ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2021 справа № 914/109/21

Господарський суд Львівської області в складі судді О.Д. Запотічняк

за участю секретаря судових засідань А.П. Полянського

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

до відповідача: Комунального підприємства «Червоноградтеплокомуненерго», Львівська обл., м. Червоноград,

про стягнення 591 280,62 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Дмуховський С.М.;

Хід розгляду справи.

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Комунального підприємства «Червоноградтеплокомуненерго» про стягнення 591 280,62 грн.

Ухвалою від 20.01.2021 суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив розгляд справи на 16.02.2021.

Ухвалою від 16.02.2021 суд відклав розгляд справи на 02.03.2021.

В судове засідання 02.03.2021 року з`явився представник Відповідача, Позивач не з`явився, подав клопотання про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та зазначив про неможливість з`явитись в судове засідання, відтак суд відклав розгляд справи на 16.03.2021.

В судовому засіданні 16.03.2021 оголошувалась перерва до 25.03.2021.

Ухвалою від 25.03.2021 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до розгляду по суті на 20.04.2021.

У зв`язку із епідеміологічною ситуацією в Україні, судове засідання 20.04.2021 не відбулось.

Ухвалою від 21.04.2021 суд призначив розгляд справи на 06.05.2021.

Ухвалою від 06.05.2021 суд відклав розгляд справи на 18.05.2021.

В судове засідання 18.05.2021 з`явився представник Відповідача, надав пояснення по суті спору. Позивач не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у відсутності представника Позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

В судовому засіданні 18.05.2021 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Правова позиція позивача.

Поданий позов позивач обґрунтовує тим, що 09.10.2018 між позивачем (постачальником) та відповідачем (споживачем) укладено договір постачання природного газу № 6554/18-КП-21, на виконання якого відповідачу протягом листопада 2018 квітень 2019 було поставлено природний газ на загальну суму 4 013 328,87 грн. Оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 договору. Сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за договором становить 342 035,72 грн.

Оскільки поставлений природний газ був оплачений споживачем з порушенням строку, встановленого у договорі, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з КП Червоноградтеплокомуненерго:

- 342 035,72 грн основної заборгованості;

- 183 348,40 грн. пені;

- 36 256,79 грн 3% річних;

- 29 639,72 грн інфляційних втрат.

Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь сплачений за подання позовної заяви судовий збір.

Заперечення відповідач проти позову.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує щодо заявленого позову та просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Заперечення мотивує тим, що КП «Червоноградтеплокомуненерго» не визнає позовних вимог АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в частині щодо стягнення трьох відсотків річних, пені та інфляційних втрат за неналежне виконання грошового зобов`язання за Договором № 6554/18-КП-21 від 09 жовтня 2018 р., оскільки вважає, що відсутня його вина у несвоєчасно проведних розрахунках за отриманий природний газ у спірному періоді.

При цьому пояснює наступне, згідно довідки по операціям з 01.10.2017 р. по 31.08.2019 р. видно, що кошти, які надходили за природний газ за Договором № 6554/18-КП-21 від 09 жовтня 2018 р. це кошти з рахунку із спеціальним режимом використання на виконання постанови Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 р. «Про затвердження порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу».

Відповідно до ч. 1, 3, 5, 7 ст. 19-1 Закону України «Про теплопостачання», оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється. Оплата споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання є обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії. Кошти, що надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з порядком розподілу коштів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, виключно на рахунок: гарантованого постачальника; теплогенеруючої організації; теплопостачальної організації; теплотранспортуючої організації. Цим порядком також визначається механізм перерахування коштів такими організаціями для проведення розрахунків з гарантованим постачальником за весь обсяг спожитого природного газу. Операції на поточних рахунках із спеціальним режимом використання не підлягають зупиненню.

КП «Червоноградтеплокомуненерго», є підприємством, яке виробляє транспортує та поставляє теплову енергію у гарячій воді усім категоріям споживачів, а тому на таке поширюється дія Закону України «Про теплопостачання», а отже усі грошові кошти, які надходять від споживачів на рахунок підприємства згідно ст. 19-1 Закону України «Про теплопостачання» та Порядку розподілу коштів, затв. постановою Кабінету Міністрів України того ж дня згідно коефіцієнту розподілу перераховувалися Товариству.

