06.2020 року позивачем було виставлено відповідачу рахунок-фактуру за вказаними перевезеннями №ГЮ-0006059 від 29.06.2020 року на суму 15 000,00 грн.

29.06.2020 року сторони оформили Заявку на перевезення вантажу на суму в розмірі 4 000,00 грн.

Відповідно до товарно-транспортної накладної (ТТН) позивачем надано відповідачу послуги на загальну суму в розмірі 4 000,00 грн:

- ТТН № від 29.06.2020 року.

30.06.2020 року позивачем було виставлено відповідачу рахунок-фактуру за вказаним перевезенням №ГЮ-0006060 від 30.06.2020 року на суму 4 000,00 грн.

30.06.2020 року сторони оформили Заявку №1375 на суму в розмірі 4 000,00 грн.

Відповідно до товарно-транспортної накладної (ТТН) позивачем надано відповідачу послуги на загальну суму в розмірі 4 000,00 грн:

- ТТН № від 30.06.2020 року.

01.07.2020 року позивачем було виставлено відповідачу рахунок-фактуру за вказаним перевезенням №ГЮ-0006096 від 01.07.2020 року на суму 4 000,00 грн.

12.07.2020 року сторони оформили Заявку №1410 на суму в розмірі 4 000,00 грн.

Відповідно до товарно-транспортної накладної (ТТН) позивачем надано відповідачу послуги на загальну суму в розмірі 4 000,00 грн:

- ТТН № від 12.07.2020 року.

13.07.2020 року позивачем було виставлено відповідачу рахунок-фактуру за вказаним перевезенням №ГЮ-0006496 від 13.07.2020 року на суму 4 000,00 грн.

19.07.2020 року сторони оформили Заявку №1437 на суму в розмірі 4 000,00 грн.

Відповідно до товарно-транспортної накладної (ТТН) позивачем надано відповідачу послуги на загальну суму в розмірі 4 000,00 грн:

- ТТН № від 19.07.2020 року.

20.07.2020 року позивачем було виставлено відповідачу рахунок-фактуру за вказаним перевезенням №ГЮ-0006865 від 20.07.2020 року на суму 4 000,00 грн.

25.07.2020 року сторони оформили Заявку на перевезення вантажу на суму в розмірі 4 000,00 грн.

Відповідно до товарних-транспортних накладних (ТТН) позивачем надано відповідачу послуги на загальну суму в розмірі 4 000,00 грн:

- ТТН № від 25.07.2020 року;

- ТТН № від 25.07.2020 року.

26.07.2020 року позивачем було виставлено відповідачу рахунок-фактуру за вказаним перевезенням №ГЮ-0007153 від 26.07.2020 року на суму 4 000,00 грн.

27.07.2020 року сторони оформили Заявку №27/07 на суму в розмірі 4 000,00 грн.

Відповідно до товарних-транспортних накладних (ТТН) позивачем надано відповідачу послуги на загальну суму в розмірі 4 000,00 грн:

- ТТН № від 27.07.2020 року;

- ТТН № від 27.07.2020 року;

- ТТН № від 27.07.2020 року;

- ТТН № від 27.07.2020 року;

28.07.2020 року позивачем було виставлено відповідачу рахунок-фактуру за вказаним перевезенням №ГЮ-0007158 від 28.07.2020 року на суму 4 000,00 грн.

29.07.2020 року сторони оформили Заявку №1465 на суму в розмірі 4 000,00 грн.

Відповідно до товарних-транспортних накладних (ТТН) позивачем надано відповідачу послуги на загальну суму в розмірі 4 000,00 грн:

- ТТН № від 29.07.2020 року;

- ТТН № від 29.07.2020 року.

30.07.2020 року позивачем було виставлено відповідачу рахунок-фактуру за вказаним перевезенням №ГЮ-0007244 від 30.07.2020 року на суму 4 000,00 грн.

11.08.2020 року сторони оформили Заявку №1499 на суму в розмірі 4 000,00 грн.

Відповідно до товарних-транспортних накладних (ТТН) позивачем надано відповідачу послуги на загальну суму в розмірі 4 000,00 грн:

- ТТН № від 11.08.2020 року;

- ТТН № від 11.08.2020 року.

12.08.2020 року позивачем було виставлено відповідачу рахунок-фактуру за вказаним перевезенням №ГЮ-0007040 від 12.08.2020 року на суму 4 000,00 грн.

11.08.2020 року сторони оформили Заявку №1500 на суму в розмірі 4 000,00 грн.

Відповідно до товарно-транспортної накладної (ТТН) позивачем надано відповідачу послуги на загальну суму в розмірі 4 000,00 грн:

- ТТН № від 11.08.2020 року.

12.08.2020 року позивачем було виставлено відповідачу рахунок-фактуру за вказаним перевезенням №ГЮ-0008107 від 12.08.2020 року на суму 4 000,00 грн.

21.08.2020 року позивачем було направлено відповідачу претензію, якою вимагав здійснити погашення існуючої заборгованості в розмірі 51 000,00 грн.

13.10.2020 року відповідачем здійснено часткове погашення суми заборгованості на суму в розмірі 10 000,00 грн

01.12.2020 року позивачем було направлено відповідачу претензію №187, якою вимагав здійснити погашення існуючої заборгованості в розмірі 41 000,00 грн.

Відповіді на зазначену претензію позивач від відповідача не отримав.

