ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2021 р. Справа № 922/1371/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Іващенка В`ячеслава Олександровича, м. Харків
до Товариства з додатковою відповідальністю "РОСС", м. Харків
про стягнення 85039,61 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Іващенко В`ячеслав Олександрович, м. Харків (далі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "РОСС", м. Харків (далі за текстом - відповідач) 85039,61 грн, з яких:

65092,00 грн. основного боргу;

12608,26 грн. пені;

2509,00 грн. 3% річних;

4830,35 грн. інфляційних втрат.

Крім того, Фізична особа-підприємець Іващенко В`ячеслав Олександрович також просить суд за наслідками розгляду справи покласти на Товариство з додатковою відповідальністю "РОСС" понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2270 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 4200 грн.

Позов обґрунтовано з посиланням на невиконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки продукції № 27/01 від 27.01.2012 щодо повної оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.04.2021 відкрито провадження у справі № 922/1371/21; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін, за наявними в справі матеріалами; запропоновано відповідачу подати відзив на позов в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом трьох днів з дня отримання відзиву на позов; встановити відповідачу строк для подання заперечень на відповідь протягом трьох днів з дня отримання відповіді на позов.

З метою повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та надання останнім можливості реалізувати власні процесуальні права, судом засобами поштового зв`язку на їх юридичні адреси, зазначені у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань направлено копію вищевказаної ухвали.

Копії зазначеної ухвали сторони отримали, про що свідчать залучені до матеріалів справи зворотні поштові повідомлення, згідно з якими направлялась поштова кореспонденція (а. с. 44-45).

Відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву в порядку та строк, встановлені ухвалою господарського суду Харківської області від 19.04.2021.

Розглянувши подані на розгляд суду матеріали справи, суд визнає їх достатніми для прийняття судового рішення по суті спору.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи, 27.02.2012 між позивачем, як постачальником, та Публічним акціонерним товариством «РОСС» (яке в подальшому змінило організаційно-правову форму на Товариство з додатковою відповідальністю «РОСС» (відповідач у справі) та адресу реєстрації), як покупцем, укладено договір поставки продукції № 27/01 (далі за текстом договір; а. с. 10), за змістом якого постачальник постачає, а покупець приймає у відповідності до умов цього договору пиломатеріали (продукцію) дошку необрізану (обрізану) хвойних, м`яких, твердих пород деревини перетином 25-50 мм свіжоспилену (суху) брус різного перетину з деревини хвойних, м`яких, твердих пород.

Ціна продукції обумовлюється сторонами та вказується в рахунку-фактурі на кожну партію (п. п. 1.1, 1.3).

За змістом п. п. 3.1-3.2 договору постачальник постачає покупцю продукцію партіями відповідно до письмових заявок, на кожний майбутній місяць до 25 числа поточного місяця.

Покупець проводить своєчасну оплату на р/р постачальника за кожну партію продукції, яка постачається, відповідно рахунку-фактури не пізніше 30-го числа кожного місяця.

Відповідно до п. п. 7.1-7.2 договору останній набуває чинності з дня підписання сторонами і діє до 31.12.2012. Якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодна зі сторін не повідомить про припинення дії договору, договір вважається автоматично продовженим на рік.

Як свідчать матеріали справи, позивач на виконання умов договору поставив відповідачу обумовлений договором товар за видатковими накладними № 225 від 10.10.2019 (ТТН № 225 від 10.10.2019) на загальну суму 64356,00 грн (а. с. 13) та № 237 від 19.10.2019 (ТТН № 238 від 19.10.2019) на загальну суму 20736,00 грн (а. с. 15).

Однак, за поставлений товар відповідач розрахувався лише частково, сплативши на користь позивача 20000 грн. що підтверджується банківськими виписками з розрахункового рахунку позивача (а. с. 17-20).

Решта боргу за поставлений товар в сумі 65092 грн. залишилася не сплаченою.

Факт наявності у відповідача перед позивачем боргу в зазначеній сумі підтверджується актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2020 по 20.11.2020 (а. с. 21).

Як свідчать матеріали справи, з метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією б/н від 12.02.2021 (а. с. 22-26), в якій вимагав погашення заборгованості.

Однак, зазначена претензія залишена відповідачем без відповіді та без задоволення.

Обставини щодо стягнення зазначеної заборгованості в сумі 65092 грн. стали підставами для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Крім того, в зв`язку з простроченням відповідачем виконання своїх зобов`язань з оплати поставленого товару, позивач нарахував до стягнення з відповідача 4830,35 грн інфляційних за період січень 2020 року березень 2021 року, 2509,00 грн 3% річних та 12608,26 грн. пені за загальний період прострочення з 01.01.2020 по 14.04.2021.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів ст. ст. 691, 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за поставлений товар у сумі 65092,00 грн підтверджується матеріалами справи (в т.ч. складеним між сторонами актом звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2020-20.11.2020 (а. с. 21)) та відповідачем жодним чином не спростований. Строк виконання зобов`язань з його оплати встановлено умовами укладеного між сторонами договору поставки продукції № 27/01 від 27.01.2012 та є таким, що настав.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в зазначеній частині, та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за отриманий товар у вказаній вище сумі.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних та річних суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Факт прострочення відповідачем виконання зобов`язань з оплати отриманого товару підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростовується.

