ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2021 р. м. Київ Справа № 911/447/21

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

Господарський суд Київської області

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., секретар судового засідання Бондаренко О.М., розглянув матеріали

за позовом Релігійної організації "Свято-Духівська парафія Української Православної церкви"

09300, Київська область, Володарський р-н, смт Володарка, вул. Миру, буд. 196,

до Рудосільської сільської ради Володарського району Київської області

09342, Київська обл., Володарський р-н, с. Руде Село, вул. Паркова, буд. 8,

Володарської селищної ради

09300, Київська обл., смт Володарка, вул. Кооперативна, буд. 9,

про скасування рішення Рудосільської сільської ради Володарського району Київської області від 23.10.2020 №369-52-VII та визнання недійсним договору користування індивідуально визначеного майна, що є комунальною власністю територіальної громади с. Рудого Села від 23.10.2020

за участі представників сторін:

позивача: Караговнік А.Ю., посвідчення №1051 від 18.11.2002; ордер на надання правової допомоги серія ХВ №1990 від 22.03.2021;

Бойко Є.В., посвідчення №21/1678 від 16.10.2018; ордер на надання правової допомоги серія КС №857405 від 13.04.2021;

Безоглюк І.Е., паспорт серія СК №251704 від 11.11.1996; виписка з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №б/н від 11.09.2019;

відповідача-1: не з`явився;

відповідача-2: не з`явився.

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх. №447/21 від 11.02.2021) Релігійної організації "Свято-Духівська парафія Української Православної Церкви" до Рудосільської сільської ради Володарського району Київської області про скасування рішення Рудосільської сільської ради Володарського району Київської області від 23.10.2020 №369-52-VII та визнання недійсним договору користування індивідуально визначеного майна, що є комунальною власністю територіальної громади с. Рудого Села від 23.10.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані незаконністю рішення Рудосільської сільської ради Володарського району Київської області від 23.10.2020 №369-52-VII і, відповідно, недійсністю договору користування індивідуально визначеним майном, що є комунальною власністю територіальної громади с. Рудого Села від 23.10.2020, що порушує права позивача.

Судом встановлено, що позовна заява і додані до неї документи відповідають вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.02.2021 судом прийнято позовну заяву (вх. №447/21 від 11.02.2021) до розгляду, відкрито провадження у справі № 911/447/21 за правилами загального позовного провадження, проведення підготовчого засідання суду призначено на 23.03.2021.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача (вх. №6310/21 від 17.03.2021).

У судове засідання 23.03.2021 з`явився представник позивача та надав усні пояснення по справі, представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.03.2021 судом продовжено підготовче провадження у справі №911/447/21 на тридцять днів, залучено до участі у справі співвідповідача - Володарську селищну раду та відкладено підготовче засідання на 13.04.2021.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача-2 надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника (вх. №8469/21 від 09.04.2021).

Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача-2 надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника (вх. №8589/21 від 12.04.2021).

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи (вх. №8789/21 від 13.04.2021).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 27.04.2021.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про долучення документів (вх. № 9811/21 від 26.04.2021).

Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача-2 надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

У судове засідання 27.04.2021 з`явились представники позивача, які підтримали позовні вимоги, представники відповідачів не з`явились, про дату, місце та час судового розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 6 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 27.04.2021 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд

встановив:

1. Короткий зміст позовних вимог

Позовні вимоги обґрунтовані незаконністю рішення Рудосільської сільської ради Володарського району Київської області від 23.10.2020 №369-52-VII і, відповідно, недійсністю договору користування індивідуально визначеним майном, що є комунальною власністю територіальної громади с. Рудого Села від 23.10.2020, що порушує права позивача.

2. Аргументи Релігійної організації «Свято-Духівська парафія Української Православної Церкви»

2.1. Рішенням Рудосільської сільської ради Володарського району Київської області від 23.10.2020 №369-52-VII передано у довгострокове безоплатне володіння та користування для проведення богослужінь релігійній громаді Православної Церкви України села Рудого Села терміном на 49 років приміщення Свято-Троїцької церкви, розміщене за адресою: село Руде Село Володарського району Київської області, вул. Кооперативна, 16.