Звертаючись до суду позивачем зазначено, що суму основного боргу в розмірі 41 000,00 грн відповідачем не оплачено, у зв`язку з чим, позивач просить їх стягнути в судовому порядку та здійснює нарахування суми пені в розмірі 2 439,82 грн, суми штрафу в розмірі 2 439,82 грн, суми 3% річних в розмірі 610,00 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 1 334,02 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов`язань та обов`язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором послуг.

Статтею 901 ЦК України закріплено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії, або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ст. 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Як встановлено вище, на підставі Договору позивачем було надано відповідачу послуги на загальну суму в розмірі 51 000,00 грн, що підтверджується зазначеними вище первинними доказами.

Відповідачем, в свою чергу, здійснено оплату вказаних послуг лише на суму в розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до матеріалів справи, що не заперечено відповідачем, доказів на підтвердження сплати суми заборгованості в розмірі 41 000,00 грн до матеріалів справи не надано.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 4.1. Договору розрахунки за цим Договором здійснюються у безготівковій формі у національній валюті України шляхом переведення коштів з поточного банківського рахунку замовника на поточний банківський рахунок перевізника, протягом 14 банківських днів після отримання рахунка перевізника, товарно-транспортної накладної з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу та акту виконаних робіт.

Враховуючи, що позивачем було надіслано на адресу відповідача весь пакет документів по кожній з перевезень, а відповідач в свою чергу обґрунтованої відмови не надав, послуги за Договором є такими, що надані.

Отже, згідно встановлених строків, відповідач є таким, що прострочив виконання свого грошового зобов`язання з оплати вартості наданих позивачем послуг за Договором на загальну суму в розмірі 41 000,00 грн.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. (ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша статті 77 ГПК України).

У свою чергу, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного суду від 12.03.2019 року в справі №914/843/18.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що відповідачем оплачену вартість послуг на суму в розмірі 41 000,00 грн.

Враховуючи викладене, відповідачем належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовано, контррозрахунку заявлених до стягнення з нього сум суду не надано.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Факт наявності основної заборгованості за Договором в розмірі 41 000,00 грн у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем належними доказами не спростований, тому позовні вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими на вказану суму.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача суму пені в розмірі 2 439,82 грн та суму штрафу в розмірі 2 439,82 грн.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів в повному обсязі не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

За приписами ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно пунктів 5.5. Договору у випадку затримки оплати, вказаних у пунктах 3.1., 4.1. даного Договору, замовник сплачує перевізнику неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожну добу затримки оплати та штраф в розмірі. Неустойка у вигляді штрафу нараховується за весь час існування заборгованості.

Необхідно зазначити, що такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір передбачено ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позиція викладена в постанові Верховного суду від 8 грудня 2018 №908/639/18.

Правовий аналіз вказаного, що також викладено у рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013, дає підставу стверджувати, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань може бути застосовано як штраф так і пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

В той же час згідно з нормою ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до статті 343 ГК України, платники і одержувачі коштів здійснюють контроль за своєчасним проведенням розрахунків та розглядають претензії, що виникли, без участі установ банку. Платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. У разі затримки зарахування грошових надходжень на рахунок клієнта банки сплачують на користь одержувачів грошових коштів пеню у розмірі, що передбачається угодою про проведення касово-розрахункових операцій, а за відсутності угоди про розмір пені - в розмірі, встановленому законом. Платник зобов`язаний самостійно нараховувати пеню на прострочену суму платежу і давати банку доручення про її перерахування з наявних на рахунку платника коштів.

Судом перевірено наведений у матеріалах справи розрахунок суми пені та штрафу і визнано його обґрунтованим та таким, що відповідає зазначеним вище нормам, а тому до стягнення з відповідача підлягає сума штрафу в розмірі 2 439,82 грн та сума пені в розмірі 2 439,82 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму 3% річних у сумі 610,00 грн та суму інфляційних втрат у сумі 1 334,02 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляційних втрат, трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (п. 2 ст. 625 ЦК України).

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми 3% річних та інфляційних втрат, на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, судом встановлено, що він здійснений вірно, а тому до стягнення з відповідача підлягає сума 3% річних в розмірі 610,00 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 1 334,02 грн.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовано, водночас позивачем не доведено суду наявності правових підстав для покладення на відповідача відповідальності за неналежне виконання умов Договору у вигляді санкцій понад суми, визнані судом обґрунтованими.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума основного боргу в розмірі 41 000,00 грн, сума пені в розмірі 2 439,82 грн, сума штрафу в розмірі 2 439,82 грн, сума 3% річних в розмірі 610,00 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 1 334,02 грн.

Судовий збір у розмірі 2 270,00 грн, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача, у зв`язку із задоволенням позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародне агентство «Тайгер» (ідентифікаційний код 33497722, місцезнаходження: 02099, місто Київ, вул. Севастопольська, будинок 7/13, гуртожиток) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гала-Юг» (ідентифікаційний код 38152125, місцезнаходження: 73000, м. Херсон, с. Інженерне, вул. Садова, буд. 1) суму основного боргу в розмірі 41 000,00 грн (сорок одна тисяча гривень 00 копійок), суму пені в розмірі 2 439,82 грн (дві тисячі чотириста тридцять дев`ять гривень 82 копійки), суму штрафу в розмірі 2 439,82 грн (дві тисячі чотириста тридцять дев`ять гривень 82 копійки), суму 3% річних в розмірі 610,00 грн (шістсот десять гривень 00 копійок), суму інфляційних втрат в розмірі 1 334,02 (одна тисяча триста тридцять чотири гривни 02 копійки) та суму судового збору у розмірі 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.М. Морозов