РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.05.2021Справа № 910/19518/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., за участю секретаря судового засідання Ярошевської І.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий Дар», Львівська обл., м. Городок

до

1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"», м. Київ,

2. Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-2 - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ

Представники:

від позивача: не з`явилися;

від відповідача-1: Тімку К.І.;

від відповідача-2: Ковалик В.В.;

від третьої особи: Шутов О.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Яблуневий Дар» (далі - ТзОВ «Яблуневий Дар»/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"» (далі - ТзОВ «Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"»/відповідач-1) та Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»/відповідач-2) про визнання недійсним договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №2096/К/2 від 06.12.2019, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. та зареєстровано в реєстрі за №946.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.11.2019 проведені електронні торги з продажу пулу активів, які оформлені протоколом електронних торгів #UKR-2019-05, за результатами яких між відповідачем-1 та відповідачем-2 укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №2096/К/2 від 06.12.2019, внаслідок чого до ТзОВ «ФК "Інвестохіллс Веста"» перейшли права вимоги банку до позичальників, в тому числі і право вимоги до позивача. ТзОВ «Яблуневий Дар» вважає, що оскільки Господарський суд міста Києва рішенням від 20.10.2020 у справі № 910/5251/20 визнав недійсними електронні торги з продажу пулу активів, які оформлені протоколом електронних торгів #UKR-2019-05, відповідно підлягає визнанню недійсним оспорюваний договір, яким порушені його права та законні інтереси внаслідок укладення саме цього правочину.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 14.12.2020 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучив до участі у справі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-2, підготовче засідання призначив на 01.02.2021.

04.01.2021 через канцелярію суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому ТзОВ «Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"» заперечило проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачем не наведено належного обґрунтування, яким чином оспорюваний правочин порушує його права. Крім того, відповідач-1 вказує на те, що рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 у справі №910/5251/20 не набрало законної сили, а також позивач не був учасником в цій справі, відтак обставини, встановлені судом при вирішенні справи №910/5251/20 не мають преюдиційного значення при розгляді справи №910/19518/20.

11.01.2021 до канцелярії суду від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому ПАТ «Дельта Банк» заперечило проти заявлених позовних вимог з огляду на те, що позивачем не наведено належного обґрунтування порушення прав та інтересів внаслідок укладення спірного договору, та не доведено, що в результаті визнання такого договору недійсним права позивача буде захищено та відновлено. Крім того, є безпідставним посилання позивача на обставини, встановлені Господарським судом міста Києва у рішенні від 20.10.2020 у справі №910/5251/20, оскільки рішення у цій справі не набрало законної сили.

Господарський суд міста Києва ухвалами від 12.01.2021 повідомив учасників процесу про перенесення підготовчого засідання з 01.02.2021 на 11.02.2021 у зв`язку із направленням судді Бондарчук В.В. на підготовку для підтримання кваліфікації суддів господарських судів на 2021 рік згідно з Календарним планом Національної школи суддів України.

26.01.2021 через канцелярію суду від відповідача-1 надійшло клопотання про об`єднання справ №910/19518/20 та №910/19515/20 в одне провадження.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 29.01.2021 у задоволенні клопотання ТзОВ «Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"» про об`єднання справ №910/19518/20 та №910/19515/20 в одне провадження відмовив.

10.02.2021 до канцелярії суду від позивача надійшла заява про зміну підстав позову із залишенням попередніх підстав, викладених у позовній заяві. Зокрема, позивач зазначає, що за своєю правовою природою оспорюваний договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №2096/К/2 від 06.12.2019 є договором факторингу. Згідно умов цього договору до відповідача-1 перейшло право вимоги за кредитними договорами: №ВКЛ-2005469 від 21.01.2011, №НКЛ-2005469/2 від 19.07.2012, №ВКЛ-2005469/4 від 27.06.2013, №НКЛ-2005469/5 від 03.07.2013, при цьому валюту кредиту за цими договорами визначено у євро.

