ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

24 травня 2021 року м.Тернопіль Справа №921/313/21
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянувши заяву без номеру від 21.05.2021 (вх.№363 від 21.05.2021) Комунального підприємства Тернопільської обласної ради «Тернопільська обласна аптека №78», м.Тернопіль

про вжиття заходів забезпечення до подання позовної заяви

без повідомлення учасників справи,

ВСТАНОВИВ:

Заявник Комунальне підприємство Тернопільської обласної ради «Тернопільська обласна аптека №78», м.Тернопіль, звернувся 21.05.2021 (згідно відтиску штампу вхідної кореспонденції суду за вх.№363) до Господарського суду Тернопільської області з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом заборони Виконавчому комітету Тернопільської міської ради, Тернопільській міській раді вчиняти дії з отримання у фактичне володіння нежитлових приміщень, загальною площею 634,3м2, що розташовані у будинку за адресою: вул.Руська, 23, м.Тернопіль; шляхом заборони Тернопільському міському відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) вчиняти дії щодо примусового виконання рішення суду у справі №921/555/17-Г/14, зупинивши стягнення за ним, а також заборонити передавати Виконавчому комітету Тернопільської міської ради, Тернопільській міській раді нежитлові приміщення, площею 634,3м2, що розташовані у будинку за адресою: вул.Руська, 23, м.Тернопіль.

Заява про вжиття заходів забезпечення позову обґрунтована наступними обставинами.

Комунальне підприємство Тернопільської обласної ради «Тернопільська обласна аптека №78» вказує, що підприємством буде подано позов до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради та Тернопільської міської ради, про витребування шляхом вилучення з незаконного володіння нежитлових приміщень, площею 634,3м2, що розташовані у будинку №23 по вул.Руська, в м.Тернопіль, котрі фактично знаходяться у заявника на праві господарського відання, з огляду на правомірність набуття права власності на спірні нежитлові приміщення Тернопільською обласною Радою народних депутатів у 1992 році, що встановлено у рішенні Господарського суду Тернопільської області від 08 липня 2020 року у справі №921/105/19.

Посилаючись на листи-вимоги державного виконавця від 16 березня 2021 року №17201 та від 17 березня 2021 року №17919 Підприємству стало відомо про знаходження на виконанні в Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) виконавчого провадження №57963748 з примусового виконання наказу Господарського суду Тернопільської області від 21 грудня 2018 року, виданого на примусове виконання судового рішення у справі №921/555/17-г/14, яким зобов`язано Комунальне підприємство Тернопільської обласної ради «Тернопільська обласна аптека №78» звільнити нежитлове приміщення, площею 634,3м2 за адресою: вул.Руська, 23, м.Тернопіль та передати його по акту приймання-передачі Комунальному підприємству «Підприємство матеріально-технічного забезпечення» Тернопільської міської ради.

Зазначає, що лист вимогу державного виконавця від 17 березня 2021 року №17919 надіслано Тернопільському обласному виробничо-торговому аптечному об`єднанню, Тернопільському некомерційному підприємству «Тернопільська комунальна міська лікарня №2», Комунальному некомерційному підприємству «Міська комунальна лікарня №3» Тернопільської міської ради та Комунальному некомерційному підприємству «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» про можливість вилучення, транспортування та прийняття вказаними медичними установами наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів та інших лікарських засобів та препаратів, які знаходяться в КП Тернопільської обласної ради «Тернопільська обласна аптека №78».

Стверджує, що наведені обставини вказують на реальне існування ризику фактичного вибуття вищевказаного нерухомого майна від правомірного володільця до відповідачів, що грубо порушить майнові права позивача.

Обставини, з`ясовані судом.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви КП Тернопільської обласної ради «Тернопільська обласна аптека №78» посилається на судові рішення, прийняті у господарських справах №921/105/19 та №921/555/17-г/14.

Так, у справі №921/105/19 за позовом Тернопільської обласної ради до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради та Тернопільської міської ради про:

- визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №314 від 15.03.2007 «Про оформлення права власності за Тернопільською міською радою» в частині оформлення права власності на приміщення аптеки, розташованої у приміщені, площею 634,3м2, що знаходиться у будинку №23 по вул.Руська в м.Тернополі;

- скасування свідоцтва про право власності Тернопільської міської ради серії САВ №051362 від 18.04.2007, виданого виконавчим комітетом Тернопільської міської ради;

- визнання права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області в особі Тернопільської обласної ради на нежитлове приміщення, площею 634,3м2, розташоване у будинку №23 по вул.Руська в м.Тернополі, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 08 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 09.12.2020, у задоволенні позову Тернопільської обласної ради відмовлено, з підстав пропуску загального строку позовної давності на звернення з даним позовом.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.03.2021 закрито касаційне провадження у справі №921/105/19 по розгляду касаційної скарги КП Тернопільської обласної ради «Тернопільська обласна аптека №78», подану на постанову Західного апеляційного господарського суду від 09 грудня 2020 року та рішення Господарського суду Тернопільської області від 08 липня 2020 року.

