ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2021 р. Справа№ 910/1534/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Алданової С.О.

при секретарі Гуцал О.В.

за участю представників зазначених в протоколі від 12.05.2021р.

розглянувши у відкритому судовому

засіданні апеляційні

скарги Фізичної особи - підприємця Куралова Миколи Васильовича та Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021р.

у справі №910/1534/21 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Фізичної особи - підприємця Куралова Миколи Васильовича

до Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк"

про стягнення 784 163,02 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Куралов Микола Васильович звернувся до Господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанку» 784 163,02 грн. пені за безпідставне списання коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з безпідставним списанням відповідачем з рахунку позивача грошових коштів у розмірі 90 133,68 грн, банк повинен сплатити позивачу пеню у заявленому розмірі за період з 01.02.2020р. по 29.02.2020р.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/1534/21 позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" на користь фізичної особи - підприємця Куралова Миколи Васильовича 27 040 (двадцять сім тисяч сорок) грн. 10 коп. пені. Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" в доход Державного бюджету судовий збір в розмірі 405(чотириста п`ять) грн. 60 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, фізична особа-підприємець Куралов Микола Васильович, звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/1534/21 в частині відмови у позові про стягнення з Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" на користь Фізичної особи - підприємця Куралова Миколи Васильовича 757 122 грн 91 коп. пені скасувати і в цій частині прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2021 року, апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Куралова Миколи Васильовича, передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. - головуюча суддя; судді - Алданова С.О., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи - підприємця Куралова Миколи Васильовича на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/1534/21., розгляд справи призначено на 12.05.2021 року. Витребувано з Господарського суду міста Києва справу №910/1534/21 за позовом фізичної особи - підприємця Куралова Миколи Васильовича до Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" про стягнення 784 163,02 грн.

21.04.2021 супровідним листом №910/1534/21/3159/2021 від 20.04.2021 на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/1534/21.

Також, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство Комерційного банку "Приватбанк" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/1534/21 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути пеню в межах строків позовної давності в розмірі 74.09 грн. Також, Акціонерне товариство Комерційного банку "Приватбанк" просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2021 р. апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. (головуючий суддя), Зубець Л.П., Алданова С.О.

Акціонерне товариство Комерційного банку "Приватбанк" просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/1534/21 посилаючись на те, що повний текст рішення отримано Акціонерним товариством Комерційного банку "Приватбанк" 05.04.2021 року, що підтверджується конвертом поштового відправлення суду та інформацією щодо поштового відправлення №715 з сайту Укрпошти.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 року задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/1534/21 та поновлено Акціонерному товариству Комерційного банку "Приватбанк" зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/1534/21. Об`єднано апеляційні скарги фізичної особи - підприємця Куралова Миколи Васильовича та Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" в одне провадження та призначено справу на 12.05.2021 р. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/1534/21.

Представник позивача у поясненнях наданих у судовому засіданні, підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/1534/21 в частині відмови у позові про стягнення з Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" на користь фізичної особи - підприємця Куралова Миколи Васильовича 757 122 грн 91 коп. пені скасувати і в цій частині прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. В задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував та просив суд відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача у поясненнях наданих у судовому засіданні, підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/1534/21 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути пеню в межах строків позовної давності в розмірі 74.09 грн. В задоволення апеляційної скарги позивача заперечував та просив суд відмовити в її задоволенні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У статті 15 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 17.03.2011 між фізичною особою - підприємцем Печук Іриною Василівною та Акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» був укладений договір банківського рахунку (заяву про відкриття поточного рахунку та картку зі зразками підписів і відбитком печатки).

На підставі вказаного договору банк відкрив поточний банківський рахунок у національній валюті № НОМЕР_1 у ПАТ «Приватбанк» та зобов`язався здійснювати його розрахунково-касове обслуговування (вказані обставини встановлені рішенням суду у Господарській справі № 903/618/14 та справі № 903/590/19).

