ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2021 р. Справа №914/2207/20

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Матущака О.І.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Гулик Н.Г.,

явка учасників справи:

від позивача Шимборська О.А.

від відповідача Лещинець Л.В.

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Мейнфрейт Україна» б/н від 19.02.2021 (вх.№01-05/733/21 від 25.02.2021)

на рішення Господарського суду Львівської області від 21.01.2021, суддя: Петрашко М.М., м. Львів, повний текст рішення складено 01.02.2021,

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Мейнфрейт Україна», м.Київ,

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «ФЛГ», м. Львів,

про стягнення збитків у розмірі 275 377,28 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

28.08.2020 в Господарський суд Львівської області звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Мейнфрейт Україна» (далі по тексту ТОВ «Мейнфрейт Україна») з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ФЛГ» (далі по тексту ТОВ «ФЛГ») про стягнення в порядку регресу збитків на загальну суму 275 377,28 грн. у зв`язку з пошкодженням вантажу під час його перевезення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено вантаж, який позивач, як експедитор, доручив перевезти відповідачу згідно з укладеним між ними договором №ДТМ-720 від 18.07.2019. Оскільки вартість пошкодженого вантажу позивач відшкодував власнику вантажу (ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані»), то просить суд стягнути з відповідача суму завданих збитків у регресному порядку.

Правовими підставами позову зазначає ст.ст. 11, 626, 629, 909, 920, 924 Цивільного кодексу України, ст.ст. 224, 225, 307, 314, 315 Господарського кодексу України, ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 21.01.2021 відмовлено у задоволенні вищезазначеного позову.

Вказане рішення мотивоване тим, що відповідачем доведено відсутність у нього та у залученого ним до перевезення ФОП Батюка Ю.В. вини у заподіянні шкоди щодо пошкодження спірного вантажу у дорожньо-транспортній пригоді, вчиненій 20.12.2019 на автодорозі Київ-Чоп в с. Дубина Сколівського району Львівської області, що виключає цивільно-правову (господарсько-правову) відповідальність відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем договору №ДТМ-720 від 18.10.2019про надання послуг з перевезення вантажів. Також, судом не встановлено, а позивачем належним чином не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю відповідача та шкодою, про відшкодування якої заявлено позов, враховуючи, що пошкодження вантажу сталося з вини третьої особи. Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем було вжито заходи для належного виконання договору перевезення вантажу, вчасне його доставлення до місця розвантаження.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги повністю, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ТОВ «Мейнфрейт Україна» зазначає, що:

1)суд першої інстанції помилково пов`язав підстави пред`явлення позову з деліктними зобов`язаннями (заподіяння шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди);

2)місцевий господарський суд дійшов до висновку про відсутність вини відповідача у заподіянні шкоди не відповідає фактичним обставинам згідно з якими ФОП Батюк Ю.В., який залучався відповідачем для перевезення спірного вантажу не вжив заходів для його збереження;

3)судом не враховано, що в силу п. 5.1.3 та п. 6.2 договору відповідач зобов`язався компенсувати вартість втраченого/пошкодженого вантажу незалежно від наявності його вини, що узгоджується з ч. 1 ст. 614 ЦК України та ч. 5 ст. 307 ГК України;

4)постанова слідчого від 10.06.2020 про закриття кримінального провадження та висновки експертиз не можуть бути належним та допустимими доказами у цій справі про відшкодування збитків, оскільки не встановлюють наявність чи відсутність вини водія;

Узагальнені доводи та заперечення відповідач.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФЛГ» погодилось з висновками місцевого господарського суду, просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін. Доводи відзиву на апеляційну скаргу аналогічні висновкам місцевого господарського суду, що викладені у оскаржуваному рішенні.

Додатково зазначив, що перевантаження в інший автомобіль є діями, які вживались відповідачем для своєчасного та належного виконання умов договору перевезення. Стверджує, що втрати вантажу не відбулось, а відбулось його пошкодження, яке відбулось не з його вини, а з вини іншої особи винуватця дорожньо-транспортної пригоди.