Так, на виконання Законів України «Про теплопостачання», «Про ринок природного газу» та постанови КМУ №217 від 18.06.2019р. підприємство уклало з АТ «Ощадбанк» договір банківського рахунку яким передбачено відкриття та обслуговування рахунку із спеціальним режимом використання, а тому усі кошти, які надходять відповідачу за надані послуги підлягають автоматичному розподілу та перерахуванню на рахунки постачальника природного газу та Оператора ГРМ згідно нормативів, які щомісячно визначає Регулятор (НКРЕКП).

Отже, вина підприємства у простроченні виконання грошових зобов`язань за поставлений природний газ відсутня. Постановою КМУ від 18.06.2014 №217 затверджено Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки.

У зв`язку з прийняттям Порядку №217 державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває теплопостачальну організацію від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки постачальника природного газу (постачальник із спеціальними обов`язками) за визначеними нормативами.

Відповідачем до матеріалів справи долучено Акт звірки взаєморозрахунків, з якого вбачається заборгованість КП «Червоноградтеплокомуненерго» перед АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в розмірі 342 035,72 грн.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

09 жовтня 2018 року між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - Позивач) та Комунальним підприємством «Червоноградтеплокомуненерго» (далі - Відповідач) укладено договір № 6554/18-КП-21 постачання природного газу (далі -Договір).

На виконання умов Договору, Позивач передав у власність Відповідача у листопаді 2018 квітні 2019 природний газ на загальну суму 4 013 328,87 грн, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу,

Відповідно до пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Однак, як стверджує позивач, відповідачем оплату за переданий газ здійснено лише частково. Сума основної заборгованості за поставлений позивачем у спірний період природний газ становить 342 035,72 грн.

Відповідачем не заперечується сума основної заборгованості, до матеріалів справи долучено Акт звірки взаєморозрахунків, підписаний двома сторонами.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, на який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

У зв`язку з тим, що відповідач своєчасно не сплатив вказану суму коштів, позивач, покликаючись на норму ст. 193 Господарського кодексу України та норми ст.ст. 11, 509, 525, 526, 549, 610, 625 Цивільного кодексу України нарахував 183 348,40 грн. пені, 36 256,79 грн 3% річних та 29 639,72 грн інфляційних втрат, які він просить стягнути з відповідача.

Відповідач просить в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій відмовити, зазначаючи, що не має змоги оплатити вищевказану заборгованість у зв`язку з тим, що підприємство знаходиться у важкому фінансово-економічному стані через прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 р. за № 217 «Про затвердження порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу» та у зв`язку з набранням законної сили Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 14.05.2015 р.

Оцінка суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, 09.10.2018 р. між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - Позивач) та Комунальним підприємством «Червоноградтеплокомуненерго» (далі -Відповідач) укладено договір № 6554/18-КП-21 постачання природного газу (далі -Договір).

На виконання умов Договору, Позивач у листопаді 2018 квітні 2019 передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 4 013 328,87 грн, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу, підписаними та завіреними печатками сторін.

Відповідно до пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Однак, як стверджує позивач, відповідачем оплату за переданий газ здійснено лише частково, та основна заборгованість залишилась непогашеною в розмірі 342 035,72 грн.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, на який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України закріплено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з умов Договору, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1. договору).

До матеріалів справи позивачем долучено копії банківських виписок, якими підтверджується часткова оплата відповідачем заборгованості за договором від 09.10.2018 р. Отже, сума основної заборгованості відповідача перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за поставлений природний газ у період листопада 2018 по квітень 2019 становить 342 035,72 грн та підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Відповідно до ст. 229 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.2 договору визначено, що у разі прострочення відповідачем оплати згідно п. 6.1 договору, відповідач зобов`язується сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу, позивачем було нараховано відповідачу 183 348,40 грн. пені 36 256,79 грн 3% річних та 29 639,72 грн інфляційних втрат.

За результатами перевірки здійсненого позивачем розрахунку, суд встановив, що суми пені, 3% річних та інфляційних втрат нараховано вірно, а тому такі підлягають до задоволення.

Водночас, при прийнятті судом рішення про стягнення з відповідача остаточного розміру нарахованих штрафних санкцій, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 7 Оглядового листа ВГСУ № 01-06/767/2013 від 29.04.2013 року за наявності підстав, передбачених ч.3ст. 551 ЦК України, ч.1ст. 233 ГК України, розмір пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, може бути зменшений за рішенням господарського суду.

Згідно із п. 3.17.4 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 року №18, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Аналогічна позиція висловлена 13 січня 2020 року Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 902/855/18.

В обгрунтування необхідності зменшення нарахованих позивачем штрафних санкцій, відповідач зазначав наступне. Відповідач зі свого боку робив усе можливе для уникнення прострочення розрахунків з позивачем за спожитий природний газ відповідно до договору, однак несвоєчасність оплати кінцевими споживачами, зокрема бюджетними установами/організаціями, послуг з опалення та постачання гарячої води, наявність у відповідача дебіторської заборгованості по субсидіях і пільгах та її несвоєчасне погашення державою, зумовило прострочення відповідачем розрахунків за поставлений природний газ для виробництва теплової енергії та надання послуг з опалення і постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям. Тому заборгованість контрагентів перед відповідачем та відсутність бюджетних асигнувань поставили відповідача у складне фінансове становище, яке не дає можливості вчасно здійснювати свої грошові зобов`язання за договором перед позивачем.

Відповідач, будучи практично єдиним постачальником послуг з опалення та постачання гарячої води для населення та бюджетних установ/організацій м. Червоноград, м. Соснівка та смт. Гірник Львівської області є збитковим підприємством, що підтверджується фінансовою звітністю, долученою до матеріалів справи. Також Відповідачем долучено копії постанов про арешт коштів КП «Червоноградтеплокомуненерго».

Позивач проти зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій заперечував та наголошував на тому, що несвоєчасність з оплати відповідачем за поставлений газ прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів. А збитковість відповідача не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки.

Розглянувши доводи сторін стосовно можливості зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій, суд дійшов висновку заяву відповідача задовольнити частково, при цьому суд виходить з наступних мотивів:

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків.

Велика Палата Верховного суду у постанові від 18.03.2020р. у справі №902/417/18 зробила наступний правовий висновок: «для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві (п.8.24 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

Так, у розглядуваній справі судом встановлено, що відповідач частково сплатив основну заборгованість перед позивачем. Крім того, діяльність відповідача є соціально-значимою, оскільки як теплопостачальна організація, відповідач забезпечує діяльність таких важливих соціальних об`єктів як: учбові заклади, дитячі садки, лікарні, центри соціальної допомоги.

З огляду на наведене, враховуючи й фінансовий стан відповідача, а також величину збитків, які були понесені позивачем у зв`язку з простроченням виконання відповідачем своїх зобов`язань по договору, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення підлягаючої до стягнення пені (неустойки) та стягнути таку в розмірі 91 675,00 грн.

Враховуючи наведене, перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 36 256,79 грн - 3% річних та 29 639,72 грн -інфляційних втрат підлягають до задоволення в повному обсязі.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги підставність позовних вимог, однак, застосовуючи можливість зменшення розміру нарахованих до стягнення штрафних санкцій, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в частині стягнення з відповідача: 342035,72 грн основної заборгованості, 91 675,00 грн пені, 36 256,79 грн 3% річних та 29 639,72 грн інфляційних втрат.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача повністю.

Керуючись статтями 2, 12, 20, 42, 73, 76, 79, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Клопотання про зменшення пені від 16.03.2021 (Вх.№6106/21) задовольнити частково.

3. Зменшити пеню підлягаючу до сплати.

4. Стягнути з Комунального підприємства «Червоноградтеплокомуненерго» (80100, Львівська область, м. Червоноград, вул. Промислова, 1; ідентифікаційний код 23966248) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) - 342 035,72 грн основної заборгованості, 91 675,00 грн пені, 36 256,79 грн 3% річних, 29 639,72 грн інфляційних втрат та 8869, 21 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 24.05.2021.

Суддя О.Д. Запотічняк