В порушення умов договору та вимог чинного законодавства банк здійснював незаконне списання грошових коштів з банківського рахунку. Так, в період з 21.11.2013 року з рахунку № НОМЕР_1 безпідставно списано 90133,68 грн., які за рішенням суду стягнуто з відповідача на корись власника рахунку - ФОП Печук І.В. (постанова Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.02.2020 року у справі № 903/590/19). Рішення про стягнення безпідставно списаних грошових коштів виконано органом державної виконавчої служби лише в грудні 2020 року, шляхом примусового списання коштів з боржника.

Протиправність дій відповідача (банку) підтверджено судовими рішеннями та не потребують додаткового встановлення (№ 903/618/14, № 903/590/19, № 903/82/20).

Як вбачається з матеріалів справи, 12.08.2020 р. між фізичною особою-підприємцем Печук І.В. (первісним кредитором) та фізичною особою-підприємцем Кураловим М.В. (новим кредитором) був укладений договір відступлення права вимоги, за умовами якого:

первісний кредитор передає (відступає) належне йому право вимоги, а новий кредитор на умовах цього договору приймає право вимоги до акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» ( боржник), що належить первісному кредитору і стає кредитором за вимогою про стягнення неустойки (пені) передбаченої ст.32 Закону України «Про платіжні системи і переказ коштів в Україні» за незаконне списання (списання без законних підстав) грошових коштів з рахунку № НОМЕР_1 , відкритого ФОП Печук Іриною Василівною у АТ КБ «Приватбанк», згідно договору банківського рахунку (заява про відкриття поточного рахунку та картку зі зразками підписів і відбитком печатки) від 17.03.2011 р. та інших штрафних санкцій, передбачених договором банківського рахунку та ЦК України за незаконне списання грошових коштів банком з банківського рахунку.

За умовами цього договору від первісного кредитора до нового кредитора переходять усі права щодо нарахування та стягнення неустойки (пені, штрафу) з АТ КБ «Приватбанк», передбаченої за незаконне списання коштів з рахунку № НОМЕР_1 , відкритого ФОП Печук Іриною Василівною у АТ КБ «Приватбанк» чи/та інше порушення (невиконання) умов договору банківського рахунку від 17.03.2011р., ЦК України та Закону України « Про платіжні системи і переказ коштів в Україні ».

Первісний кредитор підтверджує, що станом на день укладення цього договору, факт незаконного (безпідставного) списання боржником коштів у сумі 90133,68 грн. з рахунку № НОМЕР_1 , відкритого ФОП Печук Іриною Василівною у АТ КБ «Приватбанк», згідно договору банківського рахунку ( заява про відкриття поточного рахунку та картку зі зразками підписів і відбитком печатки ) від 17.03.2011 р. є безспірним та підтверджується судовими рішеннями у справах № 903/618/14, № 903/590/19, № 903/82/20 Господарського суду Волинської області.

За умовами цього договору від первісного кредитора до нового кредитора переходять усі права щодо нарахування та стягнення неустойки (пені, штрафу), які виникли за період прострочення з 01.01.2018 р. по 31.10.2020 р., виходячи з суми безпідставно списаних АТ КБ «Приватбанк» з рахунку № НОМЕР_1 , відкритого ФОП Печук Іриною Василівною у АТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у сумі 90133,68 грн., без обмеження розміру нарахованих новим кредитором штрафних санкцій.

Частинами 1-3 статті 1066 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до частин 1-3 статті 1068 Цивільного кодексу України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 1071 Цивільного кодексу України визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Відповідно до статті 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1073 Цивільного кодексу України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідальність банків при здійсненні переказу визначено статтею 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Так, зокрема, відповідно до пункту 32.3.2 статті 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.

