ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"12" травня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/341/21

Господарський суд Одеської області у складі:

судді С.В. Літвінова

при секретарі Т.О. Липі

розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО" (вул. Промислова, 20, Обухів, Київська область, 08702) до відповідачів: 1. Фермерське господарство "РВВ" (вул. Соборна, буд.42, Саврань, Савранський район, Одеська область, 66200) 2. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення 543 110,22 грн.;

за участю представників:

від позивача: Бохан С.О. - по довіреності;

від відповідачів: не з`явились.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Фермерського господарства "РВВ" та до ОСОБА_1 , в якому просить господарський суд: про солідарне стягнення 543110,22 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання Фермерським господарством "РВВ" договору поставки № 32/20-КД від 29.01.2020р..

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.02.2021 року було відкрито позовне провадження у справі № 916/341/21 за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 01.04.2021р. закрито підготовче провадження у справи та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник відповідача в судові засідання не з`являвся, про місце, дату та час судових засідань повідомлявся судом за юридичною адресою відповідно але, судова кореспонденція повернута поштою на адресу суду із позначкою „адресат відсутній". Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

Відповідно до ч.7 ст.120 ГПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за можливості сповістити їх з допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

У судовому засіданні 12.05.2021р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

Товариством з обмеженою відповідальністю «СПЕКТР-АГРО» (надалі за текстом - Позивач) укладено договір поставки № 32/20-КД від 29 січня 2020 р. (надалі за текстом - Договір поставки) продукції виробничо-технічного призначення (надалі за текстом - Товар) з Відповідачем-1 - Фермерським господарством «РВВ», відповідно до якого Позивачем було передано у власність Відповідачеві-1 Товар та документи, що до нього відносяться.

За умовами п. 1.1, 1.2 Договору поставки, а також Додатку до Договору поставки, Відповідачу - 1 був поставлений Товар відповідно до видаткових накладних: № 553 від 30.01.2020 р. на суму 97 568,95 грн.; № 3706 від 05.03.2020 р. на суму 60 361,20 грн.; № 11438 від 02.04.2020 р. на суму 7 262,88 грн.; № 14716 від 13.04.2020 р. на суму 4 531,80 грн.; № 16490 від 22.04.2020 р. на суму 45 743,76 грн.; № 17913 від 28.04.2020 р. на суму 18 563,76 грн.; № 20158 від 05.05.2020 р. на суму 8 094,47 грн.; № 20164 від 05.05.2020р. на суму 36072грн.; № 21863 від 14.05.2020 р. на суму 13 970,88 грн.; № 21862 від 14.05.2020 р. на суму 58 379,04 грн.; № 22475 від 18.05.2020 р. на суму 10 905,24 грн.; № 27469 від 03.06.2020 р. на суму 19 723,92 грн.; № 27689 від 03.06.2020 р. на суму 2 572,80 грн.; № 28320 від 09.06.2020 р. на суму 13 411,44 грн., а всього на суму 397 162,14 грн. в строки, вказані в додатках до Договору поставки.

Відповідно до п. 2.4 Договору поставки Відповідач-1 зобов`язувався здійснити оплату за поставлений Товар в строки, вказані в додатках до Договору поставки, проте в порушення умов Договору поставки не оплатив вартість поставленого Товару.

Отже, позивач вважає, що заборгованість Відповідача-1 перед Позивачем згідно накладних за поставлений Товар складає суму 397 162,14 грн.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором поставки був укладений договір поруки № П/32/20-КД від 29 січня 2020 р. (далі - Договір поруки), за яким гр. ОСОБА_1 (далі - Відповідач-2) виступив поручителем за виконання всіх грошових зобов`язань за Договором поставки і взяв на себе обов`язок, у випадку не сплати боргу за Договором поставки Відповідачем-1, самостійно сплатити заборгованість за Договором поставки.

Крім того, позивачем за неналежне виконання відповідачем 1 договору поставки №36п/18 від 20.02.2018р. нараховано 3 941,94 грн. відсотків за користування товарним кредитом, 13 459,04 грн. пені, 40 377,10 грн. 36 % річних, 8 737,57 індексу інфляції, 79 432,43 грн. штрафу

Враховуючи, що відповідач Своїми діями порушив права та законні інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю " СПЕКТР-АГРО ", позивач звернувся до суду з позовною заявою, згідно якої просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 397 162,14 грн. основного боргу, 3 941,94 грн. відсотків за користування товарним кредитом, 13 459,04 грн. пені, 40 377,10 грн. 36 % річних, 8 737,57 індексу інфляції, 79 432,43 грн. штрафу та витрат на сплату судового збору.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення правовідношення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами ст. 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини другої статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина перша статті 692 Цивільного кодексу України).

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ч.1 ст.510 ЦК України визначено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Пунктом 1.2 Договору поруки передбачено, що у разі порушення Божником (Відповідач-1) зобов`язання, забезпеченого порукою, Поручитель (Відповідач-2) та Боржник (Відповідач-1) відповідають як солідарні боржники, що означає, що Кредитор (Позивач) може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до Боржника, так і до Поручителя окремо, чи до обох одночасно. Така ж норма передбачена згідно з частиною першою статті 543 ЦК України: «У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо».

Відповідно до п. 3.3 Договору поруки Поручитель несе відповідальність за сплату Боржником процентів, за відшкодування збитків, за сплату неустойки (штрафу, пені). Отже, на Поручителя поширюється також обов`язок сплачувати нараховані за Договором відсотки за користування товарним кредитом, пеню, 36 % річних, інфляційні нарахування та штраф.

Пунктом 4.1 Договору поруки передбачено, що «.Поручитель зобов`язаний у разі порушення Боржником обов`язку за основним договором, самостійно виконати зазначений обов`язок Боржника перед Кредитором на підставі письмової вимоги Кредитора в строк 3-х банківських днів, шляхом оплати грошових коштів на розрахунковий рахунок Кредитора, вказаний в даному Договорі.». Вимогу про сплату грошових коштів, як нами було зазначено вище, Відповідачу-2 (Поручителю) було надіслано, але грошових коштів ми не отримали.

Отже, оскільки Відповідач-1 зобов`язання, забезпеченого порукою, не виконав, Відповідач-2 відповідає разом з Відповідачем-1 як солідарні боржники перед Позивачем.

Так, судом встановлено наявність заборгованості відповідача1 з поставлений товар у розмірі 397162,14 грн., у зв`язку з чим позовна вимога позивача про солідарне стягнення підлягає судом задоволенню повністю.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги щодо солідарного стягнення з відповідачів 3 941,94 грн. відсотків за користування товарним кредитом, 13 459,04 грн. пені, 40 377,10 грн. 36 % річних, 8 737,57 індексу інфляції, 79 432,43 грн. штрафу.

Згідно ст.625 зазначеного кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

За правилами ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до приписів ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Ст. 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 3 ст. 692 ЦК України, у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до я. 7.2 Договору у випадках порушення умов даного Договору, ПОСТАЧАЛЬНИК має право притягти ПОКУПЦЯ до відповідальності за несвоєчасне виконання будь-яких грошових зобов 'язань за Договором. За порушення даних умов Договору ПОКУПЕЦЬ: сплачує на користь ПОСТА ЧАЛЬНИКА пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми боргу, за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання; у випадку прострочення оплати більше ніж на 5 банківських днів, сплачує штраф в розмірі 20 % від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобов 'язання; сплачує на користь ПОСТАЧАЛЬНИКА 36 (тридцять шість) відсотків річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Умовами п.п, 2.6, 2.7 та 2.11 Договору, передбачено, що за користування товарним кредитом Позивач щомісячно нараховує, а Відповідач зобов`язаний сплачувати, відсотки в розмірі та в строк, які передбачені Додатком до Договору. В додатках до Договору передбачено розмір відсотків за користування товарним кредитом 1 % річних, які нараховуються з дня, наступного за днем отримання Товару Відповідачем.

В зв`язку з порушенням відповідачем умов договору щодо сплати за товар, відповідачу позивачем нараховані 3 941,94 грн. відсотків за користування товарним кредитом, 13 459,04 грн. пені, 40 377,10 грн. 36 % річних, 8 737,57 індексу інфляції, 79 432,43 грн. штрафу.

Наданий позивачем розрахунок пені, штрафу, відсотків за користування чужими грошовими коштами, інфляційні витрати, 3% річних на думку суду, здійснений належним чином, тому судом 3 941,94 грн. відсотків за користування товарним кредитом, 13 459,04 грн. пені, 40 377,10 грн. 36 % річних, 8 737,57 індексу інфляції, 79 432,43 грн. штрафу. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Станом на день розгляду справи, відповідач борг не сплатив, документів спростовуючих позовні вимоги не надав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО" підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідачів згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО" до Фермерського господарства "РВВ" та до ОСОБА_1 про стягнення 543 110,22 грн. - задовольнити повністю.

2. Стягнути солідарно з Фермерського господарства «РВВ» (вул. Соборна, буд.42, Саврань, Савранський район, Одеська область, 66200, ) та фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 від 23.01.2019, РНОКПП: відмова) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕКТР-АГРО" (вул. Промислова, 20, Обухів, Київська область, 08702, код 36348550) 397 162,14 грн. основного боргу, 3 941,94 грн. відсотків за користування товарним кредитом, 13 459,04 грн. пені, 40 377,10 грн. 36 % річних, 8 737,57 індексу інфляції, 79 432,43 грн. штрафу та витрати по сплаті судового збору у розмірі 8146,65грн.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повний текст складено 24 травня 2021 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов