ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2021 р. Справа№ 910/9732/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Разіної Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.11.2020

у справі №910/9732/20 (суддя Привалов А.І.)

за позовом ОСОБА_1

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській, Чернігівській областях

про визнання дій суб`єкта владних повноважень щодо проведення перевірок незаконними

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях про:

- визнання незаконними дії Регіонального відділення Фонду державного майна України у Київській області щодо здійснення перевірок від 23.01.2014 до договорів купівлі-продажу державного майна №2-НБ-ЗД; №3-НБ-ЗД; №4-НБ-ЗД; №5-НБ-ЗД;

- визнання незаконними дії Регіонального відділення Фонду державного майна України у Київській області щодо здійснення перевірок від 25.11.2016 до договорів купівлі-продажу державного майна №2-НБ-ЗД; №3-НБ-ЗД; №4-НБ-ЗД; №5-НБ-ЗД;

- визнання поточних перевірок Регіонального відділення Фонду державного майна України у Київській області від 23.01.2014 до договорів купівлі-продажу державного майна №2-НБ-ЗД; №3-НБ-ЗД; №4-НБ-ЗД; №5-НБ-ЗД протиправними;

- визнання поточних перевірок Регіонального відділення Фонду державного майна України у Київській області від 25.11.2016 до договорів купівлі-продажу державного майна №2-НБ-ЗД; №3-НБ-ЗД; №4-НБ-ЗД; №5-НБ-ЗД протиправними;

- визнання незаконними та скасування актів поточних перевірок Регіонального відділення Фонду державного майна України у Київській області від 23.01.2014 до договорів купівлі-продажу державного майна №2-НБ-ЗД; №3-НБ-ЗД; №4-НБ-ЗД; №5-НБ-ЗД;

- визнання незаконними та скасування актів поточних перевірок Регіонального відділення Фонду державного майна України у Київській області від 25.11.2016 до договорів купівлі-продажу державного майна №2-НБ-ЗД; №3-НБ-ЗД; №4-НБ-ЗД; №5-НБ-ЗД.

Звертаючись з позовною заявою позивач стверджував, що дії Регіонального відділення Фонду державного майна України у Київській області стосовно здійснення вищевказаних перевірок є протиправними, оскільки на думку позивача вищезгадані дії здійснені з порушенням вимог чинного законодавства України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2020 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях про визнання дій суб`єкта владних повноважень щодо проведення перевірок незаконними.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2020 ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.07.2020 у справі № 910/9732/20 скасовано, матеріали справи №910/9732/20 направлено до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду зі стадії прийняття позовної заяви.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2020 повернуто позовну заяву ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях про визнання дій суб`єкта владних повноважень щодо проведення перевірок незаконними, з посиланням на приписи п. 2 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Аргументуючи ухвалу, місцевий господарський суд виходив із того, що за поданою позивачем позовною заявою фактично підлягають вирішенню чотири окремі спори між тими ж сторонами, які не пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги, оскільки підставами виникнення спірних правовідносин сторін є різні договори, які підтверджуються різними доказами їх виконання або невиконання.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про те, що сумісний розгляд об`єднаних позивачем вимог значно утруднить та сприятиме затягуванню учасниками судового процесу вирішення спору по суті, так як подані в обґрунтування позовних вимог документи є окремими доказами по кожному з договорів.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.11.2020 року, і направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції ухвалено незаконну оскаржувану ухвалу, яка на думку позивача підлягає скасуванню.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного.

По - перше, за твердженням позивача, місцевий господарський суд порушив строк для повернення позовної заяви, оскільки позивач звернувся з даним позовом до суду першої інстанції в липні 2020 року (07.07.2020), тоді як оскаржувана ухвала прийнята - 10.11.2020, тобто з порушенням вимог ч. 6 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

По - друге, позивач з посиланням на судову практику вважає, що місцевий господарський суду вбачаючи наявність обставин, які можуть значно утруднити розгляд справи та призвести до затягування такого розгляду помилково повернув дану позовну заяву.

