РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.05.2021Справа № 910/65/14 (910/21118/20)

Господарський суд міста Києва у складі судді Паська М.В, розглянувши позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Сіті" в особі ліквідатора боржника Реверука П.К. (04071, м. Київ, а/с 71) до Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву (01032, м. Київ, бульв. Т. Шевченка, 50-Г) за участю Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві (01601, м. Київ, вул. Терещенківська, 11-а)

про стягнення 892.428,37 грн. в межах справи № 910/65/14

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гранд Сіті" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Реверука П.К. звернулось до Господарського суду м. Києва в межах справи № 910/65/14 з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві про стягнення грошових коштів у розмірі 892 428,37грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/65/14 (910/21118/20) за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст. 165 ГПК України. Попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України). Встановлено строк для подання позивачем (заявником) відповіді (заперечення) на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов (у разі подання відзиву).

01.02.2021 через відділ діловодства суду від Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву надійшов відзив на позовну заяву про стягнення грошових коштів із додатковими документами, а саме: копією рішення Господарського суду м. Києва від 21.03.2011 у справі № 17/83, копією постанови Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 910/65/14, клопотанням про залучення співвідповідачів від 29.01.2021 № 30-10/б/н з додатками, доказами направлення копії відзиву позивачу з додатками, копією довіреності на представника.

08.02.2021 через відділ діловодства суду від Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві надійшли пояснення на позовну заяву із додатковими документами, а саме: постановою Верховного Суду від 24.11.2020 у справі №908/2189/17 з Єдиного державного реєстру судових рішень, доказами направлення пояснень учасникам справи, роздруківкою з ЄДРПОУ Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві.

28.04.2021 через відділ діловодства суду від ТОВ "Гранд Сіті" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Реверука П.К. надійшла відповідь на відзив Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву на позовну заяву про стягнення грошових коштів.

Розглянувши матеріали справи в спрощеному провадженні без виклику сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

В позовній заяві ТОВ "Гранд Сіті" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Реверука П.К. просить суд стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву (01032, м. Київ, бульв. Т. Шевченка, буд.50-Г; ідентифікаційний код 19030825) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Сіті" (03039, м. Київ, вул. Кіровоградська, буд.4, кім.29, ідентифікаційний код 32487142) грошові кошти на суму 892 428,37 грн. з яких: 287 428,87 грн. - три проценти річних; 604 999,50 грн. - інфляційні нарахування.

Позивач в позовній заяві зазначає, що оскільки відповідач не повернув позивачу грошові кошти, що були сплачені позивачем за договором купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва, який був в подальшому розірваний в судовому порядку, то позивач має право вимагати у відповідача сплати інфляційних нарахувань та трьох процентів річних від суми заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивачем надано суду розрахунок трьох процентів річних та інфляційних нарахувань станом на 17.12.2020; копії вимоги від 17.12.2020 про сплату грошових коштів та доказів направлення; відомості за результатом онлайн-пошуку поштового відправлення за трек-номером; копія Договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва комунальної власності, що підлягає продажу за конкурсом № 1078 від 28.10.2005; копія Акту № 1157 приймання-передавання об`єкта незавершеного будівництва комунальної власності від 22.12.2005; копії платіжних доручень № 972 від 31.10.2005, №1255 від 22.12.2005, № 1269 від 23.12.2005; копія рішення господарського суду м. Києва від 21.03.2011 у справі № 17/83; копія Акту приймання-передачі об`єкта приватизації, що повертається за рішенням суду Регіональному відділенню ФДМУ по м. Києву; копія постанови Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 910/65/14; постанова Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 917/1421/18 (ЄДРСР).

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києві не зберігало за собою право на грошові кошти в сумі 3 211 250,00 грн., сплачених за договором купівлі-продажу, а перерахувало до міського бюджету м. Києва. Також, відповідач зазначає, що вимоги про стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних, які нараховані за статтею 625 ЦК України, є похідними вимогами від основного зобов`язання. Оскільки, у позивача сплив строк позовної давності щодо основної вимоги, то і по відношенню до додаткових вимог, які є похідними від основної вимоги позовна давність також спливла.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в поясненнях на позовну заяву зазначає, що оскільки інфляційні втрати та три проценти річних, які є додатковими та похідними від основного зобов`язання, позивачем нараховані на суму, у стягненні якої суд відмовив у зв`язку зі спливом позовної давності, то вимоги позивача є такими, що суперечать положенням Цивільного кодексу України.