В судове засідання 12.05.2021 представники сторін з`явилися.

Представники позивача у судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив її задоволити, рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги повністю.

Представники відповідача підтримав доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу та просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що між ТОВ «Мейнфрейт Україна» (експедитор) та ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» (клієнт) укладено договір №LCT/12/10-0616 від 10.06.2016 (а.с.14-22,т.1) за умовами підпунктів 2.1.1 2.1.3 пункту 2.1 якого експедитор за дорученням та за плату клієнта бере на себе зобов`язання організовувати надання наступних послуг: послуги перевезення вантажів (транспортно-експедиційне обслуговування); послуги розвантаження, навантаження, зберігання вантажів на складах тимчасового зберігання, митно-ліцензійних складах; послуги оформлення товаро-транспортних документів.

Згідно підпункту 3.1.1 пункту 3.1 договору експедитор має право для виконання заявки клієнта здійснювати самостійний добір перевізників, агентів, інших третіх осіб та укладати правочини з такими третіми особами від свого імені.

Підпунктом 3.1.3 пункту 3.1 договору передбачено, що у відносинах із третіми особами, залученими експедитором до процесу надання послуг, експедитор діє в якості представника і в інтересах клієнта виключно в рамках цього договору.

Згідно підпункту 3.1.12 пункту 3.1 договору в разі виникнення ситуацій, коли виконання перевезення стає неможливим або затримується з будь-яких причин (дорожньо-транспортна пригода, поломка транспортного засобу, відсутність або закінчення строку дії документів, необхідних для виконання перевезення) експедитор-2 зобов`язаний письмово проінформувати про це експедитора-1 та протягом однієї доби надати заміну транспортного засобу, якщо не буде інших вказівок з боку експедитора.

Відповідно до пункту 6.1 договору сторони несуть взаємну відповідальність за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором відповідно до його умов, а у випадках, не врегульованих цим договором чинним законодавством України.

Згідно пункту 6.2 договору експедитор несе відповідальність за пошкодження/псування/нестачу/втрату вантажу клієнта під час здійснення перевезення та під час зберігання вантажів на митно-ліцензійних складах та (або) складах тимчасового зберігання під митним контролем в розмірі вартості такого вантажу відповідно до товарно-транспортних документів.

На виконання вищезазначеного договору між ТОВ «Мейнфрейт Україна» (експедитор-1) та ТОВ «ФЛГ» (експедитор-2) укладено договір №ДТМ-720 від 18.10.2019 (а.с.23-30,т.1) відповідно до умов якого експедитор-2 зобов`язується за плату і за рахунок експедитора-1 виконати перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні та по території України, а експедитор-1 зобов`язується оплатити надані послуги. Виконання перевезення експедитором-2 здійснюється на підставі погоджених сторонами письмових заявок експедитора-1 щодо кожного окремого перевезення, які є невід`ємною частиною цього договору.

У межах цього договору сторони підписали заявку №ЗТМ-995 від 10.12.2019 (а.с.31,т.1) за змістом якої сторонами погоджено: маршрут - Словаччина - Україна, адреса завантаження Prologiс park DC 4 Gan. Slovakia SCM WH. gate C; дата завантаження - 18.12.2019; відомості про вантаж - запчастини; дата доставки - 20-23.12.2019; адреса розвантаження - м. Київ, вул. Сім`ї Сосніних 7д; вартість послуг - 1400 євро по курсу НБУ на дату розвантаження/перерахунок згідно договору.