23.10.2020 між Рудосільською сільською радою Володарського району Київської області (власник) та Релігійною громадою Свято-Троїцької парафії Православної Церкви України (користувач) укладено договір користування індивідуально визначеного майна, що є комунальною власністю територіальної громади села Рудого Села.

Відповідно до пункту 1.1. Договору власник передає, а користувач приймає у довгострокове користування і володіння приміщення Свято-Троїцької церкви, балансова вартість якого складає 524666,00 грн.

Згідно з пунктом 6.1 Договору термін дії договору складає 49 років з 23.10.2020 по 23.10.2069.

2.2. Свято Троїцька церква є пам`яткою національного значення (охоронний номер 926).

Відповідно до статті 18 Закону України «Про охорону культурної спадщини» об`єкти культурної спадщини, що є пам`ятками (за винятком пам`яток, відчуження або передача яких обмежується законодавчими актами України) можуть бути відчужені, а також передані власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини.

Рудосільською сільською радою Володарського району Київської області від 23.10.2020 оскаржуване рішення про передачу культурної спадщини прийнято одноособово без відповідного погодження органу охорони культурної спадщини, що є підставою для його скасування.

2.3. В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості щодо релігійної громади Православної Церкви України села Рудого Села та релігійної громади Свято-Троїцької парафії Православної Церкви України, тобто, рішенням ради передано в користування майно неіснуючим особам, що підтверджується листом № 829/01-11 від 16.04.20201 Управління культури Київської обласної державної адміністрації та довідкою № 23 від 09.04.2021 Управління Білоцерківської Єпархії.

2.4. Укладений між сторонами договір користування майном за своєю правовою природою є договором найму, який в розумінні статті 793 Цивільного кодексу України підлягає нотаріальному посвідченню, з огляду на строк його дії, проте, спірний договір нотаріально не посвідчений.

3. Аргументи Рудосільської сільської ради Володарського району Київської області

3.1. Відповідач-1 відзиву на позовну заяву не надав, про розгляд справи щодо нього у господарському суді судом направлена ухвала Господарського суду Київської області на його належну адресу: 09342, Київська обл., Володарський р-н, с. Руде Село, вул. Паркова, буд. 8, що встановлена судом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

3.2. За приписом пункту 10 частини 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про місцезнаходження юридичної особи.

Відповідно до статті 10 вказаного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, винесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

3.3. Відповідно до трекінгу відстеження поштового відправлення № 020 з офіційного веб-сайту ПАТ "Укрпошта" у мережі Інтернет, ухвала суду вручена відповідачу 26.04.2021.

3.4. З огляду на вказані положення чинного законодавства та обставини отримання відповідачем ухвали суду, суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача про розгляд справи щодо нього у господарському суді та його процесуальні права на надання суду заперечень на позов і доказів.

4. Аргументи Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області

4.1. Відповідач-2 відзиву на позовну заяву не надав, про розгляд справи щодо нього у господарському суді судом направлена ухвала Господарського суду Київської області на його належну адресу: 09300, Київська обл., смт Володарка, вул. Кооперативна, буд. 9, що встановлена судом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

4.2. Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача-2 надходили клопотання (вх. № 10054/21 від 28.04.2021, вх. № 9746/21 від 26.04.2021) про розгляд справи без участі представника відповідача-2 за наявними у матеріалах справи документами.

4.3. З огляду на вказані положення чинного законодавства та обставини отримання відповідачем ухвали суду, суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача про розгляд справи щодо нього у господарському суді та його процесуальні права на надання суду заперечень на позов і доказів.

5. Норми права, що підлягають застосуванню

5.1. За приписами частин 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках; суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу;

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачається, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною 3 статті 640 Цивільного кодексу України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

За змістом статті 759 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 283 Господарського кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно із частинами першою та другою статті 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до статті 793 Цивільного кодексу України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню, крім договору, предметом якого є майно державної або комунальної власності, який підлягає нотаріальному посвідченню у разі, якщо він укладений за результатами електронного аукціону строком більше ніж на п`ять років.