У відповідь на відзив Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву позивач зазначає, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами у розумінні положень статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Згідно з абзацом 2 частини 1 статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства, ліквідатор з дня свого призначення приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження.

Постановою господарського суду м. Києва від 05.06.2014 у справі № 910/65/14, ТОВ "Гранд Сіті" (03039, м. Київ, вул. Кіровоградська, буд. 4, кім.29, ідентифікаційний код 32487142) визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 29.06.2017 у справі № 910/65/14, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Реверука П.К.

Під час провадження у справі про банкрутство ліквідатору банкрута стало відомо, що 28.10.2005 між Регіональним відділенням Фонду державного майна по місту Києву (Продавець) та ТОВ "Гранд Сіті" (Покупець) був укладений Договір купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва комунальної власності, що підлягає продажу за конкурсом №1078 (далі - Договір).

На виконання умов п.2.4. Договору, в рахунок плати за Об`єкт Покупець перерахував Продавцю на рахунки, вказані у Договорі, грошові кошти в розмірі 3 211 250,00 грн. Факт оплати грошових коштів за умовами Договору на загальну суму 3 211 250,00 грн. встановлений в рішенні господарського суду міста Києва від 24.07.2007 у справі № 25/229 та не заперечується учасниками справи.

Рішенням господарського суду м. Києва від 21.03.2011 у справі № 17/83 розірвано Договір купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва комунальної власності, що підлягає продажу за конкурсом № 1078 від 28.10.2005, укладеного між Регіональним відділенням ФДМУ по місту Києву та ТОВ "Гранд Сіті". Зобов`язано ТОВ "Гранд Сіті" повернути Регіональному відділенню ФДМУ по місту Києву за актом приймання-передачі об`єкт незавершеного будівництва - базове підприємство для забезпечення шкільних їдалень, яке розташоване за адресою: м. Київ, пр. Радянської України, 8.

18.10.2016 Об`єкт було повернуто РВ ФДМУ по м. Києву, що підтверджується відповідним Актом приймання - передачі.

Грошові кошти, які були сплачені Покупцем за об`єкт незавершеного будівництва, не були повернуті Покупцю.

З метою повернення грошових коштів в сумі 3 211 250,00 грн., які були сплачені Покупцем за вказаним Договором, 31.01.2019 ТОВ "Гранд Сіті" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Реверука П.К. подало до суду в межах справи №910/65/14 позовну заяву про стягнення з Регіонального відділення ФДМУ по м. Києву 3 211 250,00 грн. безпідставно збережених грошових коштів на підставі статті 1212 ЦК України, оскільки, в установленому порядку припинена правова підстава для набуття Регіональним відділенням ФДМУ по м. Києву коштів за Договором купівлі-продажу.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 18.06.2019 у справі № 910/65/14, задоволено заяву ТОВ "Гранд Сіті" в особі ліквідатора Реверука П.К. про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Стягнуто солідарно з РВ ФДМУ по місту Києву та Київської міської державної адміністрації на користь ТОВ "Гранд Сіті" 3 211 250,00грн. безпідставно збережених коштів.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2019, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 910/65/14, апеляційна скарга Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) задоволена. Ухвала господарського суду м. Києва від 18.06.2019 у справі № 910/65/14 скасована. Прийняте нове рішення, яким відмовлено в задоволенні заяви про стягнення безпідставно збережених грошових коштів в повному обсязі.

В постанові від 04.02.2020 по справі № 910/65/14 Верховний Суд погодився із висновками апеляційного суду про виникнення у Боржника 07.06.2011 права вимагати в судовому порядку на підставі статті 1212 ЦК України повернення йому спірної суми коштів, сплаченої ним за Договором через його розірвання за рішенням суду, оскільки через розірвання Договору в установленому порядку припинена правова підстава для набуття Відповідачем-1 коштів за Договором. Суд погодився із висновками судів першої і апеляційної інстанцій про обґрунтованість вимог Боржника у спірних правовідносинах та про порушене право Боржника на спірну суму коштів, підстави для утримання яких у розумінні статті 1212 ЦК України припинились внаслідок розірвання Договору.

