РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.05.2021Справа № 910/2737/21

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Левада Карго" (Україна, 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 119; ідентифікаційний код: 38464969)

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (Україна, 03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5; ідентифікаційний код: 40075815)

про стягнення 40 209,21 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Левада Карго" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про стягнення 40 209,21 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з незабезпеченням цілісності вагонів №94722741, №94662186, №94862125 при перевезені, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу збитки, понесені в результаті проведення технічного обслуговування вагонів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та серед іншого встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

31.03.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти позову заперечує та зазначає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження фактів розукомплектування вищевказаних залізничних вагонів з вини АТ "Українська залізниця", а саме актів загальної форми та актів пошкодження вагонів.

02.04.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якої позивач заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві, зазначає, що саме на відповідача, як перевізника, покладається обов`язок щодо складення та надання власнику або орендарю рухомого складу актів загальної форми та актів пошкодження вагонів. Крім того, позивач вказує на ту обставину, що відповідачем, як заявником про вчинення кримінального правопорушення, не надано суду доказів, що відповідні відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відтак посилання відповідача на вказані у відзиві обставини є необґрунтованими.

13.04.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло заперечення щодо відповіді на відзив, відповідно до якого відповідач повторно зазначає про те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

22.04.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові пояснення.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті

ВСТАНОВИВ:

18.11.2020 Акціонерним товариством "Українська залізниця" (далі - відповідач, перевізник) було здійснено перевезення орендованих Товариством з обмеженою відповідальністю "Левада Карго" (далі - позивач) залізничних платформ №94722741 та №94662186 відповідно до залізничної накладної № 44121713 зі станції відправлення Харків-Сортувальний Південної залізниці до станції призначення Чорноморська Одеської залізниці та переадресовані на станцію Одеса-Порт Одеської залізниці. Володіння та користування вказаними вагонами здійснюється ним на підставі Договору суборенди № 70/17 від 18.01.2017, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Лемтранс", та Актів прийому-передачі № 7 від 04.04.2017 і № 8 від 11.04.2017.

За твердженнями позивача, по прибуттю вагонів №94722741 та №94662186 до станції Хімічна Одеської залізниці було зафіксовано відсутність фітингових упорів (фітингів) у вказаних вагонах, про що працівниками Одеської залізниці було складено Акт загальної форми ГУ-23 № 5673 від 18.11.2020 та Акти про пошкодження вагонів форми ВУ-25М від 18.11.2020.

Крім того, позивач зазначає, що 27.05.2020 відповідачем було здійснено перевезення орендованої залізничної платформи №94862125 відповідно до залізничної накладної №40153215 зі станції відправлення Миколаїв-Грузовий Одеської залізниці до станції призначення Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці. Володіння та користування вказаними вагонами здійснюється позивачем на підставі Договору суборенди № 70/17 від 18.01.2017, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Лемтранс", та Акту прийому-передачі № 1 від 03.03.2017.

За твердженнями позивача, по прибуттю вагона №94862125 до станції Миколаїв Одеської залізниці було зафіксовано відсутність авторегулятора у вказаному вагоні, про що працівниками Одеської залізниці було складено Акт загальної форми ГУ-23 від 27.05.2020.

Як зазначає позивач, у зв`язку із розукомплектуванням вищевказаних вагонів їх було відправлено до структурних підрозділів АТ "Українська залізниця" для проведення ремонтних робіт.

За доводами позивача, вартість проведення технічного обслуговування (ремонту) вагонів №94722741 та №94662186, з урахуванням придбання втрачених фітингових упорів та кріплень, складає 8 906,07 грн; вартість проведення технічного обслуговування (ремонту) вагона № 94862125 з відчепленням та придбаними деталями складає 5 571,35 грн.

Крім того, позивач зазначає, що оскільки вагони №94722741, №94662186 та №94862125 орендуються ним на підставі Договору суборенди № 70/17 від 18.01.2017, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу плату за користування вказаними вагонами за період проведення технічного обслуговування (ремонту), розмір якої за розрахунком позивача складає 25 731,77 грн.

Враховуючи ту обставину, що пошкодження вищевказаних вагонів відбулось під час їх знаходження на залізничній колії загального користування після укладення договору перевезення (формування залізничних накладних), відповідальність за дотримання якості проведеного технічного обслуговування (ремонту), збереження вагонів під час перевезення та безпеки руху, на думку позивача, має бути покладена на відповідача.