Відповідно до заявки ТОВ «ФЛГ» надало автопотяг у складі тягача «Рено Магнум» за реєстраційним номером НОМЕР_1 з напівпричепом «Шмітс» за реєстраційним номером НОМЕР_2 , прізвище водія ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, для виконання умов договору перевезення та заявки №ЗТМ-995 від 10.12.2019, для перевезення вантажу відповідачем було залучено перевізника ФОП Батюка Ю.В., що узгоджується з укладеним між ТОВ «ФЛГ» (експедитор) та ФОП Батюком Ю.В. (перевізник) договором №45 від 16.12.2019 на транспортне обслуговування (а.с.155-157,т.1), за умовами якого останній здійснював перевезення вантажу, який 18.12.2019 прийнятий ним від відправника Samsung SDS Global SCL Slovakia в місці завантаження Prologis park DC 4 Gan, Slovakia SCH WH, gate C «SCM» на підставі заявки №0022 від 16.12.2019 (а.с.158,т.1) та міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) (а.с.155,т.1).

Правовідносини з перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні регулюються главою 32 Господарського кодексу України, главою 64 Цивільного кодексу України, а також Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19 травня 1956 року.

Відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" Україна приєдналася до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19 травня 1956 року в м. Женева.

Відповідно до частин 1, 2 статті 306 ГК України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання, зокрема, автомобільними дорогами; суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

В силу дії частини 1 статті 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до частини 2 статті 307 ГК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі; укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до статтей 4 та 9 Конвенції договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, яка є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником. Із зазначеною нормою кореспондується і частина 2 статті 307 ГК України.

Згідно зі статтею 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату; договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі; укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

За приписами статті 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

За умовами укладеного між ТОВ «Мейнфрейт Україна» договору №ДТМ-720 від 18.10.2019 (а.с.23-30,т.1) передбачено умови перевезення та додаткові умови, які ивзначені у заявці №ЗТМ-995 від 10.12.2019 (а.с.31,т.1), а тому між сторонами виникли договірні зобов`язання з транспортного еспедирування.

Згідно з ст. 932 ЦК України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб, експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Отже, місцевий господарський суд правильно з`ясував спірні правовідносини, які виникли між сторонами та кваліфікував їх як відносини транспортного експедирування.

20.12.2019 приблизно о 19:30 на 649 км + 80 м автодороги «Київ-Чоп» у селі Дубина Сколівського району Львівської області водій ОСОБА_2 , керуючи автопотягом у складі сідлового тягача «Рено Магнум» за реєстраційним номером НОМЕР_3 з напівпричепом «Когель» за реєстраційним номером НОМЕР_4 , не впорався з керуванням та виїхав на смугу зустрічного руху по якій в цей час у зустрічному йому напрямку рухався автопотяг у складі тягача «Рено Магнум» за реєстраційним номером НОМЕР_1 з напівпричепом «Шмітс» за реєстраційним номером НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_2 від отриманих травм помер на місці, а транспортні засоби та наявний у них вантаж зазнав пошкоджень.

Листом від 21.12.2019 (а.с.156,т.1) ТОВ «ФЛГ» повідомило директора ТОВ «Мейнфрейт Україна» (позивач) про факт дорожньо-транспортної пригоди та її наслідки, а також про вжиття експедитором ТОВ «ФЛГ» заходів для перевантаження вантажу в інше авто.

Сторонами не заперечується, що у подальшому вантаж перевантажено у інший транспортний засіб і доставлено на склад вантажоодержувача ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані».

При прийнятті товару вантажоодержувачем виявлено пошкодження вантажу, про що у присутності водія ОСОБА_3 складено акт приймання товару №35 від 23.12.2019 (а.с.34-37,т.1) в якому відображено кількість фактично доставленого товару та кількість пошкодженого товару. Про складення даного акту зроблено відмітку на товарно-транспортній накладні (CMR) від 18.12.2019.

07.02.2020 за участю представників ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» та ТОВ «Мейнфрейт Україна» проведено огляд пошкодженого товару, за результатами якого складено акт №1/07022020 (а.с.120-122,т.1) про пошкодження 119 одиниць товару та втрату 41 одиниці товару.