5.2. Відповідно до статті 18 Закону України «Про охорону культурної спадщини» об`єкти культурної спадщини, що є пам`ятками (за винятком пам`яток, відчуження або передача яких обмежується законодавчими актами України) можуть бути відчужені, а також передані власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини.

5.3. Статтею 12 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» визначено, що Статут (положення) релігійної організації, який відповідно до цивільного законодавства визначає її правоздатність, підлягає реєстрації у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Згідно з статтею 13 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» релігійна організація визнається юридичною особою з дня її державної реєстрації. Релігійна організація як юридична особа користується правами і несе обов`язки відповідно до чинного законодавства і свого статуту (положення).

5.4. Згідно з статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають: право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки.

5.5. Відповідно до статті 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Норма частини 2 статті 220 Цивільного кодексу України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210, частиною третьою статті 640 Цивільного кодексу України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов`язків для сторін.

5.6. Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з статтею 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором; у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За частинами 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6. Фактичні обставини, встановлені судом, докази, що прийняті та відхилені судом, мотиви прийняття або відхилення кожного доказу та аргументу, викладеного сторонами у матеріалах справи та висновки суду за результатами розгляду справи

Предмет позову: визнати незаконним та скасувати рішення Рудосільської сільської ради Володарського району Київської області від 23.10.2020 №369-52-VII «Про передачу в безоплатне довгострокове користування релігійній громаді с. Рудого Села ПЦУ будівлі Свято-Троїцької церкви», визнати недійсним договір користування індивідуально визначеного майна, що є комунальною власністю територіальної громади с. Рудого Села від 23.10.2020.

Підстави позову:

Позовні вимоги обґрунтовані незаконністю рішення Рудосільської сільської ради Володарського району Київської області від 23.10.2020 №369-52-VII і, відповідно, недійсністю договору користування індивідуально визначеним майном, що є комунальною власністю територіальної громади с. Рудого Села від 23.10.2020, з огляду на порушення вимог статей 203, 215 Цивільного кодексу України та статей 12, 13 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації».

6.1. Відносно вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Рудосільської сільської ради Володарського району Київської області від 23.10.2020 №369-52-VII «Про передачу в безоплатне довгострокове користування релігійній громаді с. Рудого Села ПЦУ будівлі Свято-Троїцької церкви», суд зазначає таке.

6.1.1. Свято-Троїцька церква чинна церква у селі Руде Село Володарського району Київської області; пам`ятка архітектури національного значення (охоронний номер 926).

Відповідно до пункту 926 Доповнення до списку пам`яток архітектури Української РСР, що перебувають під охороною держави (затверджено постановою Ради Міністрів УРСР від 06.09.1979 № 442) с. Руде Село, Церква XVIII ст. перебуває під охороною держави.

6.1.2. Згідно з статтею 18 Закону України «Про охорону культурної спадщини» об`єкти культурної спадщини, що є пам`ятками (за винятком пам`яток, відчуження або передача яких обмежується законодавчими актами України) можуть бути відчужені, а також передані власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини.

Статтею 12 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» визначено, що Статут (положення) релігійної організації, який відповідно до цивільного законодавства визначає її правоздатність, підлягає реєстрації у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Згідно з статтею 13 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» релігійна організація визнається юридичною особою з дня її державної реєстрації. Релігійна організація як юридична особа користується правами і несе обов`язки відповідно до чинного законодавства і свого статуту (положення).

6.1.3. Як вбачається з оскаржуваного рішення, радою передано в довгострокове володіння і користування релігійній громаді Православної Церкви України села Рудого Села терміном на 49 років приміщення Свято-Троїцької церкви, що розташоване за адресою: Київська обл., Володарський р-н, село Руде Село, вул. Кооперативна, 16, в наслідок чого, підписано договір користування вищезазначеним майном з релігійною громадою Свято-Троїцької парафії Православної Церкви, в особі настоятеля Свято-Троїцького храму протоієрея Кулика В.Я.

