ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24 травня 2021 року справа №903/287/21

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Ведмедюка Михайла Петровича, за присутності в судовому засіданні прокурора Волинської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Жовтонога О.М. (згідно довіреності від 24.05.2021р.) та відсутності представників сторін у зв`язку з їх неявкою в судове засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері в інтересах держави в особі

- Міністерства оборони України, м. Київ

- Державного підприємства "Костопільський військовий лісгосп", м. Костопіль

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Промвуд", м. Луцьк

про стягнення 15 000 грн.

встановив: 19 квітня 2021 року Керівник Рівненської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Державного підприємства "Костопільський військовий лісгосп" звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промвуд" на користь Державного підприємства "Костопільський військовий лісгосп" 15 000 грн. заборгованості згідно договору №К-19/06/2019-74 від 16.06.2019р. купівлі-продажу лісопродукції.

Відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями від 19.04.2021р. розгляд позовної заяви було розподілено судді Якушевій І.О.

У зв`язку із хворобою судді, згідно розпорядження керівника апарату суду від 23.04.2021р. №01-4/68, 23 квітня 2021 року було здійснено повторний автоматичний розподіл позовної заяви за результатами котрого (протокол від 23.04.2021р.) розгляд останньої було розподілено судді Войціховському В.А.

Ухвалою суду від 26.04.2021р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи в судовому засіданні призначено на 24.05.2021р., запропоновано учасникам судового процесу вчинити певні дії та надати суду відповідні додаткові матеріали.

Поруч з цим, з підстав, визначених в ухвалі суду від 26.04.2021р., господарським судом було підтверджено підстави представництва керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері інтересів держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Міністерства оборони України, Державного підприємства "Костопільський військовий лісгосп" за позовною заявою від 19.04.2021р.

Як це підтверджується наявним в матеріалах справи списком розсилки кореспонденції, ухвалу від 26.04.2021р. про відкриття провадження у справі було направлено сторонам/учасникам справи на їх електронні адреси.

14 травня 2021 року відділом документального забезпечення та контролю Господарського суду Волинської області було зареєстровано відзив ТОВ "Промвуд" від 12.05.2021р. на позовну заяву у котрому відповідач зазначає, що відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" видаткова накладна - це первинний документ, який містить відомості про господарську операцію. Відповідно до ст. 9 названого Закону, первинні документи повинні мати такі реквізити: - назву документа (форми); - дату складання; - назву підприємства, від імені якого складено документ; - зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; - посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; - особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

На думку сторони, при зверненні до суду з позовом прокурор не надав суду допустимих та належних доказів, які б підтверджували його вимоги, надана прокурором видаткова накладна №1333 від 31.10.2021р. не може вважатись належним і допустим доказом по справі оскільки не відповідає вимогам законодавства, встановленим до первинних документів. Видаткова накладна не містить відомостей про прийняття товару відповідачем, у останній відсутні посилання на договір, на підставі якого мала б бути здійснена поставка лісопродукції.

При цьому відповідач засвідчує, що недотримання позивачем вимог в оформлені первинних документів не дає можливості підтвердити реальність та взагалі існування господарської операції.

Також відповідач зазначає, що із наданої суду товарно-транспортної накладної №Р-1333 від 31.10.2019р. вбачається, що лісопродукцію отримано перевізником ФОП Шийко А.Г., в той же час не надано жодних документів, котрі б підтверджували, що деревину котру мав би отримати відповідач, було передано його представникові та/або уповноваженій ним особі, тобто не надано довіреності на отримання товару третіми особами в інтересах відповідача.

Поруч з цим відповідач засвідчує, що на другій стороні товарно-транспортної накладної №Р-1333 від 31.10.2019р. в графі "прийняв (відповідальна особа від вантажоодержувача)" міститься підпис невідомої особи, ідентифікувати котру є не можливим. Даний факт унеможливлює встановити хто отримав такий товар та чи мала особа повноваження на отримання такого товару.