Відповідно до п. 1.2. Положення про порядок надання небанківським установам, національному оператору поштового зв`язку генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 09.08.20002 № 297, небанківська фінансова установа має право здійснювати операції, передбачені ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», якщо вони є валютними операціями, тільки після отримання генеральної ліцензії згідно з п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання валютного контролю». Таким чином, на думку позивача, приймаючи до уваги, що оспорюваний правочин є договором факторингу, а в силу положень ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг належить до фінансових послуг, при цьому валютою кредитних договорів є євро, відповідно ТзОВ «ФК "Інвестохіллс Веста"» необхідно було при укладенні оспорюваного договору, отримати генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій. Проте, згідно з інформацією Національного банку України, ТзОВ «ФК "Інвестохіллс Веста"» не видавалась генеральна ліцензія та/або індивідуальна ліцензія Національного банку України на право здійснення операцій з іноземною валютою, що є підставою для визнання договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №2096/К/2 від 06.12.2019 недійсним.

11.02.2021 відповідачем-1 подано до канцелярії суду клопотання про відкладення розгляду справи.

11.02.2021 суд відклав підготовче засідання на 01.03.2021.

01.03.2021 до канцелярії суду від позивача надійшло клопотання про витребування додаткових доказів, в якому ТзОВ «Яблуневий Дар» просило суд витребувати у Національного банку України інформацію про те, чи отримувались ТзОВ «ФК "Інвестохіллс Веста"» індивідуальні ліцензії на здійснення валютних операцій.

01.03.2021 до канцелярії суду від відповідача-1 надійшов відзив на заяву позивача про зміну підстав позову, в якому ТзОВ «ФК "Інвестохіллс Веста"» надало заперечення на доводи позивача, викладені у заяві про зміну підстав позову, посилаючись на їх безпідставність з огляду на те, що нормами чинного законодавства не передбачено будь-яких обмежень прав фізичних або юридичних осіб на участь у торгах з продажу прав вимоги банком, який перебуває на стадії виведення з ринку (ліквідації).

01.03.2021 суд у підготовчому засіданні, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив прийняти до розгляду заяву позивача про зміну підстав позову.

Крім того, Господарський суд міста Києва ухвалою від 01.03.2021 витребував у Національного банку України інформацію щодо видачі ТзОВ «ФК "Інвестохіллс Веста"» індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій та відклав підготовче засідання на 29.03.2021.

17.03.2021 до канцелярії суду від Національного банку України надійшов лист на виконання вимог суду, в якому заначено, що Національним банком України індивідуальні ліцензії, відповідно до вимог ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» за період з 01.01.2005 до 06.02.2019 ТзОВ «ФК "Інвестохіллс Веста"» не видавались.

26.03.2021 до канцелярії суду надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

29.03.2021 до канцелярії суду надійшли додаткові пояснення відповідача-1.

29.03.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 26.04.2021.

26.04.2021 суд оголосив перерву в судовому засіданні на 17.05.2021.

17.05.2021 у судовому засіданні представники ТзОВ «ФК "Інвестохіллс Веста"», ПАТ «Дельта Банк» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву.

Представник ТзОВ «Яблуневий Дар» у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі постанови Правління Національного банку України № 150 від 02.03.2015 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 51 від 02.03.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк», згідно якого з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк».

Відповідно до постанови Правління Національного банку України № 664 від 02.10.2015 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 181 від 02.10.2015 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №2361 від 19.09.2019 «Про затвердження умов продажу активів АТ «Дельта Банк», АТ «КБ «Надра» та АТ «Банк «Фінанси та Кредит», визначено активи трьох банків, що підлягають продажу шляхом проведення відкритих торгів (аукціонів) із використанням послуг комплексної підготовки та організації торгів (аукціонів) для пулів активів, що надаються Товариством з обмеженою відповідальністю «Фьост Файненшіал Нетворк Юкрейн», на відкритих торгах (аукціоні) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, який складається з автоматичного покрокового зниження початкової (стартової) ціни лоту, етапів подання закритих цінових пропозицій та цінової пропозиції, а саме пул активів, що складається з прав вимоги та інших майнових прав за кредитними договорами, що укладені з суб`єктами господарювання та фізичними особами.

Згідно зазначеного рішення виконавчої дирекції Фонду до складу лоту включено активи АТ «Дельта Банк», АТ «КБ «Надра» та АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Активи трьох банків були сформовані у лот #UKR-2019-05, аукціон з продажу якого відбувся 07.11.2019. Переможцем аукціону стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"». Результати торгів оформлені протоколом електронних торгів/minutes of the online bidding (auction) #UKR-2019-05, складеним 07.11.2019 ТзОВ «Фьост Файненшіал Нетворк Юкрейн».

06.12.2019 між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"» (далі - новий кредитор) за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом #UKR-2019-05 від 07.11.2019, укладено договір № 2096/К/2 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. та зареєстровано в реєстрі за №946.

Відповідно до п. 1.1. договору сторони погодили, що за своєю правовою природою даний договір є правочином з передання банком шляхом продажу прав вимоги, визначених у даному договорі, новому кредитору (відступлення права вимоги).

Згідно п. 1.2. договору сторони цим визначили, що жодне з положень цього договору, а також будь-які платежі, які здійснюватимуться на виконання цього договору, не вважаються та не можуть вважатися фінансуванням банку новим кредитором.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців, іпотекодавців, поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами поруки, договорами іпотеки (іпотечними договорами), договорами застави, договорами про надання гарантії (гарантіями), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстром у додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом - основні договори, надалі за текстом - права вимоги. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.

Відповідно до додатку № 1 до цього договору, до відповідача-1 перейшли права вимоги відповідача-2 до позичальників банку, в тому числі і право вимоги до ТзОВ «Яблуневий Дар» за наступними договорами:

кредитний договір №ВКЛ-2005469 від 21.01.2011, загальна сума заборгованості становить 489 166 848,53 грн;

кредитний договір №НКЛ-2005469/2 від 19.07.2012, загальна сума заборгованості становить 609 906 374,99 грн;

кредитний договір №ВКЛ-2005469/4 від 27.06.2013, загальна сума заборгованості становить 1 873 082 715,89 грн;

кредитний договір №НКЛ-2005469/5 від 03.07.2013, загальна сума заборгованості становить 338 198 637,87 грн.

Отже, позивач, звертаючись до суду з цим позовом, посилається на декілька підстав недійсності договору №2096/К/2 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 06.12.2019, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. та зареєстровано в реєстрі за №946, зокрема:

- укладення оспорюваного договору порушує права та законні інтереси позивача;

- Господарський суд міста Києва рішенням від 20.10.2020 у справі № 910/5251/20 визнав недійсними електронні торги з продажу пулу активів, які оформлені протоколом електронних торгів #UKR-2019-05, внаслідок чого підлягає визнанню недійсним оспорюваний договір, який укладений за результатами цих торгів;

- при укладенні оспорюваного договору сторонами не дотримано вимог щодо суб`єктного складу, оскільки при укладенні договору № 2096/К/2 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за кредитними договорами, який на думку позивача, фактично є договором факторингу, валютою зобов`язання визначено євро, а ТзОВ «ФК "Інвестохіллс Веста"» не отримувало ліцензії Національного банку України на право здійснення операцій з валютними цінностями, відтак, не мало право виступати стороною договірних відносин, які передбачають прийняття виконання позивачем своїх грошових зобов`язань на користь ТзОВ «ФК "Інвестохіллс Веста"» виключно в іноземній валюті.

Так, листом вих. № 18-0005/22219 від 17.03.2021 Національний банк України повідомив суд, що індивідуальні ліцензії, відповідно до вимог ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» за період з 01.01.2005 до 06.02.2019 ТзОВ «ФК "Інвестохіллс Веста"» Національним банком України не видавались.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Так, в силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Під час вирішення даної справи суд виходить з того, що договори можуть бути визнані недійсними лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому у справі про визнання договорів недійсними суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання їх недійсними і настання певних юридичних наслідків.

Судом вище встановлено, що 06.12.2019 між відповідачем-1 та відповідачем-2 за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом #UKR-2019-05 від 07.11.2019, укладено договір № 2096/К/2 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. та зареєстровано в реєстрі за №946.

Так, відповідно до додатку № 1 до цього договору до відповідача-1 перейшли права вимоги відповідача-2 до позичальників банку, в тому числі і право вимоги до позивача.

Як зазначено вище, позивач вважає, що цей договір укладено без дотримання норм чинного законодавства, а також стверджує, що укладення цього правочину порушує його права та законні інтереси, що є підставою для визнання його недійсним.

Так, відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

З аналізу наведеного вище випливає, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Суд зазначає, що договір № 2096/К/2 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 06.12.2019, укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2 і встановлює права і обов`язки саме цих осіб.

Разом з тим, частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Так, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

При цьому, позивач повинен обґрунтувати яким чином та які його права порушено оспорюваним договором саме на момент його укладення, надати докази такого порушення та зазначити спосіб захисту прав та інтересів.

Отже, позивач не є стороною договору, правомірність укладення якого ним оспорюється, однак позивач зазначає, що є боржником перед відповідачем-2 за кредитними договорами, право вимоги за якими перейшло до відповідача-1.

Разом з тим, судом встановлено, що позивачем не наведено належного обґрунтування, яким чином при укладенні оспорюваного договору були порушені його права та законний інтерес, та яким чином буде відновлено його порушене право у разі задоволення позову, відповідно судом не приймаються до уваги наведені вище доводи позивача щодо порушення його прав та інтересу.

Щодо посилання позивача на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 у справі №910/5251/20, яке, на думку ТзОВ «Яблуневий Дар», в силу положень ч. 4 ст. 75 ГПК України має преюдиційне значення при вирішенні цього спору, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що 20.10.2020 Господарським судом міста Києва прийнято рішення у справі № 910/5251/20 за позовом Приватного акціонерного товариства «Білоцерківська Теплоелектроцентраль» до Публічного акціонерного товариства «Банк "Фінанси та Кредит"», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"», Державної організації (установа, заклад) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фьост Файненшіал Нетворк Юкрейн», за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа "Інвестиційна"», Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк "Надра"» та Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсними електронних торгів та договору відступлення прав вимоги та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"», Державної організації (установа, заклад) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фьост Файненшіал Нетворк Юкрейн» про визнання недійсними електронних торгів та їх результатів.

Цим рішенням позови ПрАТ «Білоцерківська Теплоелектроцентраль» та ТзОВ «Танк Транс» задоволено повністю, в тому числі:

- визнано недійсними електронні торги та їх результати, а саме електронні торги з продажу пулу активів, що складаються з прав вимоги та інших майнових прав за кредитними договорами, що укладені суб`єктами господарювання та фізичними особами, частина яких знаходиться в заставі Національного банку України, та дебіторської заборгованості: Активи АТ «Дельта Банк», ПАТ «КБ "Надра"» та АТ «Банк "Фінанси та Кредит"», номер лоту #UKR-2019-05, що проведені 07.11.2019 року, організатором торгів - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фьост Файненшіал Нетворк Юкрейн», результати якого оформлені протоколом електронних торгів/minutes of the online bidding (auction) #UKR-2019-05, сформованим 07.11.2019.

- визнано недійсним договір відступлення права вимоги, укладений 06.12.2019 між ПАТ «Банк "Фінанси та Кредит"» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"», який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. та зареєстровано в реєстрі за №3877.

Однак, Північним апеляційним господарським судом постановою від 25.03.2021 у справі № 910/5251/20 рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 у справі №910/5251/20 - скасовано та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Білоцерківська Теплоелектроцентраль» та позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Танк Транс».

За вказаних обставин, приймаючи до уваги, що рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 у справі № 910/5251/20 скасовано, судом не можуть бути прийняті до уваги обставини, встановлені місцевим господарським судом при розгляді справи №910/5251/20.

Таким чином, станом на час розгляду цієї справи по суті електронні торги з продажу пулу активів, за номером лоту #UKR-2019-05, що проведені 07.11.2019, та результати якого оформлені протоколом електронних торгів/minutes of the online bidding (auction) #UKR-2019-05, сформованим 07.11.2019, недійсними у судому порядку не визнані.

Щодо твердження позивача про те, що оспорюваний договір фактично є договором факторингу та, відповідно, посилання ТзОВ «Яблуневий Дар» на недотримання сторонами при укладенні оспорюваного договору вимог щодо суб`єктного складу, суд зазначає таке.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства (стаття 650 ЦК України).

До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті (частина п`ята статті 655 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ст. 510 ЦК України сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор.

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України).

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Водночас, визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

При цьому, статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями у кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

З наведеного вбачається, що надавати фінансові послуги мають право лише спеціалізовані установи, якими є банки, або інші установи, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16.

Разом із тим, процедура припинення банку як юридичної особи проводиться у порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI, і ця процедура здійснюється з метою захисту прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Наслідками початку процедури ліквідації банку, які передбачені статтею 46 спеціального Закону, є, зокрема, завершення банківської діяльності банку закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; настання строку виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) тощо.

Національний банк України приймає рішення про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протягом п`яти днів з дня отримання такої пропозиції Фонду.

При проведенні процедури ліквідації банку Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку.

Майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: на відкритих торгах (аукціоні); шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі.

Для проведення відкритих торгів на підставі договору може залучатися організатор торгів - юридична особа, яка відповідно до установчих документів має право проводити торги (стаття 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Пунктом 5.11 глави 5 розділуПоложення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 липня 2012 року № 2, яке є спеціальним нормативним актом, що визначає умови реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури (в редакції, яка діяла до 21 листопада 2016 року), було унормовано, що реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу між фінансовими установами (банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок).

Так, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 листопада 2016 року № 2526 «Про внесення змін до Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку» у пункті 5.11 глави 5 розділу V цього Положення виключені слова «між фінансовими установами (банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок)».

Судом вище встановлено, що договір № 2096/К/2 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 06.12.2019 укладено за результатами проведених відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом #UKR-2019-05 від 07.11.2019, з продажу пулу активів, в тому числі АТ «Дельта банк», що ліквідується.

Зокрема, в п. 1.2. договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, його сторони визначили, що жодне з положень цього договору, а також будь-які платежі, які здійснюватимуться на виконання цього договору, не вважаються та не можуть вважатися фінансуванням банку новим кредитором.

При цьому, положення нормативно-правових актів, якими врегульовано процедуру ліквідації банку, допускають продаж майна банку, який перебуває в стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання на конкурсних засадах будь-яким суб`єктам правовідносин, у тому числі без статусу банку або фінансової установи.

Таким чином, ураховуючи відкликання Національним банком України 02.10.2015 банківської ліцензії ПАТ «Дельта Банк», а також наслідки початку процедури ліквідації банку й цілі цієї процедури, обмеження прав фізичних та юридичних осіб на участь у торгах з продажу прав вимоги ПАТ «Дельта Банк» законодавством не визначені.

В той же час, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених Законом.

Положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та прийняті на його виконання нормативно-правові акти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які не містять заборони щодо придбання фізичними та юридичними особами майна неплатоспроможного банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, є пріоритетними щодо інших нормативних актів України.

Вказаний висновок узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 910/4816/18 та від 16.12.2020 у справі № 640/14873/19.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що оспорюваний договір не є договором факторингу, оскільки, як зазначено вище, положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та прийняті на його виконання нормативно-правові акти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, не містять заборони щодо придбання юридичними особами майна неплатоспроможного банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами.

Суд також вважає безпідставним посилання позивача на п. 1.2. Положення про порядок надання небанківським фінансовим установам, національному оператору поштового зв`язку генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 09 серпня 2002 року № 297, з огляду на таке.

Згідно пункту 1.2 Положення про порядок надання небанківським фінансовим установам, національному оператору поштового зв`язку генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 09 серпня 2002 року № 297, небанківська фінансова установа має право здійснювати операції, передбачені статтею 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», якщо вони є валютними операціями, тільки після отримання генеральної ліцензії згідно з пунктом 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

При цьому, позивач у своїх доводах посилається на те, що згідно п. 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», факторинг належить до фінансових послуг, а оспорюваний договір є договором факторингу.

Отже, судом не приймаються до уваги і ці доводи позивача, з огляду на те, що судом вище встановлено, що оспорюваний договір не є договором факторингу.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. 76, ст. 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ураховуючи встановлене вище, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено та документально не підтверджено обставин, викладених у позовній заяві, що має наслідком відмову у задоволенні позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76, 129, 145, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий Дар» відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 26.05.2021.

Суддя В.В. Бондарчук