Оскільки у Договорі сторони не передбачили відповідальності Банку за незаконне (безпідставне) списання грошових коштів, суди першої інстанцій дійшов вірного висновку про те, що для розрахунку розміру пені у даних правовідносинах слід керуватись приписами пункту 32.3.2 статті 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Таким чином, на підставі ст.1073 ЦК України та статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» позивач нарахував відповідачу пеню за списання коштів з банківського рахунку без законних підстав за період з 01.02.2020 р. по 29.02.2020 р. в розмірі 784163,02 грн., як вважає позивач, складала 30% за кожен день.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, враховуючи встановлені обставини справи, погодився з доводами позивача про те, що відповідач здійснивши безпідставне списання з рахунку позивача грошових коштів у розмірі 90 133,68 грн, в силу приписів пункту 32.3.2 статті 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" повинен сплатити позивачу пеню в розмірі 27 040,10 грн. за один день (90133,68 грн. х 30% х 1 день), оскільки за інші періоди позивач пропустив строк позовної давності передбачений п. 1 ч. 2ст. 258 ЦК України і на застосуванні якого наполягає відповідач у відзиві на позовну заяву (ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України ).

Щодо пропуску позивачем строку позовної давності, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов помилкового висновку, зазначаючи наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У пункті 32.3.2 статті 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.

Із наведених норм убачається, що позовна давність до вимог про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день прострочення і право на позов про стягнення пені виникає щодня, починаючи від дня переказу банком коштів з рахунка платника без законних підстав до дня повернення банком суми переказу на рахунок платника.

Як встановлено апеляційною інстанцій, датою звернення позивача із даним позовом до суду є 29.01.2020р., відповідно до конверту відправки позовної заяви, а період нарахування позивачем до стягнення пені становить з 01.02.2020р. по 29.02.2020р.

Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 258, 549, пункті 32.3.2 статті 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", колегія суддів вважає, а саме дату звернення позивача із даним позовом до суду - 29.01.2020р., та періоду нарахування позивачем до стягнення коштів, що становить з 01.02.2020р. по 29.02.2020р., річний строк позовної давності щодо вимог у даній справі позивачем не пропущено.

Також, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 27 040,10 грн. за один день (90133,68 грн. х 30% х 1 день) помилковим, виходячи з наступного.

Так, з урахуванням листа Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" від 27.05.2020 № 20.1.0.0.0/7-200521/4132, в якому останнім повідомлено, що розмір відсотків за користування кредитом "Підприємницький" за період з 01.04.2019 по 01.04.2020 становив 30% за рік.

Натомість, розрахунок суми пені, яку повинен сплати позивачу відповідач, у зв`язку з списанням банком коштів з рахунка платника без законних підстав, у розмірі 30% за кожен день прострочки здійснений судом першої інстанції з порушенням приписів пункту 32.3.2статті 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та є невірним.

Північний апеляційний господарський суд, здійснивши перевірку правильності нарахування позивачем заявленої до стягнення суми пені за незаконне списання коштів в розмірі 90133,68 грн. з банківського рахунку за період з 01.02.2020 р. по 29.02.2020 р. складає 2 148,61 грн. ( 90133,68 грн. х 30% х 29 днів. )

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у ч.1 ст. 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Обов`язок доказування тих або інших обставин справи визначається предметом спору.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд апеляційної інстанції, серед іншого, враховує, що у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю фізичної особи - підприємця Куралова Миколи Васильовича не підлягає задоволенню, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" слід задовольнити частково, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021р. у справі № 910/1534/21 підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Куралова Миколи Васильовича залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021р. у справі № 910/1534/21 змінити, виклавши резолютивну частину в такій редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код 14360570) на користь Фізичної особи - підприємця Куралова Миколи Васильовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 2 148,61 грн. пені.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код 14360570) в доход Державного бюджету України судовий збір в розмірі 32,22 грн.

В іншій частині позову відмовити».

3. Повернути з Державного бюджету України на користь Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код 14360570) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 47,63 грн.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підпсано 19.05.2021р.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

С.О. Алданова