З огляду на вищенаведене, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь збитки, понесені в результаті проведення технічного обслуговування вищевказаних вагонів, у загальному розмірі 40 209,21 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до пункту 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (пункт 3 Статуту).

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до частин 1, 3 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної також передбачено ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі залізничних накладних №44121713 та №40153215 відповідач здійснював перевезення орендованих позивачем вагонів №94722741, №94662186 та №94862125.

Суд встановив, що по прибуттю вагонів №94722741 та №94662186 на станцію Хімічна Одеської залізниці було зафіксовано відсутність фітингових упорів (фітингів) у вказаних вагонах, про що працівниками Одеської залізниці було складено Акт загальної форми ГУ-23 № 5673 від 18.11.2020 та Акти про пошкодження вагонів форми ВУ-25М від 18.11.2020; по прибуттю вагона №94862125 на станцію Миколаїв Одеської залізниці було зафіксовано відсутність авторегулятора у вказаному вагоні, про що працівниками Одеської залізниці було складено Акт загальної форми ГУ-23 від 27.05.2020.

З матеріалів справи вбачається, що в результаті пошкодження (розукомплектування), вагони № 94722741 та № 94662186 були направлені на технічне обслуговування до Виробничого структурного підрозділу "Експлуатаційне вагонне депо Херсон" Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", про що складено Повідомлення на ремонт або технічне обслуговування вагонів форми ВУ-23М № 3625 та № 3626 від 26.11.2020; Повідомлення про приймання вантажних вагонів форми ВУ-36М № 0730 та № 0731 від 18.12.2020; Дефектні відомості; Акти приймання-передачі фітингових кріплень та фітингових упорів від 09.12.2020; Калькуляції за проведені роботи при технічному обслуговуванні вказаних вагонів; Відомості плати № 03120111 та № 20120125 за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу; Пам`ятки № 295 та № 415 за подавання вагонів, а вагон № 94862125 було направлено на технічне обслуговування до Виробничого структурного підрозділу "Експлуатаційне вагонне депо Одеса Застава1" Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", про що складено Повідомлення на ремонт або технічне обслуговування вагонів форми ВУ-23М № 1997 від 30.05.2020; Повідомлення про приймання вантажних вагонів форми ВУ-36М № 1440 від 03.06.2020; Дефектну відомість; Акт приймання-передачі Регулятора РТРП 675-М від 29.10.2020; Калькуляцію на технічне обслуговування з відчепленням; Відомості плати №04060160 та №05060162 за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, а також Пам`ятки № 148 та № 167 за подавання вагонів.

Проведення ремонту вагонів №94722741 та №94662186 підтверджується наявним у матеріалах справи Актом виконаних робіт від 06.01.2021 на суму 1 955,89 грн, вартість якого позивачем було оплачено, про що свідчить наявне в матеріалах справи платіжне доручення №54 від 13.01.2021.

З матеріалів справи також вбачається, що на підставі укладеного з ТОВ "Новотрейн" Договору поставки № 0707-20/20 від 07.07.2020, Специфікації № 7 до вказаного договору, видаткової накладної № 180 від 09.12.2020, рахунку на оплату № 372 від 09.12.2020, позивачем було придбано у ТОВ "Новотрейн" упор фітинговий 500 мм, упор фітинговий одинарний 190 мм, а також кріплення фітингового упору у кількості 2 шт. загальною вартістю 5 172,00 грн, про що свідчить наявне в матеріалах справи платіжне доручення №2087 від 11.12.2020.

Крім того, на підставі рахунку № 155-43 від 03.02.2021, Акту № 43 виконаних робіт від 03.02.2021, позивачем було сплачено плату за подавання/забирання вищевказаних вагонів у сумі 1 778,18 грн.

Проведення ремонту вагону № 94862125 підтверджується наявним у матеріалах справи Актом виконаних робіт від 22.06.2020 на суму 1 498,55 грн, вартість якого позивачем було оплачено, про що свідчить наявне в матеріалах справи платіжне доручення № 1001 від 08.07.2020.

З матеріалів справи також вбачається, що на підставі укладеного з ТОВ "Укртранспневматика" Договору 28042020 від 28.04.2020, видаткової накладної №ТП000000250 від 29.05.2020, рахунку № ТП000000310 від 28.05.2020, позивачем було придбано у ТОВ "Укртранспневматика" регулятор РТРП-675-М вартістю 4 072,80 грн, про що свідчить наявне в матеріалах справи платіжне доручення № 784 від 28.05.2020.

Отже, загальна вартість робіт по встановленню (технічному обслуговуванню) деталей у вагонах № 94722741 та № 94662186 становить 8 906,07 грн, а у вагоні № 94862125 - 5 571,35 грн, що разом становить 14 477,42 грн.

Крім того, вартість плати за користування вагонами №94722741 та №94662186 за нормативний час перебування пошкоджених вагонів у ремонті за період з 26.11.2020 по 18.12.2020, а також вагону №94862125 за період з 30.05.2020 по 03.06.2020, за розрахунком позивача, складає 25 731,77 грн. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи Договором суборенди № 70/17 від 18.01.2017, актами приймання-передачі № 1 від 03.03.2017, № 7 від 04.04.2017, № 8 від 11.04.2017, актами наданих послуг № 05202001 від 31.05.2020, № 06202001 від 30.06.2020, № 11202001 від 30.11.2020 та № 12202001 від 31.12.2020.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок нормативного часу перебування пошкоджених вагонів у ремонті та розмір плати за їх користування, суд встановив, що вказаний розрахунок є арифметично вірним.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки - це витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною першою статті 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства, тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Згідно з п. 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України № 17 від 29.01.2015, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Пунктом 4.1 Правил експлуатації власних вантажних вагонів передбачено, що випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Отже, прийняття відповідачем до перевезення вагонів №94722741, №94662186 та №94862125 свідчить про те, що вказані вагони перебували у технічно справному стані.

Відповідно до пункту 4.6 Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, обов`язок охорони вагонів і вантажів на під`їзній колії покладається на підприємство. Якщо під`їзна колія обслуговується локомотивом залізниці, то охорону вагонів і вантажів до моменту фактичної подачі вагонів і з моменту збирання вагонів з під`їзної колії організовує залізниця.

Згідно з пунктами 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці. Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

Відповідно до пункту 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999, сума збитків за пошкодження вагона складається з:

- витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України № 551 від 15.11.1999, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України № 828/4121 від 01.12.1999, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;

- вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;

- витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;

- плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

Статтею 924 Цивільного кодексу України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Аналогічні положення містяться в статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт".

Враховуючи ту обставину, що статтею 924 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію вини перевізника за втрату, нестачу, псування й пошкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту, і обов`язок доведення своєї невинуватості лежить саме на перевізнику, суд відхиляє як необґрунтовані доводи відповідача про те, що вищевказані вагони, орендовані позивачем, зазнали пошкодження у зв`язку з діями невстановлених осіб.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, на підтвердження того, що пошкодження вищевказаних вагонів сталось з вини невстановлених осіб або з незалежних від відповідача причин.

Суд звертає увагу, що надана відповідачем копія заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення не спроможна довести ті обставини, на які посилається відповідач як на підставу своїх заперечень, оскільки вина особи, відповідно до законодавства, може бути встановлена лише в судовому порядку.

Відтак, відповідачем не доведено суду, що пошкодження переданих для перевезення вагонів сталось не з його вини.

Суд також відхиляє як безпідставні доводи відповідача щодо ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, оскільки вказані обставини спростовуються матеріалами справи.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що в діях відповідача наявний склад цивільного правопорушення, що має наслідком притягнення відповідача до відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Пунктом 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до п. 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було зниженого його вартість.

Згідно з п. 126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Разом з тим, суд зазначає, що при розрахунку суми збитків позивачем було допущено арифметичну помилку.

За розрахунком суду, загальний розмір збитків складає 40 209,19 грн (8 906,07 грн + 5 571,35 грн + 25 731,77 грн).

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем належними доказами обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростовано.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають збитки в загальному розмірі 40 209,19 грн.

Витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача, оскільки позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 129, 236, 237, 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (Україна, 03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5; ідентифікаційний код: 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Левада Карго" (Україна, 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 119; ідентифікаційний код: 38464969) збитки в загальному розмірі 40 209 (сорок тисяч двісті дев`ять) грн 19 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається у порядку та строк, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 21.05.2021

Суддя О.В. Нечай