Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/442/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

секретар судового засідання: Малярчук Р.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Ляхов О.В. , ордер від 21.03.2019

від відповідача-1: Малик В.Г., договір від 01.04.2021

від відповідача - 2: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

до Приватного підприємства "Макро"

ОСОБА_1

про стягнення 272 632,41 грн

В судовому засіданні 06.04.2021 оголошувалась перерва до 11.05.2021 з викликом сторін.

Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулось до суду з позовом про стягнення солідарно з ПП "Макро" та фізичної особи ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №МК 156-08 від 18.08.2008 в розмірі 272 632,41 грн, з яких 41 911,80 грн заборгованість за кредитом, 72 512,40 грн заборгованість за відсотками, 158 208,21 грн пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПП "Макро" в порушення умов кредитного договору не повернув кредитні кошти у передбачений договором термін та не сплатив в повному обсязі проценти, в результаті чого утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути солідарно з ПП "Макро" та фізичної особи ОСОБА_1 , яка виступає поручителем за виконання зобов`язань відповідача-1 згідно укладеного договору поруки № МК 156-08 від 18.08.2008.

Ухвалою суду від 16.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

15.09.2020 від відповідача -2 до суду надійшла заява про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_1 оскільки Корольовським районним судом м. Житомира розглядалась справа № 296/3800/13-ц за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 за участю третьої особи ПП "Макро" про стягнення 129 785,88 грн заборгованості за кредитним договором №МК 156-08 від 18.08.2008, як поручителя згідно договору поруки №МК 156-08 від 18.08.2008. Рішенням суду від 11.09.2014 по вказаній справі в задоволенні позову було відмовлено з підстав пропуску позивачем шести місячного строку для звернення з вимогою до поручителя, і як наслідок припинення поруки.

Судом не встановлено після розгляду даної заяви підстав для її задоволення відповідно до п.3 ч.1 ст.231 ГПК України.

15.09.2020 відповідачем-1 подана суду заява, в якій заперечує проти позовних вимог та просить застосувати позовну давність до позовних вимог. Також, відповідач-1 вказує на те, що рішення господарського суду Житомирської області від 08.07.2010 у справі 6/61-НМ задоволено позов та стягнуто в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №МК 156-08 від 18.08.2008 в розмірі 43859,84 грн звернуто стягнення на предмет застави шляхом його продажу ПАТ КБ "Приватбанк" з укладанням від імені ПП "Макро" договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем.

Ухвалою суду від 17.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Судом були оглянуті матеріали цивільної спри №296/3800/13-ц, направлені Корольовським районним судом м. Житомира, за позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №МК 156-08 від 18.08.2008р. 129785,88 грн. заборгованості

Після перерви в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача - 1 позов не визнає та просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності.

Представник відповідача-2 в судове засідання не з`явилась.

11.05.2021 до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

18.08.2008 року між АТ КБ "Приватбанк" та ПП "Макро" (далі - відповідач-1) було укладено кредитний договір № МК 156-08.

Відповідно до п. 1.2 договору розмір кредиту 75 000,00грн.

Термін повернення кредиту, відсотків та винагороди згідно графіку погашення кредиту, відсотків та винагороди але не пізніше 17.08.2011. ( п. 1.3 договору).

Кредит надається на наступні цілі: оплата послуг реєстрації застави в Державному реєстрі обмеження рухомого майна ( 34 грн) та придбання обладнання (74 966,00 грн) ( п. 1.4 договору).

Кредит надається за рахунок ресурсів банку ( п. 1.5 договору).

Права та обов`язки сторін кредитодавець та позичальник погодили у розділі 2 договору, відповідно до п.2.2 якого останній зобов`язується, зокрема:

2.2.1. Використовувати кредитні кошти на цілі, зазначені в п.1.4договору.

2.2.2. Сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.п.2.3.1, 2.3.2, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.11. 4.12 цього Договору, а також відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків та винагороди, вказаному у додатку № 1 до цього договору.

2.2.3. Здійснювати погашення кредиту в дату сплати відповідно до Графіка з урахуванням п.4.11 цього Договору.

2.2.4. Повну сплату відсотків та винагороди зробити не пізніше дня фактичного повного погашення кредиту.

Зі змісту п.п.2.2.10, 3.1 вбачається, що у якості забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором є застава основних засобів: обладнання для автосервісу у кількості 10 од., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить ПП "Макро" та договір поруки з ОСОБА_1 .

У розділі 4 цього Договору сторони погодили порядок розрахунків.

Відповідно до п.4.1, 4.2, за користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунка до дати погашення кредиту згідно з п.п.1.3, 2.2.3, 2.3.2, 2.3.3, 2.3.6, 2.3.9, 2.4.1, 4.11 цього договору, а також графіка позичальник сплачує відсотки у розмірі 24% річних. Сплата зазначених відсотків здійснюється в дату сплати відсотків (кожного поточного місяця), відповідно до графіка. При несплаті відсотків у зазначений термін вони вважаються простроченими.

А п.п.4.3, 4.4 встановлено, що при порушенні позичальником зобов`язань щодо погашення кредиту, передбачених п.п.1.3, 2.2.3, 2.3.3, 2.4.1, 4.11 цього Договору, позичальник сплачує кредитодавцю відсотки за користування кредитом у розмірі 50% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. Сплата зазначених відсотків здійснюється 15-того числа кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання цього Договору.