Узагальнений виклад позицій відповідача

Відповідач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу, хоча був належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги на оскаржувану ухвалу в порядку письмового провадження, про що свідчить долучене до матеріалів справи повідомлення про вручення поштового відправлення за трек - номером 011. Неподання відзиву не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, що насамперед узгоджується ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.12.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., судді Тарасенко К.В., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.11.2020 у справі №910/9732/20 залишено без руху, надано скаржнику для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

29.12.2020 до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 10.11.2020 у справі №910/9732/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.11.2020 у справі №910/9732/20. Апеляційний перегляд оскаржуваної ухвали вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

За змістом п. 6 ч. 1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення місцевого господарського суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові).

В силу вимог ч. 2 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31-34 частини першої статті 255 цього кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення (виклику) учасників справи.

Згідно з ч. 2 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31-34 частини першої статті 255 цього кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженої ухвали, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 2 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Частиною 1 статті 173 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Таким чином, нормою процесуального права закріплене право позивача об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Об`єднані можуть бути позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів. Наведений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 911/414/18, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.04.2019 у справі № 914/2191/18.

Об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин, як зазначив Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 31.10.2020 у справі № 922/1359/19.

За замістом частини першої статті 173 Господарського процесуального кодексу України порушення правил об`єднання позовних вимог має місце у випадках, якщо заявлені в одній позовній заяві вимоги (1) не пов`язані підставою виникнення або поданими доказами (не є однорідними); (2) не співвідносяться між собою як основна та похідна.

Крім того, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які можуть і відповідати критеріям, наведеним у частині першій статті 173 Господарського процесуального кодексу України, проте підпадають під заборони, прямо визначені в частинах четвертій, п`ятій вказаної статті.

Саме встановлення господарським судом наведених обставин, які свідчать про порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, є підставою для повернення позовної заяви з посиланням на пункт 2 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

У той же час аналіз пункту 2 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України у системному співвідношенні з приписами статті 173 цього Кодексу свідчить про те, що у разі порушення правил об`єднання позовних вимог суд з метою виконання завдання господарського судочинства може не повертати позовну заяву, а за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою самостійно роз`єднати позовні вимоги за правилами частини шостої статті 173 Господарського процесуального кодексу України та розглянути кожну з заявлених вимог окремо.

Отже, приписи частини шостої статті 173 Господарського процесуального кодексу України суд, з урахуванням конкретних обставин, має право застосувати як у разі дотримання правил об`єднання позовних вимог, так і у випадку їх порушення. Проте, у будь-якому випадку коли заявлені в одному позові вимоги є однорідними або співвідносяться як основна та похідна та не підпадають під заборони, визначені у частинах четвертій, п`ятій статті 173 Господарського процесуального кодексу України, у суду відсутні підстави для повернення позовної заяви, незалежно від того, чи заявлено позивачем клопотання про об`єднання позовних вимог. У цьому разі суд має керуватися змістом самої позовної заяви, обставинами та доказами, якими обґрунтовано позов. Подібні висновки містить постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №902/434/19 та від 02.12.2020 у справі № 908/420/20.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом про визнання протиправними поточних перевірок за 23.01.2014 та за 25.11.2016 щодо всіх об`єктів незавершеного будівництва, які були продані відповідачем позивачу на підставі договорів купівлі-продажу державного майна від 08.03.2003 за №№2-НБ-ЗД, 3-НБ-ЗД, 4-НБ-ЗД, 5-НБ-ЗД.

При цьому позивач наголошував на тому, що вищенаведені позовні вимоги пов`язані з порушенням відповідачем Порядку контролю за виконанням умов договорів купівлі -продажу об`єктів приватизації державними органами приватизації, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 10.05.2012 №631, зокрема, неповідомленням відповідачем позивача про здійснення перевірок 23.01.2014 та 25.11.2016 щодо всіх об`єктів приватизації та не проведенням відповідачем перевірок безпосередньо на об`єктах приватизації і фальсифікацією їх результатів.

