ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2021 р. Справа№ 910/18210/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Білоус О.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 18.05.2021,

розглянувши апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Автомат-3»

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2021

у справі №910/18210/20 (суддя Котков О.В.)

за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Автомат-3»

до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Житлово-будівельний кооператив «Автомат-3» (далі, позивач або ЖБК «Автомат-3») звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі, відповідач або ПрАТ «АК «Київводоканал») про стягнення 128 765,68 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у позивача існує переплата за водовідведення гарячої води за Договором №03338/4-08 від 20.02.1996 за період з 01.01.2018 по 30.04.2018 за кодом абонента 7-50101 у розмірі 128 765,68 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 у справі №910/18210/20 у позові відмовлено повністю.

Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведений факт здійснення ним переплати за фактично надані відповідачем послуги з водовідведення гарячої води за Договором №03338/4-08 від 20.02.1996 у розмірі 128 765,68 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 25.02.2021 (про що свідчить відбиток поштового штемпеля на конверті) Житлово-будівельний кооператив «Автомат-3» звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 у справі №910/18210/20 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю, витребувати від відповідача контррозрахунок позовних вимог у справі.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що місцевим господарським судом неправильно застосована норма статті 693 Цивільного кодексу України, а також порушена норма частини 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування у відповідача доказів (контррозрахунку позовних вимог) та принципи, закладені в статті 2 Господарського процесуального кодексу України, щодо забезпечення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів позивача.

Відповідач, який не надав контррозрахунок позовних вимог, на думку скаржника, діяв недобросовісно, оскільки міг та повинен був підтвердити або спростувати наданий позивачем розрахунок без підпису і печатки.

Позивач наголошує, що за період з 01.01.2018 по 30.04.2018 переплата ЖБК «Автомат 3» за водовідведення гарячої води за кодом абонента 7-50101 становить 128 765,68 грн (149 700,88 грн - 20 935,20 грн) та має бути повернута йому відповідачем.

26.04.2021 позивач подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду пояснення до апеляційної скарги, у яких наголосив на тому, що позов у справі №910/18210/20 обґрунтовувався тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 21.08.2018 у справі №910/4597/18 частково задоволено позов ПАТ «АК «Київводоканал» до ЖБК «Автомат-3» про стягнення 178 991,20 грн. Цим рішенням суду за Договором на послуги водопостачання та водовідведення №03338/4-08 від 20.02.1996 за період з 01.03.2015 по 31.12.2017 із відповідача на користь позивача стягнуто 17 897,86 грн боргу за кодом 7-101 - за холодну воду та водовідведення та 76 330,41 грн боргу за кодом 7-50101 - за водовідведення гарячої води, пеню в розмірі 946,64 грн, штраф в розмірі 18 845,65 грн, 3% річних в розмірі 3 478,54 грн, інфляційну складову в розмірі 15 538,91 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 995,57 грн, а всього 135 033,58 грн. Позивач наголошує, що вказане рішення суду було виконане ним шляхом сплати 01.11.2018 - 7 0241,20 грн, 12.11.2018 - 21 671,64 грн, 28.11.2018 - 57 289,46 грн, що підтверджується банківськими виписками та постановою виконавця про закінчення виконавчого провадження від 28.12.2018 (копія додана до письмових пояснень). Отже, станом на 31.12.2017 розрахунки між сторонами за Договором на послуги водопостачання та водовідведення №03338/4-08 від 20.02.1996 були приведені до 0,00 грн як за кодом 7-101 - за холодну воду та водовідведення, так і за кодом 7-50101 - за водовідведення гарячої води. Тобто, починаючи з 01.01.2018, борг позивача перед відповідачем за кодом 7-50101 - за водовідведення гарячої води становив 0,00 грн. За спірний період з 01.01.2018 по 30.04.2018 за Договором позивачем було сплачено відповідачу: 28.02.2018 - 38 800,88 грн із призначенням платежу: Абон.7-50101, за водовідведення гарячої води за січень, лютий 2018 року; 26.04.2018 - 5 300,00 грн з призначенням платежу: Абон.7-50101, за водовідведення гарячої води за березень, квітень 2018 року; 27.04.2018 - 45 600,00 грн з призначенням платежу: Абон.7-50101, за водовідведення гарячої води за березень, квітень 2018 року.

Отже, за період з 01.01.2018 по 30.04.2018 ЖБК «Автомат-3» за водовідведення гарячої води за січень, лютий, березень та квітень 2018 року було сплачено 149 700,88 грн, що підтверджується банківськими виписками.