Враховуючи викладене відповідач вважає, що наявні усі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

24 травня 2021 року відділом документального забезпечення та контролю Господарського суду Волинської області було зареєстровано відповідь Керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері на відзив з доказами направлення відповідних матеріалів на адресу відповідача, в якому прокурор засвідчує, що відповідач вважає, що видаткова накладна №1333 від 31.10.2019р. не в повній мірі відповідає вимогам до первинного бухгалтерського документа в розумінні ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", водночас, відповідач сам заперечує свою позицію оскільки вказаний документ містить усі передбачені реквізити, в тому числі й особистий підпис особи, що дає змогу її ідентифікувати, зокрема, зі сторони ДП "Костопільського військового лісгоспу" такою особою є завідуючий нижнім складом підприємства ОСОБА_1 .

Посилання відповідача на те, що у видатковій накладній відсутня інформація про договір на підставі якого поставлялася лісопродукція не є порушенням вимог до форми первинного бухгалтерського документа у розумінні ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" щодо невідповідності документа вимогам, встановленим Законом.

Щодо товарно-транспортної накладної №Р-1333 від 31.10.2019р. прокурор зазначає, що посилання представника відповідача на те, що згідно товарно-транспортної накладної неможливо ідентифікувати осіб, які брали участь у відпуску та отриманні лісопродукції не відповідає дійсності, оскільки зі сторони ДП "Костопільський військовий лісгосп" такою особою є завідуючий нижнім складом підприємства ОСОБА_1 .

Крім того, у товарно-транспортній накладній №Р 1333 від 31.10.2019р. зазначається, що замовником та вантажоодержувачем є ТОВ "Промвуд" на замовлення якого водієм-експедитором ОСОБА_2 (автомобільного перевізника ФОП Шийко А.Г.) із нижнього складу ДП "Костопільський військовий лісгосп" отримано лісопродукції на суму 20 629,86 грн., які повинні бути транспортовані до м. Ківерці.

Відтак, прокурор засвідчує, що виконання зобов`язання за договором №19/06/2019-74 від 19.06.2019р. із поставки лісопродукції зі сторони ДП "Костопільський військовий лісгосп" підтверджується товарно-транспортною накладною №Р-1333 від 31.10.2019р. та видатковою накладною №1333 від 31.10.2019р. на суму 20 629,86 грн., які були підписані сторонами.

В подальшому, з метою виконання свого зобов`язання за договором №19/06/2019-74 від 19.06.2019р. зі сторони ТОВ "Промвуд" здійснено оплату за лісопродукцію згідно укладеного з ДП "Костопільський військовий лісгосп" договору на суму 5629,86 грн., що підтверджується платіжним дорученням №31 від 10.01.2020р.

Обставина, за котрої відповідачем проведено часткові розрахунки із позивачем, на думку прокурора, свідчить, що ТОВ "Промвуд" визнає існування зобов`язання перед ДП "Костопільський військовий лісгосп".

Також прокурор (в аспекті відповіді на відзив на позовну заяву) засвідчує на відсутності між ДП "Костопільський військовий лісгосп" (Костопільський лісгосп ДП "Львівський військовий лісокомбінат") та ТОВ "Промвуд" будь-яких інших договорів на поставку лісопродукції, засвідчує, що часткова сплата на суму 5 629,86 грн. зі сторони ТОВ "Промвуд" на користь ДП "Костопільський військовий лісгосп" свідчить не інакше, як про виконання зобов`язань зі сторони ДП "Костопільський військовий лісгосп" так і про часткове виконання зобов`язання зі сторони ТОВ "Промвуд" на підставі єдиного договору, що укладався між вказаними суб`єктами господарювання.

У визначений судом день та час позивачі та відповідач в судове засідання своїх уповноважених представників не направили.

В даному аспекті судом наголошується, що згідно з приписами ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, справи мають бути розглянуті впродовж розумного строку.

В поняття "розумний строк" розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Право на справедливий судовий розгляд включає в себе право на доступ до суду та право на доступ до правосуддя в широкому розумінні.

Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 9 Конституції України. Пріоритетність застосування норм таких міжнародних договорів у господарському процесі встановлена ст.3 ГПК України.

Відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод" від 17.07.1997 дана Конвенція та Протоколи до неї № 2, 4, 7, 11 є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.