Також, суд погодився із висновками апеляційного суду про відмову Боржнику в особі ліквідатора у задоволенні вимог про стягнення спірної суми коштів через сплив на момент звернення 31.01.2019 із вимогами у цій справі позовної давності та втрату Боржником права на судовий захист у спірних правовідносинах через відсутність поважних причин пропуску цього строку.

Отже, Верховний Суд в постанові від 04.02.2020 у справі № 910/65/14 встановив, що у ТОВ "Гранд Сіті" виникло право вимагати в судовому порядку у Регіонального відділення ФДМУ по місту Києву на підставі статті 1212 ЦК України суму коштів, яка була сплачена по Договору купівлі-продажу. Водночас, Боржник втратив право на судовий захист у спірних правовідносинах через відсутність поважних причин пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 4 ст.267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З викладеного вище суд приходить до висновку, що в даному випадку, втрата позивачем права на стягнення в судовому порядку основної суми боргу через сплив строку позовної давності за даною вимогою, не звільняє відповідача від обов`язку повернути позивачу суму основного боргу, як безпідставно збережені грошові кошти.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умови Договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва від 28.10.2005 не встановлюють розмір процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При застосуванні положень частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, в постанові від 12.02.2020 у справі №917/1421/18 Верховний Суд дійшов наступних висновків: "27. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а становлять спосіб захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

28. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу належить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ними утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

35. Слід зауважити, що у постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами у розумінні положень статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

36. Аналогічні за змістом правові висновки виклав Верховний Суд у постановах від 10.04.2018 у справі №910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц".

Отже, з викладеного вбачається, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, не є додатковими вимогами у розумінні положень статті 266 Цивільного кодексу України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

Наведеним вище спростовуються твердження Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву та Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про необхідність застосування в даному випадку статті 266 Цивільного кодексу України, оскільки інфляційні втрати та три проценти річних є додатковими та похідними від основного зобов`язання.

Дослідивши наявні матеріали справи та враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача.

Також, відповідач подав до суду клопотання про залучення співвідповідачів в якому просить залучити у якості відповідача 2 Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві та у якості відповідача 3 Київську міську державну адміністрацію.

Дослідивши клопотання відповідача про залучення співвідповідачів, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з наступних підстав.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що позивач на виконання умов Договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва комунальної власності від 28.10.2005 сплатив Регіональному відділенню Фонду державного майна по місту Києву грошові кошти в розмірі 3 211 250,00 грн.

За умовами Договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва, Регіональне відділення Фонду державного майна по місту Києву виступало в якості продавця об`єкту незавершеного будівництва.

Оскільки, Регіональне відділення Фонду державного майна по місту Києву є набувачем коштів за умовами Договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва, що підтверджується матеріалами справи, то належним відповідачем в даній справі є саме Регіональне відділення Фонду державного майна по місту Києву.

Підтвердженням того, що Регіональне відділення Фонду державного майна по місту Києву є належним відповідачем по даній справі слугує також постанова Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 910/65/14 у якій суд касаційної інстанції дійшов висновку, що ТОВ "Гранд Сіті" мав право вимагати повернення грошових коштів саме у Регіонального відділення Фонду державного майна по місту Києву як сторони договору.

Водночас, залучення в даній справі Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві та Київської міської державної адміністрації в якості співвідповідачів не призведе до ефективного захисту прав позивача.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Частини 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлюють, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Керуючись ст.ст. 12, 86, 129, 232, 233, 236-241, 247-252 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1.В задоволенні клопотання Регіонального відділення Фонду державного майна по місту Києву про залучення у справу співвідповідачів відмовити.

2.Позов задовольнити повністю.

3.Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву (01032, м. Київ, бульв. Т. Шевченка, буд.50-Г; ідентифікаційний код 19030825) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Сіті" (03039, м. Київ, вул. Кіровоградська, буд. 4, кім.29; ідентифікаційний код 32487142) грошові кошти на суму 892 428,37 грн. з яких: 604 999,50 грн. - інфляційні нарахування; 287 428,87 грн. - три проценти річних та судовий збір у розмірі 4 204,00 грн.

4.Видати накази відповідно до ст. 327 ГПК України.

5.Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та строк визначені розділом ІV ГПК України.

Суддя М.В. Пасько