6.1.4. Відповідно до листа Управління культури Київської обласної державної адміністрації від 16.04.2021 № 929/01-11 відомості щодо релігійної організації Релігійна громада Свято-Троїцької парафії Православної Церкви України з місцезнаходженням: Київська обл., Володарський р-н, село Руде Село, вул. Кооперативна, 16 - відсутні.

В Єдиному державному реєстрі із місцезнаходженням село Руде Село Володарського району Київської області, станом на 16.04.2021, містяться відомості лише щодо організації з назвою: релігійна організація Свято-Духівська парафія Української Православної Церкви (, Київська обл., Володарський р-н, село Руде Село, вул. Кооперативна, 16).

6.1.5. Довідкою № 23 від 09.04.2021 Управління Білоцерківської Єпархії Української Православної Церкви повідомило, що 26.11.1991 в с. Руде Село Володарського району Київської області створена Свято-Духівська парафія (), настоятелем якої і до сьогодні є протоієрей Ігор Безоглюк (Указ № 52 від 91.07.1996), про існування інших релігійних общин у с. Руде Село невідомо.

6.1.6. Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: найменування юридичної особи, у тому числі скорочене (за наявності); ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (далі - ідентифікаційний код); організаційно-правова форма; вид релігійної організації; віросповідна приналежність релігійної організації; вид громадського формування (політична партія, структурне утворення політичної партії; громадське об`єднання, місцевий осередок громадського об`єднання із статусом юридичної особи; професійна спілка, об`єднання професійних спілок, організація профспілки, передбачена статутом профспілки, об`єднання організацій профспілок, організація роботодавців, об`єднання організацій роботодавців; творча спілка, місцевий осередок творчої спілки); мета діяльності громадського формування; місцезнаходження юридичної особи.

Частиною 4 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» визначено, що відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

6.1.7. Суд здійснив офіційний запит до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та встановив відсутність будь-яких відомостей про релігійну організацію Релігійна громада Свято-Троїцької парафії Православної Церкви України.

6.1.8. Відповідно до статті 91 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Статтею 92 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність установлена законом (нікчемний правочин).

6.1.9. Оскільки спірним рішенням передано в довгострокове володіння і користування приміщення Свято-Троїцької церкви, що розташоване за адресою: Київська обл., Володарський р-н, село Руде Село, вул. Кооперативна, 16 релігійній громаді Православної Церкви України села Рудого Села, відомості про створення якої відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» - відсутні, суд, з урахуванням вимог статей 2, 203, 215 Цивільного кодексу України, дійшов висновку про визнання незаконним та скасування рішення Рудосільської сільської ради Володарського району Київської області від 23.10.2020 №369-52-VII «Про передачу в безоплатне довгострокове користування релігійній громаді с. Рудого Села ПЦУ будівлі Свято-Троїцької церкви».

6.2. Відносно визнання недійсним договору користування індивідуально визначеного майна, що є комунальною власністю територіальної громади с. Рудого Села від 23.10.2020, суд зазначає таке.

6.2.1. Згідно з частиною 3 статті 640 Цивільного кодексу України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

За змістом статті 759 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 283 Господарського кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно із частинами першою та другою статті 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

6.2.2. Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний договір користування індивідуально визначено майна, що є комунальною власністю територіальної громади с. Рудого Села, укладено строком на 49 років.

6.2.3. Відповідно до статті 793 Цивільного кодексу України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню, крім договору, предметом якого є майно державної або комунальної власності, який підлягає нотаріальному посвідченню у разі, якщо він укладений за результатами електронного аукціону строком більше ніж на п`ять років.

Згідно з частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За статтею 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

6.2.4. З огляду на те, що спірним договором передано в користування нерухоме майно строком на 49 років, суд, враховуючи вимоги статей 793, 115, 220 Цивільного кодексу України і того, що зазначений правочин нотаріально не посвідчений, дійшов висновку про його нікчемність, проте, позивачем оспорюється зазначений правочин, з огляду на те, що договір породжує передбачені ним правові наслідки, які полягають у перешкоджанні іншими особами позивачу у проведенні богослужінь у спірному приміщенні.

