ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2021 р. Справа№ 910/11700/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Коротун О.М.

без виклику представників сторін

розглянувши апеляційну скаргу Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 року

у справі № 910/11700/20 (суддя: Мандриченко О.В.)

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України в Херсонській області

до Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України"

про стягнення 10 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України в Херсонській області (далі - позивач), звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" (далі - відповідач) про стягнення 10000,00 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язання з страхування об`єктів оренди державного майна.

Рішенням Господарського суд міста Києва від 25.02.2021 року позов задоволено повністю. Стягнуто з Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" на користь Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області 10 000,00 грн штрафта, 2102,00 грн.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Державна установа "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема суд першої інстанції відхилив клопотання скаржника та відмовив у розгляді справи за правилами загального позовного провадження.

Крім того, скаржник зазначив, що ураховуючи те, що орендодавець, орендар та балансоутримувач є бюджетними установами, які фінансуються за рахунок коштів державного бюджету, в кожному договорі оренди не визначено на користь якої установи повинні сплачуватися господарчі санкції. Суд першої інстанції, вирішивши питання про сплату штрафу до Державного бюджету на користь орендодавця, перевищив свої дискреційні повноваження.

При цьому, скаржник вказав, що спірні договори оренди не відповідають вимогам діючого законодавства, розроблені на підставі законів, що втратили чинність, та не враховують вимог законів, які набули чинності у 2018-2020 роках.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/11700/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Майданевич А.Г.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 року у справі №910/11700/20 своєю ухвалою від 26.04.2021 року.

17.05.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду першої інстанції без змін.

Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, зазначив, що доводи надані відповідачем у апеляційній скарзі жодним чином не спростовують наданих регіональним відділенням, та підтверджених належними доказами, доводів, щодо фактів порушення умов страхування державного майна та висновків суду першої інстанції щодо необхідності застосування штрафних санкцій до відповідача.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 року підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції Регіональним відділенням Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (орендодавець) та Державною установою "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" (орендар) були укладено наступні договори оренди державного майна:

- № 1371-16-065 від 04.10.2016 року, предметом якого є кімнати №№29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 36-а,37, 38, 39 загальною площею 209,5 кв.м. на другому поверсі прибудови №2 до адміністративної будівлі та приміщення четвертого поверху загальною площею 209,5 кв.м. адміністративної будівлі, розташовані за адресою: м. Херсон, вул. Лютеранська, 4, яка перебуває на балансі Головного управління Національної поліції в Херсонській області. Строк дії договору до 05.08.2022 року;

- № 1405-17-065 від 20.01.2017 року, предметом якого є приміщення №15 загальною площею 12.3 кв.м адміністративної будівлі, розташованої за адресою Херсонська обл., смт Білозерка, пров. Торгівельний, 11, яка перебуває на балансі Головного управління [Національної поліції в Херсонській області. Строк дії договору до 20.11.2022 року;

- № 1420-17-065 від 14.03.2017 року, предметом якого є нежитлові приміщення трьохповерхової будівлі загальною площею 992,9 кв.м., розташованої за адресою: м. Херсон, вул. Михайлівська, 87, яка перебуває на балансі ДУ "Херсонській обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України". Строк дії договору до 17.03.2021 року;

- № 1432-17-065 від 24.05.2017 року, предметом якого є приміщення №5 загальною площею 12,6 кв.м адміністративної будівлі, розташованої за адресою: Херсонська обл., смт Нововоронцовка, пров. Кооперативний, 6, яка перебуває на балансі Головного управління Національної поліції в Херсонській області. Строк дії договору до 25.03.2023 року.

- № 1433-17-065 від 24.05.2017 року, предметом якого є приміщення №26 загальною площею 9,0 кв.м. адміністративної будівлі, розташованої за адресою: Херсонська область, смт Нижні Сірогози, вул. Височина, 7, яка перебуває на балансі Головного управління Національної поліції в Херсонській області. Строк дії договору до 25.03.2023 року.

- № 1434-17-065 від 25.04.2017 року, предметом якого є приміщення №№ 57,59 загальною площею 27,2 кв.м. адміністративної будівлі, розташованої за адресою: Херсонська область, м. Гола Пристань, вул. Московська, 4-а, яка перебуває на балансі Головного управління Національної поліції в Херсонській області. Строк дії договору до 25.03.2023 року.

Згідно п. 5.7 вищезазначених договорів оренди передбачено, що протягом місяця після укладення цього договору орендар зобов`язується застрахувати орендоване Майно не менше, ніж на його залишкову вартість, вказану у п. 1.1 договору, на користь балансоутримувача, у порядку, визначеному законодавством, зокрема від пожежі, затоплення, протиправних дій третіх осіб, стихійного лиха. Постійно поновлювати договір страхування так, щоб протягом строку дії цього договору майно було застрахованим. Надавати з супровідним листом орендодавцю завірені належним чином копії договорів страхування і платіжних доручень про сплату страхових платежів.

Відповідно до п. 9.4 договорів оренди №1371-26-065 від 04.10.2016 року та від 14.03.2017 року №1420-17-065 у разі порушення терміну укладання договору страхування, орендар сплачує до Державного бюджету штраф у розмір 2000,00 грн.

Згідно п. 9.4. договорів оренди від 20.01.2017 року №1405-17-065, від 24.05.2017 року №1432-17-065, від 24.05.2017 року №1433-17-065, від 25.04.2017 року №1434-17- 065 у разі порушення терміну укладання договору страхування, орендар сплачує до Державного бюджету штраф у розмір 1500,00 грн.

Відповідно до договору добровільного страхування майна, що є предметом договору оренди від 04.10.2016 року №1371-16-065, укладеного відповідачем 01.02.2018 року за №71101- 1110-0000129, орендоване майно було застраховано до 04.09.2019 року.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 року, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, страхування орендарем орендованого майна відноситься до істотних умов договору оренди.