У справі №921/555/17-г/14 за позовом КП «Підприємство матеріально-технічного забезпечення Тернопільської міської ради» та Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради до Комунального підприємства Тернопільської обласної ради «Тернопільська обласна аптека №78», про зобов`язання відповідача звільнити нежитлове приміщення, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 14.11.2017 позов задоволено; зобов`язано КП Тернопільської обласної ради «Тернопільська обласна аптека №78» звільнити нежитлові приміщення, площею 633,7м2 , що розташовані у будинку №23 по вул.Руська в м.Тернопіль та передати їх по акту приймання-передачі КП «Підприємство матеріально-технічного забезпечення» Тернопільської міської ради.

21.12.2018 за заявою (вх.№23422) КП «Підприємство матеріально-технічного забезпечення Тернопільської міської ради» господарським судом на підставі статті 116 ГПК України (у редакції, що діяла до 15.12.2017) видано наказ про зобов`язання відповідача у справі №921/555/17-г/14 звільнити нежитлові приміщення (ухвала від 21.12.2018).

Ухвалою господарського суду від 31.01.2019, залишеною без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 27.06.2019, відмовлено у задоволенні скарги без номеру (вх.№125) від 04.01.2019 Комунального підприємства Тернопільської обласної ради «Тернопільська обласна аптека №78» про визнання неправомірною постанови державного виконавця Тернопільського міського відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 21.12.2018 про відкриття виконавчого провадження №57963748 з примусового виконання наказу від 21.12.2018 у справі №921/555/17-г/14 та про зобов`язання державного виконавця усунути порушення.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 29.11.2019 відмовлено у задоволенні заяви Комунального підприємства Тернопільської обласної ради «Тернопільська обласна аптека №78» без номеру від 15.02.2019 (вх.№2746 від 15.02.2019) про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу Господарського суду Тернопільської області від 21.12.2018 у справі №921/555/17-г/14 та клопотання №78 від 28.11.2019 (вх.№21749 від 28.11.2019) про зупинення виконання вказаного виконавчого документа.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 18.03.2020 у справі №921/555/17-г/14 відмовлено у задоволенні заяви Тернопільської обласної ради №07-1224 від 27.11.2019 про перегляд рішення Господарського суду Тернопільської області від 14.11.2017 за нововиявленими обставинами.

Отже, рішення Господарського суду Тернопільської області від 14.11.2017 у справі №921/555/17-г/14 є чинним та в силу положень ст.326 ГПК України є обов`язковим до виконання у встановленому законом порядку та у визначений судом спосіб.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд при постановленні ухвали.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

У відповідності до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 1 ст.137 ГПК України).

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, серед іншого, з урахуванням:- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; - забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; - наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; - імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Поряд з викладеним, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, зокрема у вигляді арешту грошових коштів або майна відповідача з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді арешту тощо) права цього учасника (відповідача), а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у разі, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом (правова позиція, викладена в пункті 15 постанови Верховного суду від 15.01.2019 у справі № 915/870/18).

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Тобто, метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Заходи до забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, а саме: якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як зазначено у заяві про забезпечення позову, заявник має намір звернутися до господарського суду з позовом заявником до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради та Тернопільської міської ради про витребування шляхом вилучення з незаконного володіння нежитлових приміщень, площею 634,3м2, що розташовані у будинку №23 по вул.Руська в м.Тернопіль і, які набуто Тернопільською обласною Радою народних депутатів у законний спосіб згідно чинного станом на 1992 рік законодавства, що встановлено у рішенні Господарського суду Тернопільської області від 08 липня 2020 року у справі №921/105/19. На думку заявника, внаслідок виконання судового рішення від 14.11.2017 у справі №921/555/17-г/14 про зобов`язання КП Тернопільської обласної ради «Тернопільська обласна аптека №78» звільнити спірне нежитлове приміщення за адресою: вул.Руська, 23 у м.Тернополі, відбудеться вибуття вищевказаного нерухомого майна у правомірного володільця, яким себе вважає комунальне підприємство, відтак будуть порушені майнові права останнього.

З метою запобігання можливим порушенням, заявник просить суд забезпечити майбутній позов шляхом заборони відповідачам майбутнього позову (Виконавчому комітету Тернопільської міської ради, Тернопільській міській раді) вчиняти дії з отримання у фактичне володіння спірного приміщення та шляхом заборони органу виконання судових рішень вчиняти дії з примусового виконання рішення суду у справі №921/555/17-Г/14, зупинивши стягнення за відкритим виконавчим провадженням, а також заборонити передавати Виконавчому комітету Тернопільської міської ради, Тернопільській міській раді дане нежитлове приміщення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам..

Водночас суд звертає увагу, що особа, яка подає заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом відповідних заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій інших осіб з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З урахуванням вищенаведеної процесуальної норми, суд приходить до висновку, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову не може ґрунтуватись на самих лише припущеннях заявника (позивача). Заявник повинен довести наявність обставин для забезпечення позову та необхідності забезпечення судом збалансованості інтересів усіх учасників процесу.

Разом з тим, з аналізу матеріалів заяви суд встановив, що заявником не надано жодних доказів вчинення органом ДВС дій, спрямованих на виселення комунального підприємства із спірного нежитлового приміщення як-от: призначення дати вчинення виконавчих дій, повідомлення орендаря про забезпечення надання доступу до спірного приміщення тощо, а листи-повідомлення державного виконавця про перебування на виконанні в органі ДВС виконавчого провадження ВП 57963748 не свідчать про вчинення даним органом дій, спрямованих на передачу майна, яким користується заявник. Більше того, такі листи датовані 16 та 17 березня 2021 року, тобто з моменту їх отримання підприємством пройшло більше двох місяців, однак останнім не було здійснено заходів щодо захисту порушених на його думку, майнових прав комунального підприємства.

Відповідно до ч.1 ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до п.п.1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (п.1 ст.77 ГПК України).

Згідно з ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, у розумінні зазначених положень обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Відтак, належність спірного майна на праві власності заявнику входить до предмета доказування та встановлення судом за наслідками розгляду майбутнього позову Аптеки про його витребування.

Втім, подана заява не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких можна дійти висновку про доцільність та необхідність вжиття заходів забезпечення позову у визначений заявником спосіб. Заявником не обґрунтовано того, що невжиття заявленого заходу забезпечення позову може призвести до неможливості ефективного захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернувся до суду.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 08 липня 2020 року у справі №921/105/19, на яке посилається заявник в обґрунтування правомірності доводів щодо необхідності забезпечення позову, відмовлено у зв`язку з пропуском загального строку позовної давності на звернення до суду з позовом.

На думку суду, подана заява про забезпечення позову до подання позовної заяви фактично спрямована на зупинення виконання судового рішення у справі №921/555/17-г/14, яке набрало законної сили.

Між тим, частиною 1 ст.18 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. (ч.2 ст.18 ГПК України).

Приписами статті 326 ГПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

У статті 38 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено підстави зупинення виконавчого провадження, а саме: виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

При цьому суд також враховує, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань.

Стаття 6 Конвенції встановлює процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Згідно з ч. 5 ст. 124, п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення ЄСПЛ у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v.Greece), від 19.03.1997).

Між тим, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Стгеесе), від 19.03.1997р.; у справі «Бурдов проти Росії» (Buurdov v. Russia) від 07.05.2002; у справі «Ясюнієне проти ОСОБА_8» (Jasiniene v. Lithuania) від 06.03.2003).

У справі «Кайсин проти України» (Kaysin and Others v.Ukraine) Європейський Суд з прав людини наголосив, що правосуддя було б ілюзорним, як би внутрішній правопорядок держави дозволяв невиконання остаточного й обов`язкового рішення суду стосовно однієї з сторін.

Беручи до уваги вищенаведене та визначені ст.137 ГПК України заходи забезпечення позову, суд зауважує, що чинним законодавством не передбачено вжиття судом такого заходу забезпечення позову як заборони органу виконання судових рішень чи сторонам виконавчого провадження вчиняти дії, визначені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Доказів, які б підтверджували наявність підстав для зупинення виконавчого провадження відповідно до положень закону про виконавче провадження, заявником також не подано, а суду першої інстанції такі повноваження нормами ГПК України не визначені; суд не вправі вирішувати питання щодо зупинення виконання рішення суду першої інстанції, якщо останнє підлягає примусовому виконанню, оскільки наведене відноситься до виключної компетенції виконавця на підставі частини першої статті 38 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд також звертає увагу на те, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову не досліджується обґрунтованість позову, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Висновки господарського суду.

Отже, проаналізувавши доводи Комунального підприємства Тернопільської обласної ради «Тернопільська обласна аптека №78» та докази, подані на їх підтвердження, суд вважає, що заявником не наведено (та не надано доказів існування) фактичних обставин, з якими пов`язується необхідність вжиття заходів до забезпечення позову, про застосування яких просить підприємство.

Керуючись ст.ст.2, 4, 14, 73, 74, 76-79, 86, 136-140, 232-235, 255 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Комунальному підприємству Тернопільської обласної ради «Тернопільська обласна аптека №78» (вул.Руська, 23, м.Тернопіль, ідентифікаційний код 21132326) у задоволенні заяви без номеру від 21.05.2021 (вх.№363 від 21.05.2021) про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, встановленні ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами визначеними статтями 253-259 ГПК України.

Ухвала підписана 24.05.2021.

Суддя Н.О. Андрусик