Критерій розумності строку розгляду справи також наведений в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 18.11.2003 р. №01-8/1427 (зі змінами та доповненнями, внесеними в останнє інформаційним листом ВГСУ від 24.07.2008р. №01-8/451). У цьому листі зазначено: "Критеріями оцінки розгляду справи упродовж розумного строку є складність справи, поведінка учасників процесу і поведінка державних органів (суду), важливість справи для заявника".

Визначаючи ці критерії, ВГСУ посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Красношапка проти України" № 23786/02 від 30.11.2006 р. (§ 51).

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумності строку розгляду справи можна застосовувати, коли стороною у спорі є орган державної влади.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, одним із основних завдань господарського судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, беручи до уваги те, що сторони судового процесу належним чином були повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду даної справи, зважаючи на необхідність розгляду справи впродовж розумного строку, господарський суд вважає за можливе в даному судовому засіданні розглянути справу по суті за наявними у ній матеріалами.

При цьому судом враховується також наявність в матеріалах справи відзиву відповідача на пред`явлений позов, відповіді прокурора на відзив на позовну заяву.

Присутній в судовому засіданні 24.05.2021р. прокурор позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити останні в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього в судовому засіданні прокурора, господарський суд, оцінюючи подані докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку, що пред`явлений прокурором в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, ДП "Костопільський військовий лісгосп" позов підставний та підлягає до задоволення.

Викладена позиція суду пов`язана з наступними встановленими в судовому засіданні обставинами:

19 червня 2019 року між Костопільським лісгоспом ДП "Львівський військовий лісокомбінат" (на даний час Державне підприємство "Костопільський військовий лісгосп", згідно наказу Міністерства оборони України від 15.05.2019р. №233 "Про виділ із складу державного підприємства "Львівський військовий лісокомбінат" деяких структурних підрозділів і створення на їх базі державних підприємств") (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промвуд" (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу №К-19/06/2019-74, згідно з умовами котрого ДП "Костопільський військовий лісгосп" було взято на себе зобов`язання щодо продажу відповідачу товарно-матеріальних цінностей (лісопродукції) у визначених між сторонами асортименті та кількості, а ТОВ "Промвуд", в свою чергу, зобов`язання відносно прийняття товару та здійснення його оплати у визначеному угодою порядку.

На виконання умов договору позивачем згідно видаткової накладної №1333 від 31.10.2021р. було відпущено ТОВ "Промвуд", а останнім прийнято лісопродукції загальною вартістю 20 629,86 грн.

Відпуск товарів визначеною вартістю підтверджується також долученою позивачем до матеріалів справи товарно-транспортною накладною №Р-1333 від 31.10.2019р. на суму 20 629,86 грн.

Відповідно до ст.ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. (з наступними змінами та доповненнями), господарська операція дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після їх закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах несе власник або уповноважений орган, який здійснює керівництво підприємством.

Судом встановлено, що видаткова накладна №1333 від 31.10.2021р. на суму 20 629,86 грн. на відпуск Державним підприємством "Костопільський військовий лісгосп" відповідачу товарів містить всі визначені чинним законодавством обов`язкові реквізити, в повному об`ємі відображає зміст та обсяг здійсненої сторонами на підставі останьої, згідно умов підписаного договору купівлі-продажу від 19.06.2019р. №К-19/06/2019-74 господарської операції.

Пунктами 2.1., 2.2. договору купівлі-продажу №К-19/06/2019-74 від 19.06.2019р. сторонами було визначено, що дана продукція знаходиться: нижній склад Костопільського лісгоспу ДП "Львівський військовий лісокомбінат", прийом-передача продукції по кількості і якості здійснюється представниками сторін, які діють на підставі доручення за знаходженням місця відвантаження продукції "Продавця", та затверджується підписами сторін на товарно-транспортній накладні.

Відповідно до п. 3.2. договору купівлі-продажу №К-19/06/2019-74 від 19.06.2019р. порядок розрахунків: передоплата не менше 100% вартості продукції за кожну партію продукції, що завантажується в транспортний засіб. 25% вартості договору "Покупець" зобов`язується оплатити "Продавцю" протягом трьох робочих днів з моменту підписання договору.

Проте, ТОВ "Промвуд" взяті на себе згідно договору купівлі-продажу №К-19/06/2019-74 від 19.06.2019р. зобов`язання в частині проведення з позивачем повних розрахунків по оплаті відпущених товарно-матеріальних цінностей (у строки, порядку та розмірах, визначених угодою) не виконало, вартість останніх у повному обсязі не оплатило у зв`язку з чим на момент подання позову до суду та на час розгляду справи судом заборгувало ДП "Костопільський військовий лісгосп" 15 000 грн.

Судом досліджено, що сума заборгованості 15 000 грн. включає в себе загальну вартість відпущеного товару 20 629,86 грн. за мінусом проведених відповідачем розрахунків на суму 5 629,86 грн. (платіжне доручення від 10.01.2020р. №31).

З метою досудового врегулювання господарського спору щодо неналежного виконання ТОВ "Промвуд" своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу №К-19/06/2019-74 від 19.06.2019р., позивачем 09.03.2020р. за №36 та повторно 27.01.2021р. за №30 на адресу боржника було направлено претензії з вимогами проведення належних розрахунків по оплаті відпущених товарів та погашення існуючої заборгованості в сумі 15 000 грн. Зазначені вимоги були залишені боржником без відповіді та належного реагування.

Непроведення відповідачем належних розрахунків з позивачем виступило підставою для його звернення до господарського суду з позовом про примусове стягнення суми існуючої заборгованості.

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, майнові права та майнові обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В даному випадку, відносини між сторонами носять договірний характер, укладений між останніми договір купівлі-продажу №К-19/06/2019-74 від 19.06.2019р. предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами змінений чи розірваний не був.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з положеннями статті 193 Господарського кодексу України, статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами договору купівлі-продажу, відпуск позивачем на виконання його умов відповідачу товарно-матеріальних цінностей, отримання їх ТОВ "Промвуд" та непроведення при цьому належних розрахунків і платежів, суд прийшов до висновку про підставність пред`явленого позивачем до відповідача позову в частині стягнення суми заборгованості в розмірі 15 000 грн.

Сума заборгованості 15 000 грн. повністю підтверджується наявними в матеріалах справи документами, у встановленому порядку не була спростована відповідачем.

Заперечення відповідача на пред`явлений позов, зокрема, з посиланнями на ті обставини, що видаткова накладна №1333 від 31.10.2021р. не містить достатніх відомостей про прийняття товару відповідачем, у видатковій накладній не має посилання на договір, на підставі якого мала б бути здійснена поставка лісопродукції, відхиляються судом як необґрунтовані та такі, що суперечать фактичним обставинам справи.

Суд засвідчує, що правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні унормовано Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Згідно з частинами 1, 2 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. За визначенням статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами передбачено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88.

За змістом пунктів 2.1-2.4 цього Положення первинні документи це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

За вказаних обставин, факт здійснення господарської операції, а саме поставки товару відповідачу, повинен підтверджуватися належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами.

Закон України "Про автомобільний транспорт" та Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Мінтрансу України від 14.10.1997р. №363, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 20.02.1998р. за №128/2568 визначають товарно-транспортні накладні обов`язковим документом, що повинен оформлюватися при перевезенні вантажів автомобільним транспортом.

Отже, видаткова накладна (накладна, товарно-транспортна накладна) є основним документом на вантаж, що повинен оформлятися при здійсненні вантажних автоперевезень та одночасно з цим товарно-транспортна накладна виступає первинним документом бухгалтерського обліку.

Дана правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 05.07.2018р. у справі №921/49/17-г/3.

Згідно зі статтею 91 ГПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Належність доказів це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому, питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Водночас, саме позивач повинен довести обставини, які входять до предмету доказування у справі та які підтверджують факт порушення його права відповідачем.

Згідно ст. 74 ГПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

В даному випадку судом досліджено долучену позивачем в підтвердження відпуску відповідачу товарно-матеріальних цінностей загальною вартістю 20 629,86 грн. до матеріалів справи товарно-транспортну накладну №Р-1333 від 31.10.2019р.