Відповідно до розрахунку збитку від пошкодженого та втраченого товару затвердженого актом огляду пошкодженого товару №1/07022020 від 07.02.2020 розмір таких збитків становить 275 377,28 грн.

На підставі ст.ст. 611, 934 Цивільного кодексу України та пунктів 6.1,6.2 договору №LCT/12/10-0616 від 10.06.2016, який укладений між ТОВ «Мейнфрейт Україна» та ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» останнє звернулось з вимогою (вих. №SEUC 20/03/0221 від 06.03.2020) про відшкодування зазначеної суми збитків.

ТОВ «Мейнфрейт Україна» повністю сплачено вищезазначену суму збитків, а саме 26.06.2020 50 000,00 грн. та 30.07.2020 225 377,28 грн., що підтверджується виписками з банківського рахунку (а.с.128-129,т.1).

Причиною виникнення спору стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача збитків в розмірі вартості пошкодженого вантажу під час перевезення.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків (ст. 611 ЦК України).

Згідно з ст. 934 ЦК України за порушення обов`язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" також передбачено, що експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, які притягнені ним до виконання договору транспортного експедирування, в тому ж порядку, як і за власні дії.

Відповідно до статті 17 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду експедитора, внаслідок інструкцій експедитора, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

Перевізник не звільняється від відповідальності з причини несправності транспортного засобу, яким він користувався для виконання перевезення, або з причини дій або недогляду особи, у якої був найнятий транспортний засіб, або агентів і службовців останньої.

За умови дотримання пунктів 2 - 5 статті 18 Конвенції, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата чи ушкодження вантажу є наслідком особливого ризику, нерозривно пов`язаного з однією чи декількома з перерахованих нижче обставин: a) з використанням відкритих безтентових транспортних засобів, якщо таке використання було погоджене і чітко зазначене у вантажній накладній; b) з відсутністю чи дефектами упаковки, у випадках, коли вантажі, що перевозяться без упаковки чи без належної упаковки, за своєю природою піддаються псуванню чи пошкодженню; c) з обробкою, навантаженням, складуванням чи вивантаженням вантажу відправником або одержувачем, чи особами, які діють від імені відправника або вантажоодержувача; d) з природними властивостями деяких вантажів, внаслідок яких вони піддаються повній або частковій втраті чи пошкодженню, зокрема, внаслідок поломки, корозії, гниття, усушки, нормального витоку або дії молі чи шкідників; e) з недостатністю або неадекватністю маркування чи нумерації вантажних місць; f) з перевезенням худоби (частина 4 статті 17 Конвенції).

Якщо відповідно до цієї статті перевізник не несе жодної відповідальності за деякі обставини, що викликали втрату, ушкодження або затримку, то він несе відповідальність лише в тій мірі, у якій обставини, за які він відповідає згідно цієї статті, сприяли виникненню втрати, ушкодження або затримки.

Згідно зі статтею 23 Конвенції, якщо відповідно до положень цієї Конвенції, перевізник зобов`язаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу, така компенсація розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час прийняття його для перевезення. Крім того, підлягають відшкодуванню плата за перевезення, мито, а також інші платежі, пов`язані з перевезенням вантажу, цілком у випадку втрати всього вантажу й у пропорції, що відповідає розміру збитку, при частковій втраті.

Згідно з частинами 1-3 ст. 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

За змістом наведених норм обсяг відповідальності перевізника має бути погоджений сторонами у відповідному договорі і не повинен суперечити положенням чинного законодавства.

Статтями 924 Цивільного кодексу України та 314 Господарського кодексу України визначено принципи майнової відповідальності перевізника: він відповідає при наявності його вини і в межах вартості вантажу і багажу отриманого до перевезення.

Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.

Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони.

