ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 року Справа № 915/11/21

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Берко О.В.,

представника позивача: Заливчого Я.В., ордер Серія ВЕ №1028092 від 18.12.2020,

представника відповідача: Лугвеневої А.С., ордер Серія МК №83582 від 22.01.2021,розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Фундамент"

(54028, м.Миколаїв, вул.В`ячеслава Чорновола, буд.1; ідент.код 43099891;

адреса представника - адвоката Заливчого Я.В.: 54017, м.Миколаїв, просп.Центральний,

буд.73, оф.412),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "СМП Титан"

(54020, м.Миколаїв, вул.Мала Морська, буд.108, оф.514; ідент.код 43202942),

про: стягнення 60000,0 грн,-

в с т а н о в и в:

04.01.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Фундамент» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СМП Титан» безпідставно отримані кошти в сумі 60000,0 грн.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що у зв`язку з виробничою необхідністю між позивачем та відповідачем було досягнуто попередньої домовленості щодо виконання у стислий термін до трьох днів робіт з ремонту мостового крану, який використовується позивачем у господарській діяльності. Договір підряду на виконання вказаних робіт між ними не укладався.

Позивач вказує про те, що відповідач його запевнив про наявність у нього засобів та можливості виконати такі роботи в обумовлений строк, а тому позивач 29.07.2020 перерахував відповідачеві 60000,0 грн в якості передплати за надання послуг, проте станом на 18.12.2020 відповідач до виконання ремонтних робіт не приступив, у зв`язку з чим 18.12.2020 позивач направив засобами поштового зв`язку та на електронну адресу відповідача вимогу про повернення у термін до 28.12.2020 сплачених у якості передплати коштів. Позивач стверджує, що станом на 30.12.2020 відповідач кошти не повернув.

З урахуванням викладеного, позивач вважає, що вказана сума коштів підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку, як безпідставно отримані кошти.

Ухвалою суду від 11.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Запропоновано відповідачу, у разі наявності заперечень проти розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження, подати суду заяву у відповідності до ч.4 ст.176 ГПК України.

25.01.2021 від відповідача до суду надійшла заява, в якій останній заперечував проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та просив розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 01.02.2021 призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Почато у справі підготовче провадження та призначено підготовче засідання на 01.03.2021.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 18.02.2021, заперечує проти задоволення вимог позивача та вказує, що 29.07.2020 позивач звернувся до відповідача з проханням розглянути можливість здійснення робіт по ремонту вантажної теліжки мостового крана вантажопідйомністю 10 тон.

Відповідач зазначає, що погодився на виконання робіт, оскільки 01.07.2020 згідно акту приймання-передачі він отримав від ТОВ «СМП «Атлант» редуктор пересування крану РМ 350, зубчатий привід барабану головного підйому, пром.вал двигун редуктор, тормозну рампу головного підйому, лічильник оборотів на барабан головного підйому, вантажний канат 78 м, які в свою чергу 02.06.2020 ТОВ «СМП «Атлант» придбало у ТОВ «Наваль Парк» як кран мостовий електричний онобалочний опорний вартістю 26136,0 грн. Відповідач стверджує, що всі ці запасні частини знаходились на його базі, а тому роботи, які потребував позивач відповідач мав можливість та матеріально-технічну базу виконати.

Відповідач вказує, що погодивши з позивачем види робіт та їх вартість він 03.08.2020 приступив до виконання робіт. Загалом в період з 03.08.2020 по кінець вересня 2020 року були виконані роботи по ремонту металоконструкції механізму підйому вантажної теліжки; заміна редуктора пересування крану РМ 350; заміна редуктора головного підйому РМ 500; заміна зубчатого привода барабана головного підйому; заміна пром.вала двигуна-редуктора, заміна тормозної рампи головного підйома; заміна проміжного блоку, заміна крюкової підвіски 10 тон; заміна грузового канату, встановлення лічильника обертів на барабан головного підйому; демонтаж тролей вантажної теліжки та протяжка кабельної траси та тросової підвіски.