Як вбачається з визначеної накладної, остання містить наступні реквізити: назва документа - товарно-транспортна накладна, дата складання 31 жовтня 2021р., автомобіль ДАФ НОМЕР_1 , причіп/напівпричіп НОМЕР_2 , вид перевезень лісопродукція, автомобільний перевізник ФОП Шийко А.Г., водій ОСОБА_2 , замовник ТОВ "Промвуд", вантажовідправник Державне підприємство "Львівський військовий лісокомбінат"/Костопільський лісгосп Державного підприємства "Львівський військовий лісокомбінат" ІПН43, Україна, 35000, Рівненська область, м. Костопіль, вул. Рівненська, будинок №70, вантажоодержувач ТОВ "Промвуд", пункт навантаження нижній склад, пункт розвантаження м. Ківерці, кількість місць - двадцять шість, отримав водій/експедитор - підпис, усього відпущено на загальну суму двадцять тисяч шістсот двадцять дев`ять гривень 86 копійок у т.ч. ПДВ 3438,31 грн. здав (відповідальна особа вантажовідправника) - підпис, прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача) підпис особи, що прийняла вантаж.

В той же час, як вбачається з наданої суду видаткової накладної №1333 від 31.10.2021р., остання містить наступні реквізити: постачальник Державне підприємство "Львівський військовий лісокомбінат"/Костопільський лісгосп Державного підприємства "Львівський військовий лісокомбінат", покупець ТОВ "Промвуд", договір основний договір, точка завантаження - нижній склад, назва документа видаткова накладна №1333 від 31.10.2021р., товар Круглі лісоматеріали. Осика, деревина м`яколисятна для ПВ, загальна кількість 25,29 м3, всього із ПДВ: 20 629,86 грн., постачальник - підпис, отримав(ла) підпис.

Отже, суд приходить до висновку, що надані суду видаткова накладна №1333 від 31.10.2021р. та товарно-транспортна накладна №Р-1333 від 31.10.2019р., які засвідчують відпуск, рух та отримання лісоматеріалів, є належними доказами в підтвердження здійснення ДП "Костопільський військовий лісгосп", відпуску, а ТОВ "Промвуд" прийняття товару на суму 20 629,86 грн.

Досліджуючи матеріали справи, судом встановлено, що відносини між сторонами носять договірний характер, укладений між останніми договір купівлі-продажу №К-19/06/2019-74 від 19.06.2019р. предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався. Боржник приступив до виконання умов договору купівлі-продажу у зв`язку із частковою сплатою товарно-матеріальних цінностей за договором купівлі-продажу №К-19/06/2019-74 від 19.06.2019р. (докази оплати - платіжне доручення від 10.01.2020р. №31).

Інші доводи та заперечення відповідача судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору задоволення позовних вимог з наведених вище підстав, впливу не мають.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Беручи до уваги, що спір до суду було доведено з вини відповідача, суд вважає, що витрати, пов`язані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи в суді (сплата судового збору), котрі понесла Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Західного регіону при поданні Керівником Рівненської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Державного підприємства "Костопільський військовий лісгосп" позовної заяви до Господарського суду Волинської області, слід відшкодувати останній у відповідності до ст. 129 ГПК України в повному об`ємі за рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Промвуд".

При цьому судом враховано, що платником судового збору згідно визначеного платіжного доручення №391 від 13.04.2021р. виступала саме Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Західного регіону, хоча позов до суду в інтересах держави пред`являвся Керівником Рівненської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промвуд" (м. Луцьк, вул. Електроапаратна, 3, офіс 15, ) на користь Державного підприємства "Костопільський військовий лісгосп" (Рівненська область, м. Костопіль, вул. Рівненська, 70, ) 15 000,00 грн. заборгованості.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промвуд" (м. Луцьк, вул. Електроапаратна, 3, офіс 15, ) на користь Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (м. Львів, вул. Клепарівська, 20, , р/р НОМЕР_3 ) 2 270,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

4. Накази на виконання рішення суду видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст.ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення

складено 25.05.2021р.

Суддя В. А. Войціховський