За цей же період з 01.01.2018 по 30.04.2018 відповідачем нараховано позивачу - за січень 2018 року - 7 029,00 грн; за лютий 2018 року - 3 880,80 грн; за березень 2018 року - 2 824,80 грн; за квітень 2018 року - 7 200,60 грн, а всього нараховано 20 935,20 грн, що підтверджується розрахунком, наданим відповідачем. Таким чином, за період з 01.01.2018 по 30.04.2018 переплата ЖБК «Автомат-3» за кодом абонента 7-50101 - за водовідведення гарячої води, складає 128 765,68 грн (149 700,88 грн - 20 935,20 грн).

До зазначених письмових пояснень позивачем доданий акт звіряння розрахунків за Договором за період із 01.01.2018 по 30.04.2018, підписаний представником ЖБВ «Автомат-3» Кобилецьким В.В.

Узагальнені доводи та заперечення відповідача

31.03.2021 від відповідача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просив суд залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

В обґрунтування заперечень проти апеляційної скарги відповідач у відзиві наголосив на наступному:

- позивачем не обґрунтована правомірність заявлених позовних вимог;

- у Договорі №03338/4-08, укладеному сторонами 20.02.1996, відсутні положення щодо обов`язку попередньої оплати послуг водопостачання та водовідведення, що виключає правові підстави для стягнення з ПрАТ «АК «Київводоканал» 128 765,68 грн боргу на підставі статті 693 Цивільного кодексу України. Отже, суд в оскаржуваному рішенні дійшов правильного висновку стосовно того, що заявлена до стягнення сума не є попередньою оплатою у зв`язку з тим, що такі кошти були сплачені саме за водовідведення гарячої води за вказаним договором;

- обов`язок подання і відповідно доказування розрахунку нарахувань відповідача покладається на позивача, адже, як зазначено самим позивачем у апеляційній скарзі, відповідач заперечував проти позову лише на тій підставі, що Договором №03338/4-08 від 20.02.1996 не передбачено право позивача здійснювати попередню оплату. Відтак, відповідач не зобов`язаний був подавати контррозрахунок позовних вимог, а суд, за відсутності заявленого позивачем клопотання, не міг витребовувати відповідний контррозрахунок за власною ініціативою. Крім того, контррозрахунок позовних вимог у будь-якому випадку не є належним та допустимим доказом на підтвердження тих чи інших обставин.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2021 апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Автомат-3» у справі №910/18210/20 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Житлово-будівельного кооперативу «Автомат-3» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 у справі №910/18210/20, запропоновано відповідачу надати суду відзив на апеляційну скаргу, а також свої доводи та міркування із приводу клопотання позивача про витребування у відповідача контррозрахунку позовних вимог у справі, призначено до розгляду апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Автомат-3» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 у справі №910/18210/20 на 13.04.2021.

У судове засідання, призначене на 13.04.2021, з`явилися представники позивача та відповідача, які надали свої пояснення по суті спору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 у справі №910/18210/20 оголошено перерву до 18.05.2021.

У судовому засіданні 18.05.2021 за результатами заслуховування пояснень представників сторін по суті спору суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 18.05.2021 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача, просив залишити оскаржуване рішення суду без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Як зазначає позивач у своїй позовній заяві та сторонами не заперечувалось, 20.02.1996 між позивачем та відповідачем було укладено Договір на послуги водопостачання та водовідведення №03338/4-08 (далі, Договір), за яким відповідач здійснював нарахування ЖБК «Автомат-3» за двома кодами абонентів: 7-101 - за холодну воду та водовідведення та 750101 - за водовідведення гарячої води.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.08.2018 у справі №910/4597/18 позов Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» задоволено частково та присуджено до стягнення з Житлово-будівельного кооперативу «Автомат-3» на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» основний борг в розмірі 94 228,27 грн, пеню в розмірі 946,64 грн, штраф у розмірі 18 845,65 грн, 3% річних у розмірі 3 478,54 грн, інфляційну складову боргу в розмірі 15 538,91 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 995,57 грн.

Вказаним рішенням за Договором №03338/4-08 від 20.02.1996 за період з 01.03.2015 по 31.12.2017 з відповідача на користь позивача стягнуто 17 997,86 грн боргу за кодом 7-101 (за холодну воду та водовідведення) та 76 330,41 грн - боргу за кодом 7-50101 (за водовідведення гарячої води).

На виконання вказаного рішення суду було видано наказ №910/4597/18 від 28.12.2018.

Рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2018 у справі №910/4597/18 було в повному обсязі виконане ЖБК «Автомат-3», про що свідчить постанова приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Крайчинського Сергія Станіславовича про закінчення виконавчого провадження №57524633 від 28.12.2018.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 у справі №910/17967/19 провадження в частині позовних вимог про стягнення заборгованості в сумі 54 459,54 грн закрито; позов Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» задоволено частково, присуджено стягнення з Житлово-будівельного кооперативу «Автомат-3» на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» основний борг у сумі 25 819,16 грн, пеню у сумі 155,47 грн, штраф у сумі 5 163,83 грн, інфляційні втрати у сумі 6 776,57 грн, 3% річних у сумі 2 456,08 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 698,24 грн.

Вказаним рішенням за Договором №03338/4-08 від 20.02.1996 за період з 01.05.2018 по 31.03.2019 із відповідача на користь позивача стягнуто 25 819,16 грн боргу за кодом 7-50101 (за водовідведення гарячої води).

Як зазначає позивач, необлікованим залишився період з 01.01.2018 по 30.04.2018.

За твердженнями позивача за вказаний період за Договором №03338/4-08 від 20.02.1996 за кодом 7-50101 (за водовідведення гарячої води) ПрАТ «АК «Київводоканал» було нараховано ЖБК «Автомат-3» 20 935,20 грн, а саме: 7 029,00 грн - за січень 2018 року, 3 880,80 грн - за лютий 2018 року, 2 824,80 грн - за березень 2018 року та 7 200,60 грн - за квітень 2018 року, на підтвердження чого надав розрахунок відповідача.

У цей же період ЖБК «Автомат-3» було сплачено: 28.02.2018 - 38 800,88 грн (призначення платежу: Абон.7-50101, за водовідведення гарячої води за січень, лютий 2018 року. Договір №03338/4-08 від 20.02.1999); 26.04.2018- 65 300,00 грн (призначення платежу: Абон.7-50101, за водовідведення гарячої води за березень, квітень 2018 року. Договір №03338/4-08 від 20.02.1999); 27.04.2018 - 45 600,00 грн (призначення платежу: Абон.7-50101, за водовідведення гарячої води за березень, квітень 2018 року. Договір №03338/4-08 від 20.02.1999), на підтвердження чого позивач надав банківські виписки.

Отже, за період з 01.01.2018 по 30.04.2018 ЖБК «Автомат-3» за водовідведення гарячої води за кодом 7-50101 було сплачено відповідачу 149 700,88 грн.

Таким чином, як зазначає позивач у позові, у нього за період з 01.01.2018 по 30.04.2018 існує переплата за кодом абонента 7-50101 у розмірі 128 765,68 грн (149 700,88 грн - 20 935,20 грн).

28.10.2020 позивач звернувся до відповідача з претензією про повернення на підставі частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України переплати за надані послуги за водовідведення гарячої води за Договором №03338/4-08 від 20.02.1996 у розмірі 128 765,68 грн.

Вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення, що стало підставою для звернення позивача до суду із позовом у даній справі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно з частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вже було встановлено вище, 20.02.1996 між позивачем та відповідачем було укладено Договір №03338/4-08, який за своє правовою природою є договором про надання послуг.

За вказаним Договором відповідач здійснював нарахування ЖБК «Автомат-3» за двома кодами абонентів: 7-101 - за холодну воду та водовідведення та 7-50101 - за водовідведення гарячої води.

Звертаючись до суду із позовом у даній справі, позивач вказував, що за період з 01.01.2018 по 30.04.2018 за Договором №03338/4-08 від 20.02.1996 за кодом 7-50101 (за водовідведення гарячої води) ПрАТ «АК «Київводоканал» було нараховано ЖБК «Автомат-3» 20 935,20 грн, а саме: 7 029,00 грн - за січень 2018 року, 3 880,80 грн - за лютий 2018 року, 2 824,80 грн - за березень 2018 року та 7 200,60 грн - за квітень 2018 року.

Вказана обставина, як наголошує позивач, підтверджується розрахунком, доданим до позовної заяви (том 1, а.с. 10), який, як вказує ЖБК «Автомат-3» був наданий відповідачем.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд у постановах від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17 відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Оцінивши доданий позивачем до позову розрахунок від 21.05.2019, яким він підтверджує факт нарахування йому у спірному періоді (з 01.01.2018 по 30.04.2018) за Договором (код 7-50101) за послуги водовідведення гарячої води 20 935,20 грн, тобто суми меншої, ніж ним було фактично сплачено відповідачу (149 700,88 грн), колегія суддів не приймає його до уваги в якості належного, допустимого та достовірного доказу на підтвердження вказаної обставини, оскільки із наданого ЖБК «Автомат-3» розрахунку не вбачається за можливе встановити його складення саме відповідачем (розрахунок не містить особистого підпису особи, яка складала розрахунок, її ініціалів та прізвища, відтиску печатки підприємства). При цьому, відповідач під час розгляду справи категорично заперечував проти належності вказаного документу як доказу в справі.

Суд першої інстанції обґрунтовано наголосив на тому, що у пункті 3.1. Договору визначено, що кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показань водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента.

Згідно пункту 3.6. Договору абонент розраховується за користування водою і послугами каналізації в порядку інкасо платіжних вимог, які оплачуються без акцепту платника, шляхом зняття з його розрахункового рахунку сум, зазначених постачальником у платіжній вимозі.

Абонент зобов`язаний письмово повідомити постачальника, якщо він повністю або частково відмовляється оплатити платіжну вимогу, а також дати обгрунтовуючі таку відмову документи у 3-денний строк (пункт 3.8. Договору).

Натомість, ані актів зняття показань з приладу обліку за період з 01.01.2018 по 30.04.2018, ані розшифровок рахунків абонента за вказаний період, ані доказів на підтвердження того, що позивачем висловлювались заперечення проти виставлених відповідачем платіжних вимог на оплату наданих послуг, які б підтверджували факт надання послуг за Договором у зазначених позивачем менших розмірах, ніж були ним оплачені у спірному періоді, матеріали справи не містять.

Акт звіряння, наданий позивачем до суду апеляційної інстанції разом із письмовими поясненнями, підписаний представником позивача в односторонньому порядку, а відтак, не може бути прийнятий судом до уваги.

Доказів ненадання відповідачем послуг за період з 01.01.2018 у розмірі 128 765,68 грн позивачем не надано, а матеріали справи зворотного не містять.

За твердженнями позивача Договір №03338/4-08 від 20.02.1996 припинив свою дію 01.04.2019, оскільки були укладені прямі договори з мешканцями будинку, а отже ЖБК «Автомат-3» позбавлений права вимагати надання йому передоплаченої послуги.

У свою чергу, як вірно наголосив суд першої інстанції, доказів укладення прямих договорів з мешканцями будинку, а рівно і доказів припинення дії Договору №03338/4-08 від 20.02.1996 матеріали справи не містять.

Як на правову підставу позову позивач посилається на норми статті 693 Цивільного кодексу України, які регулюють порядок здійснення попередньої оплати, її повернення у разі невиконання умов договору.

Так, статтею 693 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

У даному контексті судом взяті до уваги доводи відповідача із приводу того, що умовами укладеного сторонами Договору не було передбачено обов`язку щодо здійснення попередньої оплати послуг водопостачання та водовідведення

Суд зазначає, що заявлені позивачем до стягнення із відповідача кошти за своєю правовою природою не можуть бути кваліфіковані як кошти попередньої оплати, оскільки з наявних у матеріалах справи банківських виписок вбачається, що дані кошти були сплачені саме за водовідведення гарячої води за січень, лютий, березень, квітень 2018 року за Договором №03338/4-08, тоді як судом не встановлено обов`язку ЖБК «Автомат-3» сплати попередньої оплати за Договором.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем заявлених позовних вимог та, як наслідок, про відмову в їх задоволенні.

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції було порушено норми частини 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування у відповідача доказів (контррозрахунку позовних вимог) та принципи, закладені в статті 2 Господарського процесуального кодексу України, щодо забезпечення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів позивача, судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки відповідно до положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України тягар доказування тієї чи іншої обставини покладається виключно на сторону, яка посилається на ті чи інші обставини, в даному випадку, доказування позивачем, що надало б правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості.

Таким чином, обов`язок подання і відповідно доказування розрахунку нарахувань покладається саме на позивача.

У свою чергу подання контррозрахунку позовних вимог відповідно до статті 42 Господарського процесуального кодексу України є правом, а не обов`язком відповідача. При цьому, місцевий господарський суд за відсутності заявленого позивачем клопотання був обмежений у праві витребувати такий контррозрахунок за власною ініціативою. Крім того, у будь-якому випадку контррозрахунок позовних вимог не є належним та допустимим доказом на підтвердження тих чи інших обставин, а такими доказами виступають первинні документи, яких позивачем суду надано не було.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Доводи апеляційної скарги позивача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Житлово-будівельного кооперативу «Автомат-3» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Автомат-3» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 у справі №910/18210/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 у справі №910/18210/20 залишити без змін.

Матеріали справи №910/18210/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 25.05.2021.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка