Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/183/21

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Пашкевич І.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АБРАЗИВ ГРУП" (69084, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Магістральна, будинок 100А, )

до відповідача Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (34400, Рівненська область, місто Вараш, )

про стягнення заборгованості в сумі 287 082,00 грн

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АБРАЗИВ ГРУП" (далі Товариство) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (далі Підприємство) про стягнення заборгованості в сумі 287 082,00 грн, що виникла за договором поставки №53-122-01-20-10128 від 06.11.2020.

Позовну заяву Товариство обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати поставленого товару, у зв`язку із чим позивач просить суд стягнути на свою користь основний борг за вказаним договором.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 17.03.2021 відкрито провадження у справі 918/183/21, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

29 березня 2021 року від відповідача на електронну адресу суду надійшов відзив у якому останній, зокрема, повідомив про визнання основної суми боргу, у зв`язку з чим просив при прийнятті рішення врахувати положення частини 1 статті 130 ГПК України щодо повернення позивачу 50% судового збору.

20 квітня 2021 року на офіційну електронну адресу суду надійшла заява №7209/001 від 19.04.2021 Підприємства. У вказаній заяві відповідач, вказав на часткову оплату заборгованості за договором в сумі 32 040,00 грн та подав відповідні докази.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

6 листопада 2020 року між Товариством (Постачальник) та Підприємством (Замовник) було укладено договір поставки № 53-122-01-20-10128 з додатками (далі Договір, а.с. 19-26).

Договір підписаний повноважними представниками постачальника та замовника, а також скріплений відбитками печаток вказаних юридичних осіб.

Відповідно до умов п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Замовника певну продукцію, а Замовник, в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №l (додаток 1 до договору, а.с. 24).

Пунктом 2.3 Договору, визначено, що кількість продукції та ціна за одиницю продукції вказана у специфікації №1 (Додаток№1).

Підписанням специфікації № 1 до Договору Постачальником та Замовником погоджено кількість та ціну за одиницю товару, а також його загальну вартість.

Згідно п.8.4 Договору датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної Вантажоодержувачем. Ризик випадкового пошкодження або випадкового знищення продукції переходить до Замовника з моменту поставки продукції.

У відповідності до п. п. 6.1, 6.2 Договору оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється Замовником за умови реєстрації Постачальником податкової накладної у ЄРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС". Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію. Про дату оформлення ярлика на придатну продукцію замовник письмово повідомляє постачальника не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору: 22.12.2020 було виготовлено ярлик на придатну продукцію № 1-4,5-242, що передбачений пунктом 6.1 Договору (а.с. 39), на частину товару на суму 255 042,00 грн, а 28.12.2020 було виготовлено ярлик на придатну продукцію № 1-4,5-246, що передбачений пунктом 6.1 Договору (а.с. 40), на частину товару на суму 32 040,00 грн.

На виконання умов Договору Постачальником було поставлено Замовнику продукцію на загальну суму 287 082,00 грн., згідно видаткових накладних №3062 від 16.12.2020 (а.с. 27, товар отримано 18.12.2020 представником Підприємства за довіреністю №1/499 від 16.12.2020, а.с. 28-29) та №3143 від 22.12.2020 (а.с. 30, товар отримано 28.12.2020 представником Підприємства за довіреністю №1/516 від 22.12.2020, а.с.31-32).

Відтак, враховуючи умови Договору з 06.02.2021 у відповідача виник обов`язок з оплати за поставлену продукцію у розмірі 255 042,00 грн, а з 12.02.2021 у відповідача виник обов`язок з оплати за поставлену продукцію у розмірі 32 040,00 грн.

Станом на дату звернення позивачем з даною позовною заявою до суду - 11.03.2021, Підприємство не виконало свій обов`язок з оплати за поставлену продукцію в сумі 287 082,00 грн, що стало підставою для звернення позивачем до суду.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 ГК України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з рахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи, що Відповідач в порушення ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України взяті на себе зобов`язання не виконав, за поставлений товар своєчасно не розрахувався, позивач обґрунтовано звернувся з позовом про стягнення несплаченої суми основного боргу.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що в процесі розгляду справи позивачем погашено частину основного боргу за Договором в розмірі 32 040,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №3365 від 31.03.2021.

Приписами п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України унормовано, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

З урахуванням викладеного та враховуючи, що Підприємство сплатило частину основної суми боргу в розмірі 32 040,00 грн, що підтверджується відповідними доказами, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за відсутністю предмету спору.

Згідно з ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Доказів оплати решти суми боргу у розмірі 255 042,00 грн за Договором відповідач суду не надав.

Оскільки решта заборгованості за Договором в сумі 255 042,00 грн підтверджена матеріалами справи, відповідачем не оплачена, отже підлягає стягненню з останнього на користь позивача. Позов в цій частині підлягає до задоволення.

Відповідно до пункту 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи.

Пунктами 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до частини 9 статті 129 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Зважаючи на викладене судовий збір пропорційно погашеній основній сумі боргу покладається на відповідача, оскільки внаслідок дій останнього, що полягали у несвоєчасній сплаті заборгованості, спір подано на розгляд господарського суду.

Разом з тим, відповідно до норм статті 130 Господарського процесуального кодексу України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідач визнав наявну основну суму заборгованості, про що зазначив у першій заяві поданій ним по суті спору, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору у розмірі 2 153,11 грн, сплаченого при поданні позову, що припадає на основну суму боргу.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в сумі 255 042,00 грн основного боргу. Провадження у справі в частині стягнення 32 040,00 грн підлягає закриттю.

На підставі ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача в сумі 2 153,11 грн.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 129, 130, 231, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Абразив Груп" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" про стягнення заборгованості в сумі 287 082,00 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (34400, Рівненська область, місто Вараш, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АБРАЗИВ ГРУП" (69084, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Магістральна, будинок 100А, ) 255 042 (двісті п`ятдесят п`ять тисяч сорок дві) грн 00 коп. суму основного боргу та 2 153 (дві тисячі сто п`ятдесят три) грн 11 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "АБРАЗИВ ГРУП" (69084, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Магістральна, будинок 100А, ) з Державного бюджету України суму судового збору у розмірі 2 153 (дві тисячі сто п`ятдесят три) грн 11 коп, сплаченого при поданні позову, про що винести ухвалу після набрання рішенням законної сили.

5. Провадження у справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Абразив Груп" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" про стягнення в сумі 32 040,00 грн основного боргу закрити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку визначеному ст. 257 ГПК України.

Рішення складено та підписано суддею 17.05.2021.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя І.О. Пашкевич