6.2.5. На підтвердження користування зазначеним приміщенням до матеріалів справи долучено: довідку Рудосільської сільської ради № 385 від 2006 року про те, що Свято-Духівська парафія Української Православної Церкви використовує для проведення богослужінь культову споруду, що знаходиться в с. Рудому Селі по вул. Коперника, акти приймання передачі виконаних будівельних робіт на спірному об`єкті, видаткові накладні, лист Володарського районного відділу земельних ресурсів, листи Головного управління ДСНС України в Київській області, технічний звіт та технічні умови.

6.2.6. Згідно з статтею статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

6.2.7. Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При розгляді даної справи судом враховані висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладені у постанові від 31.10.2019 у справі № 910/15587/18 про визнання нікчемних правочинів недійсними (у якій обставини справи збігались з обставинами даної справи у тому, що позовні вимоги обгрунтовані наявністю правових підстав для визнання недійсним правочину, нікчемність якого встановлена приписами закону, оскільки спір у справі виник у зв`язку із невизнанням відповідачем нікчемності спірного договору, а також в обгрунтування позову позивач посилався на те, що наведений договір підлягає визнанню недійсним у судовому порядку як оспорюваний правочин) щодо такого.

Стосовно обраного позивачем способу захисту цивільних прав - про визнання недійсним нікчемного договору, суд виходить з такого.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Аналогічний за змістом перелік способів захисту передбачений у частині другій статті 20 Господарського кодексу України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту.

Якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом (аналогічна позиція міститься у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.10.2018 зі справи № 369/2770/16-ц, від 07.11.2018 зі справи № 357/3394/16-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 зі справи № 916/3156/17).

Водночас, такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів.

В обґрунтування позовів, як у справі № 910/15587/18, так і у даній справі, позивачі посилались також й на те, що спірні договори підлягають визнанню недійсними у судовому порядку і як оспорювані правочини.

Так, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Отже, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору (договорів) недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними, а також наявність у позивача порушеного права чи інтересу в результаті укладення спірного правочину (правочинів).

Водночас, якщо суд у вирішенні спору з`ясує, що оспорюваний правочин є нікчемним, суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність.

Отже, недійсність нікчемного правочину встановлена законом (абсолютна підстава), у той час як оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора (відносна підстава). При цьому, наслідком встановлення у розгляді справи обставин нікчемності оспорюваного правочину є зазначення про його недійсність у резолютивній частині рішення (у такому випадку, потреба у дослідженні фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання такого правочину недійсним як оспорюваного, - відсутня).

Таким чином, з огляду на те, що позивач в обґрунтування позову посилається також й на те, що договір підлягає визнанню недійсним у судовому порядку і як оспорюваний правочин (одночасно зазначаючи підстави його нікчемності), суду, насамперед, у вирішенні такого спору слід встановити, чи є такий правочин нікчемним в силу закону (як абсолютна підстава його недійсності), відповідно, чи є останній недійсним як нікчемний правочин (у такому випадку, про недійсність нікчемного правочину зазначається у резолютивній частині рішення), і лише за відсутності підстав вважати його недійсним в силу закону (як нікчемного), суду належить дослідити наявність чи відсутність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним як оспорюваного. У наведеному контексті, зокрема, належить з`ясувати, чи поширюються зазначені позивачем законодавчі приписи на спірні правовідносини; чи містять норми права, на які посилався позивач в обґрунтування підстав для визнання правочину недійсним як оспорюваного підстави для визнання правочину недійсним, чи були дотримані останні при укладенні оспорюваного правочину та, чи є їх недотримання підставою для визнання правочину недійсним.