З огляду на викладене, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, як підставу для скасування оскаржуваного рішення, що спірні договори оренди не відповідають вимогам діючого законодавства, розроблені на підставі законів, що втратили чинність, та не враховують вимог законів, які набули чинності у 2018-2020 роках.

Як вбачається з матеріалів справи , на адресу Регіонального відділення відповідачем надано копію договору добровільного страхування орендованого майна від 11.09.2019 року за № - 0000014. Строк дії договору визначено з 11.09.2019 року.

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, спірне державне майно не мало страхового захисту протягом 6 календарних днів.

Позивач звернувся до відповідача з листом від 19.11.2019 року №11-03- 03682, в якому зазначало про порушення орендарем умов страхування державного майна та звернулося з вимогою про сплату штрафу у сумі 2000,00 грн.

Відповідач в свою чергу відповіді на вказаний лист не надав.

Відповідно до договору добровільного страхування майна, що є предметом договору оренди від 20.01.2017 року №1405-17-065, укладеного відповідачем 11.03.2019 року за №71101-1110-0000165/180119, орендоване майно було застраховано до 20.12.2019 року.

На адресу Регіонального відділення відповідачем надано копію договору добровільного страхування орендованого майна від 18.03.2020 року № 033/000/20000020. Строк дії договору визначено з 18.03.2020 року.

Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, вищевказане державне майно не мало страхового захисту протягом 88 календарних днів.

Позивач звернувся до відповідача з листом від 21.04.2020 року №11-03- 01197, в якому зазначив про порушення орендарем умов щодо страхування державного майна та звернулося з вимогою про сплату штрафу у сумі 1500,00 грн.

Відповіді на вказаний лист матеріали справи не містять.

Відповідно до договору добровільного страхування майна, що є предметом договору оренди від 14.03.2017 року №1420-17-065, укладеного відповідачем 21.03.2019 року №71101-1110- 0000170, орендоване майно було застраховано до 16.03.2020 року

На адресу Регіонального відділення відповідачем не надано копію нового договору страхування державного майна.

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, вказане державне майно протягом чотирьох місяців не має страхового захисту.

Позивач звернувся до відповідача з листом від 19.06.2020 року №11-03- 01617, в якому зазначало про порушення орендарем умов щодо страхування державного майна та звернулося з вимогою про сплату штрафу у сумі 2000,00 грн.

Відповіді на вказаний лист матеріали справи не містять.

Відповідно до договору добровільного страхування майна, що є предметом договорів оренди від 24.02.2017 року №1432-17-065, від 24.02.2017 року №1433-17-065, від 24.02.2017 року №1434-17-065, укладеного відповідачем 11.03.2019 року №71101-1110- 0000165/180119 вказане майно, що є предметом договорів оренди державного майна, було застраховано до 24.04.2020 року

На адресу Регіонального відділення відповідачем не надано копію нового договору страхування державного майна.

Таким чином, вказане державне майно протягом трьох місяців не мало страхового захисту.

Позивач звернувся до відповідача з листами від 22.06.2020 року №11-03- 01631, від 24.06.2020 року №11-03-01681, в яких зазначало про порушення орендарем умов страхування державного майна та звернулося з вимогою про сплату штрафів на загальну суму 4500,00 грн.

Відповіді на вказаний лист матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Умовами п. 5.7 вищезазначених договорів оренди сторонами було передбачено, що орендар зобов`язується застрахувати орендоване майно та постійно поновлювати договір страхування так, щоб протягом строку дії цього договору майно було застрахованим, а також надавати з супровідним листом орендодавцю завірені належним чином копії договорів страхування і платіжних доручень про сплату страхових платежів.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) визначає грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст.193, ч. 1 ст.216 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Колегія суддів, перевіривши розрахунок штрафних санкцій позивача, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 10000,00 грн штрафу.

При цьому, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що в кожному договорі оренди не визначено на користь якої установи повинні сплачуватися господарчі санкції. Суд першої інстанції, вирішивши питання про сплату штрафу до Державного бюджету на користь орендодавця, перевищив свої дискреційні повноваження, оскільки, п. 9.4 договорів оренди сторони погодили, що у разі порушення умов передбачених п. 5.7. договору, орендар сплачує до Державного бюджету штраф у розмірі, передбаченим договором.

Щодо застосування строку позовної давності до позовних вимог, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно ст. 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з листами від 19.11.2019 року №11-03- 03682, від 21.04.2020 року №11-03- 01197, від 19.06.2020 року №11-03- 01617, від 22.06.2020 року №11-03- 01631 та від 24.06.2020 року №11-03-01681 з вимогами виконати умови договорів оренди та надати копії договорів страхування.

З огляду на викладене та враховуючи, що позивач довідався про порушення свого права у листопаді 2019 року, а звернувся до Господарського суду міста Києва з даним позовом у серпні 2020 року, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позивач не пропустив строк позовної давності.

Щодо твердження скаржника, що суд першої інстанції відхилив клопотання скаржника та відмовив у розгляді справи за правилами загального позовного провадження, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ч. 5 та 6 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Оскільки предметом позову у справі № 910/11700/20 є стягнення грошової суми в розмірі 10 000,00 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та враховуючи, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

При цьому, колегія суддів відзначає, що відмова в вищевказаному клопотання не є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення в розумінні ст. 277 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, скаржник не надав суду мотивів та доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" фактично зводяться до мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Отже, зазначені в апеляційних скаргах доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянти не подали жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 року у справі № 910/11700/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 року у справі №910/11700/20 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/11700/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Коротун