Відповідач зазначає, що казані роботи виконували працівники: ОСОБА_1 - зварювальник; ОСОБА_2 зварювальник; ОСОБА_3 - електрик; ОСОБА_4 - монтажник-висотник, ОСОБА_5 - крановик, ОСОБА_6 - заступник директора. Для демонтажу та монтажу вантажної теліжки було залучено автокран Камаз 55111, НОМЕР_1 та грузовий автомобіль МАЗ 4370, НОМЕР_2 .

Відповідач вказує, що після виконання зазначених робіт, керівник позивача ухилявся від підписання договору на виконання робіт, та в подальшому акту приймання-передачі робіт.

Вказані обставини, на думку відповідача, доводять факт виконання робіт та відсутності підстав для стягнення 60000,0 грн на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України, як безпідставно отриманих коштів.

Також, відповідачем 01.03.2021 надано суду нотаріально засвідчені 17.02.2021 заяви свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , в яких останні вказують, що на день складання такої заяви вони працюють в ТОВ «СМП Титан» та в період з 29.07.2020 по 17.09.2020 вони проводили роботи з ремонту мостового крану на території ТОВ «Фундамент» за адресою: м.Миколаїв, вул.В.Чорновола, буд.1; обсяг яких вказаний в заявах.

Позивач у відповіді на відзив, яка надійшла до суду 01.03.2021, стверджує, що ремонтні роботи відповідачем не виконувались, а подані ним документи не відповідають вимогам ст.ст.76-78 ГПК України щодо належності, допустимості й достовірності доказів, та створені ним з метою уникнення повернення безпідставно отриманих коштів.

Позивач вказує, що договір №80 від 02.06.2020, за яким ТОВ «СМП «Атлант» придбало у ТОВ «Наваль Парк» кран мостовий однобалочний опорний з прольотом до 22,5 м, та акт приймання-передачі від 02.06.2020, не мають жодного відношення до спірних правовідносин, так як не містять інформації, яка б підтверджувала те, що придбаний ТОВ «СМП «Атлант» кран за своїми технічними характеристиками відповідає крану, який знаходиться на балансі позивача, а його вузли та агрегати є сумісними з ним і можуть бути використані для ремонту чи заміни його деталей.

Позивач наголошує, що з наданої відповідачем заявки на вивезення/ввезення ТМЦ 03.06.2020 вбачається, що з території ТОВ «Наваль Логістик» ТОВ «СМП «Атлант» вивозило не кран, а деталі, які були у використанні, причому деякі з них у зруйнованому стані, та перелік вузлів і агрегатів, що вивозились не відповідає переліку робіт, які нібито здійснювалися відповідачем та про які йдеться у відзиві на позовну заяву.

Також позивач наголошує, що обговорюючи з відповідачем умови ремонтних робіт, він просив замінити непрацюючі вузли та агрегати його крану на нові, в той час як у доказах наданих відповідачем йдеться про деталі, що були у використанні, причому деякі з них у зруйнованому стані.

До того ж, позивач стверджує, що відповідач не мав працівників, які могли б виконувати ремонтні роботи про які йдеться у відзиві, так як до відзиву на позовну заяву відповідачем не надано жодного із доказів, які б підтверджували працевлаштування у нього у період з 29.07.2020 по 17.09.2020 ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Позивач зазначає, що в той же час як вбачається, із заяв осіб, які подали заяви у якості свідків по даній справі, вони перебувають у трудових правовідносинах із відповідачем, що вказує на неможливість прийняття їх свідчень як належних доказів у зв`язку з наявністю у них власної зацікавленості у результаті вирішення даного спору.

Крім того, позивач наголошує на тому, що доводи відповідача про те, що ним виконувалися ремонтні роботи на підприємстві позивача не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки відповідачем не надано доказів виконання ним положень пунктів 1.6, 1.7 Правил охорони праці під час виконання робіт на висоті, затверджених Наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду №62 від 27.03.2007, - подання до Управління Держпраці у Миколаївській області декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці, так само як і будь-яких доказів на підтвердження того, що перед виконанням висотних робіт на підприємстві позивача ним оформлювався наряд-допуск на виконання висотних робіт, та проходження його працівниками інструктажу з техніки безпеки та отримання допуску на виконання висотних робіт.

Позивач стверджує, що доводи відповідача про те, що редуктор головного підйому РМ 500 та редуктор пересувного крану РМ350 з табличкою з номером крану ТОВ «Фундамент» були замінені та знаходяться у відповідача, не підтверджені жодним належним доказом, оскільки з наданих відповідачем фотознімків будь-яких ідентифікаційних даних вузлів та агрегатів, що належать позивачеві встановити не можливо, більш того, редуктори РМ 500 та РМ 350 будь якого маркування, за яким їх можна було б віднести до того чи іншого крану, не мають.

Також, позивач зазначає, що відзив відповідача не містить пояснень з приводу предмету та змісту договору від підписання якого нібито відмовлявся позивач, а також доказів на підтвердження того, коли та яким чином вказаний документ направлявся відповідачем для підписання позивачеві. Що ж стосується акту приймання-передачі виконаних робіт, позивач вказує, що вказаний документ дійсно надійшов на електронну пошту директора позивача Кононенка В.В. лише 02.12.2020 після того, як останній повідомив керівнику відповідача про намір стягнути безпідставно отримані кошти.

01.03.2021 судом оголошено перерву у підготовчому засіданні до 22.03.2021.

Відповідач у запереченнях на відповідь на відзив, які надійшли до суду 22.03.2021, вказує, що надані ним разом з відзивом документи (договір між ТОВ «Наваль Парк» та ТОВ «СМП «Атлант», акт приймання-передачі, заявка на вивезення ТМЦ) надавалися для підтвердження наявності можливості виконання робіт та вказання всього ланцюга отримання запасних частин для виконання робіт.

Також, відповідач стверджує, що доводи позивача про його нібито прохання про заміну непрацюючих вузлів та агрегатів крану на нові нічим не підтверджується. Зазначає, що вказані у відзиві працівники надавали послуги ТОВ «СМП Титан» за цивільно-правовими договорами, які мали всі необхідні документи для виконання робіт на висоті.

Ухвалою суду від 22.03.2021 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.04.2021.

15.04.2021 та 20.04.2021 судом оголошувались перерви у судовому засіданні відповідно до 20.04.2021 та 05.05.2021.

В ході розгляду справи представники сторін підтримали висловлені позиції та доводи, викладені на їх обґрунтування.

У судовому засіданні 05.05.2021 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів у їх сукупності, а також приймаючи до уваги, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступні обставини.

08.08.2019 між Товариством з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельний комбінат», як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Фундамент», як орендарем, укладено договір №051/08/19 оренди обладнання (а.с.6,7), зокрема, і крану мостового ЕМК реєстраційний №4021, заводський №298 (паспорт крану та посвідчення про якість виготовлення крану 1966 року виготовлення (а.с.11-16), який знаходиться за адресою: м.Миколаїв, вул.В`ячеслава Чорновола, буд.1; та який за актом приймання-передачі обладнання від 02.09.2020 (а.с.9) було передано у користування позивачу.

Позивач вказує, що у зв`язку з виробничою необхідністю між ним та відповідачем було досягнуто попередньої домовленості щодо виконання у стислий термін до трьох днів робіт з ремонту такого мостового крану.

Позивач наголошує, що договір підряду на виконання вказаних робіт у письмовій формі між ними не укладався. Відповідач вказані обставини не заперечив та не спростував.

29.07.2020 відповідачем виставлено позивачу рахунок №20 на оплату робіт по ремонту вантажної теліжки мостового крану вантажопідйомністю 10 тон на суму 80000,0 грн (а.с.17).

Позивач вказує, що відповідач його запевнив про наявність у нього засобів та можливості виконати такі роботи в обумовлений строк.

29.07.2020 позивач перерахував відповідачеві 60000,0 грн в якості оплати за ремонтні послуги згідно рахунку №20 від 29.07.2020, що підтверджується платіжним дорученням №1037 (а.с.18).