Зазначене, з урахування вимог ст. 625 ЦК України надає право позивачу на нарахування 3% річних та інфляційних за весь час прострочення.

Згідно з позовною заявою, позивач на суму боргу 65092 грн. нарахував до стягнення з відповідача 4830,35 грн. інфляційних за період прострочення січень 2020 року березень 2021 року, та 2509,00 грн. 3% річних за період прострочення з 01.01.2020 по 14.04.2021.

Суд констатує, що відповідач дійсно прострочив виконання зобов`язання зі сплати боргу в сумі 65092 грн. у вказані періоди.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних суд констатує, що в його здійснено арифметично вірно, тоді як розрахунок 3% річних містить певні арифметичні помилки.

Однак, з огляду на те, що в силу положень ст. 14 ГПК України формування позовних вимог є диспозитивним правом позивача, а суд розглядає позов в межах заявлених ним вимог, у даному випадку є підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 4830,35 грн інфляційних втрат та 2509,00 грн 3% річних.

Щодо вимог про стягнення з відповідача пені, суд зазначає.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Разом з тим, п. 4 ст. 232 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В даному випадку, ні законом, ні укладеним між сторонами договором поставки № 27/01 від 27.01.2012 не передбачено відповідальність відповідача у вигляді сплати штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань з оплати поставленого позивачем товару.

Зазначене зумовлює прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 12608,26 грн. пені.

Здійснюючи розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як свідчать матеріали справи, в зв`язку з порушенням відповідачем прав та інтересів позивача, останній звернувся до адвоката з метою надання останнім правової допомоги, в т. ч. пов`язаної зі зверненням до суду з позовом у даній справі.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем, як замовником, та адвокатом Бережним Олегом Леонідовичем, як виконавцем, укладено договір з надання комплексної правової допомоги № 01/02 від 01.02.2021 (а. с. 32), за умовами якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надати юридичну допомогу по стягненню дебіторської заборгованості з Товариства з додатковою відповідальністю "РОСС" на користь ФОП Іващенко В.О., яка станом на 01.02.2021 становить 65092,00 (шістдесят п`ять тисяч дев`яносто дві) грн в добровільному (претензійному) або примусовому (судовому) порядках та на умовах, передбачених даним договором.

Згідно з п. 3.1.4 договору, сторони погодили, що загальна вартість правової допомоги за цим Договором становить 6000,00 (шість тисяч) гривень, сума вартості правової допомоги може бути збільшена чи зменшена за домовленістю Сторін з урахуванням обсягу надання правової допомоги замовнику, також сума може бути внесена замовником частинами. Сторони погодили вартість правової допомоги розраховується у розмірі 600,00 грн. за кожну годину, витрачену адвокатом на виконання умов договору.

Актом № 1 від 14.04.2021 прийому-передачі наданих послуг відповідно до договору про надання комплексної правової допомоги № 01/02 від 01.02.2021 (а. с. 34) сторони узгодили обсяг робіт, які надав адвокат надав замовнику на виконання умов зазначеного договору та їх загальну вартість - 4200 грн..

Абз. 3 вказаного акту передбачено, що замовник перераховує на адресу виконавця винагороду за надані послуги за період з 01.02.2021 по 14.04.2021 в сумі 4200,00 (чотири тисячі двісті) грн.

Однак, як свідчать матеріали справи позивач на виконання умов договору сплатив на користь адвоката лише 4000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 2755 від 12.04.2021 (а. с. 84).

Позивачем з посиланням на договір та акт № 1 від 14.04.2021 заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4200 грн.

Однак матеріалами даної справи підтверджується факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн.

Зазначені витрати за надання послуг професійної правничої допомоги і були заявлені позивачем до стягнення з відповідача

Суд констатує, що відповідач в порядку, визначеному п. 6 ст. 126 ГПК України не надав суду доказів неспіврозмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу та не заявляв відповідного клопотання про їх зменшення.

Однак, дослідивши надані позивач договір та акт надання послуг, врахувавши характер спору по даній справі, ступінь її складності, суму заявленого позову, розмір заявлених до стягнення та задоволених судом позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність розподілу понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу виходячи з суми 4000 грн., оскільки понесення позивачем витрат саме в такому розмірі підтверджується матеріалами даної справи, тоді як доказів понесення витрат в сумі 200 грн. додатково матеріали справи не місять.

Крім того, як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на те, що заявлений позивачем позов в межах даної справи підлягає задоволенню частково, за наслідками розгляду справи з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню 1933,44 грн. судового збору та 3406,94 грн. витрат на професійну правничу допомогу, тобто, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "РОСС" (адреса: 61070, м. Харків, вул. Велика Панасівська, буд. 129; ) на користь Фізичної особи-підприємця Іващенка В`ячеслава Олександровича (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ):

65092,00 грн. основного боргу;

2509,00 грн. 3% річних;

4830,35 грн. інфляційних втрат;

1933,44 грн. судового збору;

3406,94 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О.І. Байбак