Судами встановлено, що згідно умов договору №ДТМ-720 від 18.10.2019 (а.с.23-30,т.1), укладеного між ТОВ «Мейнфрейт Україна» та ТОВ «ФЛГ», відповідач взяв на себе повну матеріальну відповідальність за повну або часткову нестачу/втрату вантажу або його пошкодження/псування, що трапилася в проміжок часу від прийняття вантажу до перевезення і до здачі його одержувачу відповідно до чинного законодавства України і даного договору та повну матеріальну відповідальність за всі дії третіх осіб, залучених ним для виконання договору, в тому числі водіїв та інших осіб.

У зв`язку з наведеним суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що в цьому договорі визначено обсяг та межу відповідальності перевізника, однак жодних застережень щодо його відповідальності чи відповідальності за дії третіх осіб за відсутності вини такі положення не містять.

Тому спростовуються доводи апелянта про те, що повна матеріальна відповідальність перевізника за укладеним між сторонами договором не залежить від наявності в нього вини.

Разом з тим, суд першої інстанції правильно відзначив, що господарський суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати питання про винуватість або невинуватість особи в скоєні дорожньо-транспортної пригоди, однак, в межах даної господарської справи суд повинен дослідити та оцінити докази, надані відповідачем в обґрунтування відсутності підстав для притягнення його до цивільно-правової (господарсько-правової) відповідальності, зокрема відсутності вини у пошкодженні вантажу, що був ввірений її для перевезення.

Судами встановлено, що постановою про закриття кримінального провадження від 10.06.2020 (КП №0000583) (а.с.212-213,т.1) встановлено, що за фактом ДТП, яка мала місце 20.12.2019 на автодорозі Київ-Чоп в с. Дубина Сколівського району Львівської області, винуватцем ДТП являється водій ОСОБА_2 . Зокрема, з даної постанови вбачається, що ОСОБА_2 загинув після пригоди, та нікому з посторонніх осіб тілесних ушкоджень середньої тяжкості не заподіяв, а тому в його діях відсутні будь-які ознаки кримінального та адміністративного правопорушення. У зв`язку з цим, органом досудового розслідування кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000583 від 21.12.2019, закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Таким чином, правильними є висновки місцевого господарського суду про відсутність вини водія ФОП Батюк Ю.В., яка підтверджується результатами кримінального провадження по вказаній дорожньо-транспортній пригоді.

Доказів щодо притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за наслідками ДТП сторонами не надано,відповідно судами цих обставин не встановлено.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки, суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22, ст. 611, ч. 1 ст. 623 ЦК України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Виходячи з наведеного та в силу ст. 74 ГПК України, саме позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Судами не встановлено наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю відповідача та шкодою, про відшкодування якої заявлено позов, враховуючи, що пошкодження вантажу сталося не з вини відповідача.

Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, Цивільний та Господарський кодекси України передбачають звільнення перевізника від відповідальності, у разі ДТП за умови вчинення ним дії з запобігання та усунення обставин, що можуть спричинити втрату чи пошкодження вантажу, а також наявність обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути внаслідок ДТП.

З огляду на наведене суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову через недоведеність всіх елементів складу цивільного правопорушення, що є необхідною передумовою для задоволення позову.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Апелянтом не спростовано наведених висновків суду першої інстанції, які тягли б за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення та не доведено неправильного застосування норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга ТОВ «Мейнфрейт Україна» підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Заперечення відповідача щодо доводів апеляційної скарги є такими, що відповідають встановленим обставинам по справі.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції залишено без змін, то 6195,99 грн., сплачені апелянтом за подання апеляційної скарги покладаються на нього.

Оскільки з 18.05.2021 по 24.05.2021 (включно) суддя Матущак О.І. перебував у відпустці, то повний текст вказаної постанови складений 25.05.2021.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Мейнфрейт Україна» б/н від 19.02.2021 (вх.№01-05/733/21 від 25.02.2021) залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Львівської області від 21.01.2021 у справі №914/2207/20 залишити без змін.

Судовий збір у розмірі 6195,99 грн. покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя: С.М. Бойко

Судді: О.І. Матущак

Г.Г. Якімець

Повний текст постанови складено 25.05.2021.