Позивач стверджує, що станом на 18.12.2020 відповідач до виконання ремонтних робіт не приступив, у зв`язку з чим позивач направив засобами поштового зв`язку та на електронну адресу відповідача вимогу про повернення у термін до 28.12.2020 сплачених у якості передплати коштів у сумі 60000,0 грн (а.с.19-21).

Позивач вказує, що станом на 30.12.2020 відповідач кошти не повернув, а тому позивач вважає, що вказана сума коштів підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку, як безпідставно отримані кошти.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення вимог позивача, стверджує, що в період з 03.08.2020 по кінець вересня 2020 року ним були виконані роботи по ремонту мостового крану на об`єкті позивача.

Відповідач вважає, що ним доведено факт виконання робіт та відсутність підстав для стягнення з нього на користь позивача 60000,0 грн на підставі ст.1212 ЦК України, як безпідставно отриманих коштів.

На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам сторін, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Визначаючи суть і характер правовідносин, які виникли між сторонами суд виходить з того, що згідно з чинним законодавством України зобов`язання за підставами виникнення поділяються на договірні та позадоговірні. Позадоговірні зобов`язання можуть бути деліктними або безделіктними.

Відсутність на дату перерахування спірних грошових коштів укладеного між сторонами договору, виключає наявність договірних зобов`язань між сторонами.

Відсутність неправомірних дій відповідача або інших осіб (не доведено вину відповідача) означає відсутність господарського правопорушення (протиправних дій), і, як наслідок, виключає деліктні зобов`язання.

Відсутність деліктних зобов`язань у спірних правовідносинах виключає можливість захисту прав позивача як постраждалої сторони шляхом стягнення збитків (в т.ч. упущеної вигоди), адже необхідною умовою стягнення збитків є саме делікт (господарське правопорушення). Зокрема статтями 22, 1166 Цивільного кодексу України унормовано, що необхідною умовою відповідальності у вигляді стягнення шкоди є саме неправомірні рішення, дії чи бездіяльність відповідача. Аналогічно статтями 216, 224, 225 Господарського кодексу України визначено, що необхідною умовою відшкодування збитків є господарське правопорушення.

При цьому, за приписами статей 11 та 509 Цивільного кодексу України безпідставне отримання чужого майна є підставою виникнення особливого позадоговірного зобов`язання.

Так, відповідно до статтей 1212, 1213 вказаного Кодексу особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 Цивільного кодексу України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для конкдикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Узагальнюючи викладене, можна дійти висновку про те, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 Цивільного кодексу України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 Цивільного кодексу України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Як встановлено під час розгляду справи, з рахунку позивача за платіжним дорученням №1037 від 29.07.2020 з призначенням платежу: оплата за ремонтні послуги згідно рахунку №20 від 29.07.2020; було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 60000,0 грн (а.с.18).

Необхідною умовою для встановлення того факту, що мало місце зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави, є обов`язкова відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи.

Тобто, позивач повинен довести, що мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження спірного майна відповідачем, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним і не підпадає під регулювання статті 1212 Цивільного кодексу України.

За змістом частини 1 статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, договору або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

В той час, як відповідно до частини 2 статті 205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина 1 статті 639 Цивільного кодексу України).

За загальним правилом відповідно до статті 208 Цивільного кодексу України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

При цьому, відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За умовами частини 1 статті 181 Господарського кодексу України також допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі статтею 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина 2 статті 640 Цивільного кодексу України).

У свою чергу, відповідно до статті 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до статті 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Аналіз зазначених норм права свідчить, що процес укладення договору в спрощений спосіб складається із пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) та прийняття пропозиції укладення договору другою стороною (акцепт), тобто вчинення уповноваженими особами відповідних осіб дій, які засвідчують їх волю щодо виникнення взаємних прав та обов`язків, натомість в даному випадку в матеріалах справи відсутні належні докази наявності волевиявлення сторін на укладення договору, а отже між сторонами господарських правовідносин не виникло.

Системний аналіз положень вище вказаних норм, дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Тобто, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно (кошти).

До подій, за результатами яких можуть виникнути зобов`язання передбачені статтею 1212 Цивільного кодексу України, відноситься, зокрема, перерахування грошових коштів іншій особі, з якою платник не знаходиться в договірних зобов`язаннях.

Разом із цим, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження укладення між позивачем та відповідачем договору, як у спрощений спосіб із погодженням таким чином всіх істотних умов, так і в письмовій формі.

До того ж, матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до позивача з пропозицією щодо укладення відповідного договору.

Крім того, судом приймається до уваги, що в рахунку на оплату №20 від 29.07.2020 також відсутні посилання на укладений між сторонами договір (а.с.17).

Суд зазначає, що господарським процесуальним законодавством визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 74, частина 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).

Суд вказує, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження укладення між позивачем та відповідачем договору, як у спрощений спосіб із погодженням таким чином всіх істотних умов, так і в письмовій формі.

Доводи відповідача, щодо виконання ним в період з 03.08.2020 по кінець вересня 2020 року робіт по ремонту мостового крану позивача, судом відхиляються, оскільки такі доводи також не підтвердженні належними, допустимими та достовірними доказами.

Так, надані відповідачем договір №80 від 02.06.2020 поставки крану мостового електричного однобалочного опорного, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Наваль Парк», як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «СМП «Атлант», як покупцем, та документи підтверджуючі прийняття та оплату покупцем ТОВ «СМП «Атлант» такого крану (акт прийому-передачі товару від 02.06.2020, платіжне доручення від 03.06.2020, заявка на вивезення ТМЦ від 03.06.2020); акт прийому-передачі товару від 01.07.2020 складений між ТОВ «СМП «Атлант» та відповідачем, не підтверджують, що вказані матеріали отриманні відповідачем саме для використання робіт на користь позивача та в подальшому використовувались на об`єкті позивача.

До того ж, судом приймається до уваги, що отримання вказаних матеріалів здійснювалось відповідачем 01.07.2020, тобто майже за місяць до звернення 29.07.2020 позивача з проханням розгляду можливості здійснення робіт по ремонту мостового крана та перерахування спірної суми коштів.

Наявний в матеріалах справи акт №33 від 02.12.2020 здачі-приймання робіт на суму 60000,0 грн складений та підписаний відповідачем в односторонньому порядку; доказів його направлення на адресу позивача для підписання матеріали справи не містять, а тому суд приходить до висновку, що вказаний акт також не підтверджує виконання відповідачем ремонтних робіт на об`єкті позивача.

Надані відповідачем копії договорів від 01.08.2020 та від 01.09.2020, які укладені між ним та ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , та акти приймання наданих послуг з ремонту вантажного візка мостового крану в термін з 01.08.2020 по 31.08.2020 та з 01.09.2020 по 30.09.2020 не підтверджують, що вказані роботи виконувались ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 саме на об`єкті позивача, оскільки в таких договорах та актах взагалі не вказано, де саме здійснювались вказаними особами ремонтні роботи.

Також судом, не приймаються до уваги покази свідків та наявні в матеріалах справи фотознімки та скріншоти переписки, як докази, що підтверджують виконання відповідачем ремонтних робіт на об`єкті позивача, так як обставини справи, які за законом (як нормами матеріального права, так і процесуального права) мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, тобто виконання ремонтних (підрядних) робіт на об`єкті позивача повинно підтверджуватись підписаним з обох сторін актом приймання-передачі ремонтних (підрядних) робіт тощо.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що відповідач вимогу позивача від 18.12.2020 не виконав, грошові кошти у розмірі 60000,0 грн позивачу не повернув, належних, допустимих та достовірних доказів укладення договору або виконання робіт з ремонту мостового крану на об`єкті позивача суду не надав.

На підставі викладеного, вимога позивача про стягнення з відповідача безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 60000,0 грн підтверджується матеріалами справи та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СМП Титан" (54020, м.Миколаїв, вул.Мала Морська, буд.108, оф.514; ідент.код 43202942) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Фундамент" (54028, м.Миколаїв, вул.В`ячеслава Чорновола, буд.1; ідент.код 43099891) 60000,0 грн грошових коштів та 2102,0 грн судового збору.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення складено 17.05.2021 року.

Суддя М.В.Мавродієва