6.2.8. Враховуючи вищенаведене, те, що договір користування індивідуально визначеного майна укладений на 49 років без нотаріального посвідчення, що частиною 1 статті 220 Цивільного кодексу України визначено як підстава нікчемності договору, те, що договір укладено з релігійною громадою Православної Церкви України села Рудого Села, відомості про створення якої відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» відсутні, відсутність відомостей про погодження органу охорони культурної спадщини на передачу у користування об`єкту культурної спадщини, що порушує вимоги статей 2, 13 Господарського процесуального кодексу України, статей 203, 215 Цивільного кодексу України і є підставою для визнання договору недійсним, вищевикладені висновки суду про наявність підстав для скасування рішення органу місцевого самоврядування, що стало підставою спірного договору, і того, що спірним договором порушуються права позивача на користування спірним нерухомим майном, суд дійшов висновку про наявність підстав для зазначення про недійсність договору користування індивідуально визначеного майна, що є комунальною власністю територіальної громади с. Рудого Села від 23.10.2020.

7. Результати розгляду справи

7.1. Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

7.2. Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

7.3. Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи у їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позову.

7.4. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 175-р "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Київської області" та постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807 "Про утворення та ліквідацію районів" Володарська територіальна громада утворена 12.06.2020 шляхом об`єднання територіальних громад Володарського району, у тому числі, Рудосільської сільської ради.

Натомість, на час розгляду справи, Рудосільська сільська рада перебуває у стані припинення.

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій" внесено зміни до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", зокрема, до розділу V "Прикінцеві та перехідні положення, - пункт 6.1., за яким до прийняття закону про адміністративно-територіальний устрій України закінчення повноважень сільських, селищних, міських рад, їхніх виконавчих органів, а також реорганізація сільських, селищних, міських рад, їхніх виконавчих органів як юридичних осіб у зв`язку із змінами в адміністративно-територіальному устрої України здійснюються з урахуванням таких положень, зокрема, сформована територіальна громада є правонаступником усього майна, прав та обов`язків розформованої територіальної громади з урахуванням особливостей, визначених підпунктами 5, 6 цього пункту.

Ураховуючи те, що запис про припинення Рудосільської сільської ради не внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, відтак, вона не припинена, натомість, Володарська селищна рада діє як уповноважений орган місцевого самоврядування на території села Руде Село та є правонаступником усього майна, прав та обов`язків розформованої територіальної громади згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 175-р "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Київської області" та постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807 "Про утворення та ліквідацію районів", суд дійшов висновків про те, що Рудосільська сільська рада та Володарська селищна рада є належними співвідповідачами у справі.

8. Розподіл судових витрат

8.1. Згідно з статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідачів у повному обсязі, солідарно.

Враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи та керуючись статтями 73, 74, 76-86, 232, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

1. Позов (вх. № 445/21 від 11.02.2021) Релігійної організації "Свято-Духівська парафія Української Православної церкви" до Рудосільської сільської ради Володарського району Київської області, Володарської селищної ради про скасування рішення Рудосільської сільської ради Володарського району Київської області від 23.10.2020 №369-52-VII та визнання недійсним договору користування індивідуально визначеного майна, що є комунальною власністю територіальної громади с. Рудого Села від 23.10.2020 задовольнити повністю.

2. Визнати незаконним та скасувати рішення Рудосільської сільської ради Володарського району Київської області від 23.10.2020 №369-52-VII «Про передачу в безоплатне довгострокове користування релігійній громаді с. Рудого Села ПЦУ будівлі Свято-Троїцької церкви».

3. Визнати недійсним договору користування індивідуально визначеного майна, що є комунальною власністю територіальної громади с. Рудого Села від 23.10.2020.

4. Стягнути солідарно з Рудосільської сільської ради Володарського району Київської області (09342, Київська обл., Володарський р-н, с. Руде Село, вул. Паркова, буд. 8, ) та Володарської селищної ради (09300, Київська обл., смт Володарка, вул. Кооперативна, буд. 9, ) на користь Релігійної організації "Свято-Духівська парафія Української Православної церкви" (09300, Київська область, Володарський р-н, смт Володарка, вул. Миру, буд. 196, ) 4540,00 грн. (чотири тисячі п`ятсот сорок гривень) судового збору.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 19.05.2021.

Суддя С.О. Саванчук