З встановлених судовою колегією обставин справи вбачається, що спірні правовідносини виникли на підставі проведених відповідачем відповідних перевірок щодо виконанням умов договорів купівлі - продажу об`єктів приватизації, які за своєю правовою природою є однотипними та містять ідентичний предмет регулювання, тобто є спільною підставою для звернення з позовом у цій справі.

Таким чином заявлені позивачем вимоги пов`язані між собою поданими доказами в частині необхідності встановлення обставин щодо відповідності перевірок відповідача вимогам Порядку контролю за виконанням умов договорів купівлі - продажу об`єктів приватизації державними органами приватизації, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 10.05.2012 №631.

За таких обставин позовні вимоги виникли з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції дійшов висновку, що сумісний розгляд заявлених вимог перешкоджатиме встановленню всіх обставин справи, з`ясуванню спірних правовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору, оскільки позов подано на підставі чотирьох договорів, кожен з яких має окреме коло фактичних обставин спору та доказів, які необхідно буде дослідити окремо, здійснити аналіз кожного окремого договору, надати їм правову оцінку.

Однак, наведені висновки місцевого господарського суду, колегія суддів апеляційної інстанції вважає передчасними, оскільки необхідність об`єднання в позовній заяві декількох позовних вимог, що мають різні підстави виникнення, обґрунтовано позивачем пов`язаністю поданих до позовної заяви доказів, на яких ґрунтуються позовні вимоги і, на стадії відкриття провадження у справі суд позбавлений процесуального права надавати оцінку доказам поданим позивачем в обґрунтування позовних вимог. При цьому, на стадії відкриття провадження у справі, суд має надавати оцінку доказам, які додані позивачем до матеріалів позовної заяви виключно з мотивів наявності/відсутності підстав для відкриття провадження у справі, тобто належності оформлення позовної заяви відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України, а не перевіряти докази, надані позивачем в обґрунтування позовних вимог по суті спору (такі висновки викладені в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.05.2018 у справі № 918/1/18, від 10.05.2019 у справі № 905/2043/18, від 13.09.2019 у справі № 905/909/19).

Відповідно до частин 6, 7 статті 173 Господарського процессуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання господарського судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

Про об`єднання справ в одне провадження, роз`єднання позовних вимог, про відмову в об`єднанні справ в одне провадження, роз`єднанні позовних вимог суд постановляє ухвалу.

Підсумовуючи вищезазначене, судова колегія констатує, що суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву не врахував правил об`єднання/роз`єднання позовних вимог, передбачених частинами першою, шостою статті 173 Господарського процесуального кодексу України, а тому дійшов помилкового висновку щодо наслідків, передбачених приписами пункту 2 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

За наведених мотивів, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанцій підлягає скасуванню, а справа - передачі до місцевого господарського суду для вирішення питання про відкриття провадження.

Твердження позивача щодо порушення місцевим господарським судом строку для повернення позовної заяви в порядку ч. 6 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, судовою колегією до уваги не приймаються оскільки ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2020, яка в подальшому була скасована постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2020, судом першої інстанції було відмовлено у відкритті провадження у справі за вищевказаним позовом у межах строку визначеного нормами Господарського процесуального кодексу України.

Інші доводи апеляційної скарги є документально обґрунтованими та такими, що неналежним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді даної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

За статтею 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За результатами розгляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду міста Києва від 10.11.2020 скасуванню, оскільки прийнята з порушенням норм процесуального права, а матеріали справи поверненню до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Судові витрати

У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського суду з передачею матеріалів справи для вирішення питання про відкриття провадження до суду першої інстанції, розподіл сум судового збору повинен здійснити суд першої інстанції за результатами розгляду ним заяви, згідно із загальними правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.11.2020 у справі № 910/9732/20 - скасувати.

Матеріали справи № 910/9732/20 направити до Господарського суду міста Києва для вирішення питання про відкриття провадження.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

Т.І. Разіна