Зобов`язання за цим договором виконуються в такій послідовності: 1. витрати банку, пов`язані з виконанням договору (по заставі, послуги адвокатів); 2. неустойка (штраф, пеня); 3. прострочена винагорода; 4. винагорода; 5. прострочені відсотки; 6. відсотки; 7. прострочений кредит; 8. кредит, якщо інше не передбачено п.8.6 цього Договору (п.4.8 Договору).

Відповідно до п.4.9 договору, при непогашенні кредиту в термін, встановлений графіком, а також п.п.2.3.3, 4.11 цього договору, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту розрахунок відсотків здійснюється відповідно до п.4.3 цього Договору з дня виникнення простроченої заборгованості.

Нарахування відсотків (у тому числі передбачених п.4.4) по кредиту здійснюється на дату сплати відсотків, відповідно до графіка. При цьому відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи із кількості днів у році - 360 днів. День сплати в часовий інтервал розрахунку відсотків не включається (п.4.10 цього Договору).

Відповідальність сторін узгоджена та закріплена кредитодавцем та позичальником у розділі 6 цього договору, згідно з п. 6.1 якого, при порушенні останнім будь-якого із зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених Графіком, а також п.п. 2.2.2, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 2.4.1, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 цього договору, строків повернення кредиту, передбачених графіком, а також п.п. 1.3, 2.2.3, 2.3.3 даного договору, винагороди передбаченої п.п. 4.5, 4.6 позичальник сплачує кредитодавцю за кожний випадок порушення пеню у розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який виплачується пеня. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату нарахування.

Нарахування пені за кожен випадок порушення зобов`язань, передбачених п.п. 6.1, 6.2, 6.3 здійснюється протягом 3 ( трьох) років з дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане позичальником ( п. 6.4 договору).

Строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, за цим договором встановлюється сторонами протягом 5 (п`яти ) років ( п. 6.7 договору).

Строк дії договору встановлений у п.7.1 договору, визначається з моменту підписання його обома сторонами і діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання ними зобов`язань за цим договором.

Також сторонами погоджений та підписаний додаток № 1 до договору №МК 156-08 - графік погашення кредиту, відсотків та винагороди згідно якого останній платіж відповідачем -1 мав бути здійснений 17.08.2011.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором №МК 156-08 від 18.08.2008 виконав у повному обсязі, надавши кредит в сумі 75 000грн.

Однак, в установлений договором строк відповідач-1 кредитні кошти в повному обсязі не повернув.

У зв`язку з порушенням відповідачем-1 зобов`язань за вказаним договором, позивачем станом на 02.03.2020 розрахована сума заборгованості, яка становить 272 632,41 грн та складається із 41 911,80грн заборгованості за кредитом; 72 512,40грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом та 158 208,21грн пені за несвоєчасність виконання зобов`язань, що підтверджується приєднаним до позовної заяви розрахунком заборгованості.

18.08.2008 року між позивачем та ОСОБА_1 (далі - відповідач-2) було укладено договір поруки № МК 156-08, предметом якого є надання поруки відповідачем-2 перед кредитором за виконання зобов`язань відповідача-1, які випливають з кредитного договору від 18.08.2008 №МК 156-08 (п. 1 договору поруки).

В п. 2 договору поруки вказано, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагороди, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Згідно п. 11, цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

Сторони прийшли до згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється у 5 ( п`ять) років ( п. 12 договору поруки).

З матеріалів справи вбачається, що 24.02.2020 позивачем на адреси відповідачів було надіслано повідомлення №30.1.0.0/2-88IZHLES01E50 від 13.02.2020 з вимогою погасити прострочену заборгованість у розмірі 272 002,98 грн у термін не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення.

Вважаючи, що відповідач-1 належним чином не виконує обов`язки щодо повернення кредиту та сплати інших платежів, передбачених умовами договору, позивач звернувся до суду з матеріально-грошовою вимогою про стягнення вказаної заборгованості з відповідачів солідарно.

За своєю правовою природою кредитний договір №МК 156-08 від 18.08.2008, укладений між позивачем та відповідачем-1, є кредитним договором.

Положенням ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У п. 1.3 кредитного договору №МК 156-08 від 18.08.2008 сторони погодили, що термін повернення кредиту, відсотків і винагороди відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди ( додаток №1 до даного Договору), але не пізніше 17 серпня 2011 року.

Однак, в установлений договором строк відповідач-1 кредитні кошти в повному обсязі не повернув, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 41911,80 грн.

Відповідачі доказів сплати, а також свого контрозрахунку боргу по кредиту суду не надали.

Однак, відповідачем 1 заявлено позовну давність до всіх заявлених позивачем вимог, в тому числі щодо штрафних санкцій: 72 512,40 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 158 208,21 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), перебіг якої, відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до п.6.7 кредитного договору від 18.08.2008р. строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафу за даним договором встановлюється сторонами тривалістю у 5 років.

Перебіг позовної давності у даному випадку почався з 18.08.2011 та з урахуванням п. 6.7 договору, сплив 18.08.2016.

Щодо наявності обставин переривання позовної давності слід зазначити наступне.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме: обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру").

За змістом статей 264, 267 ЦК України переривання строку позовної давності може мати місце виключно у випадку вчинення особою відповідних дій в межах цього строку.

Як встановлено судом, 22.04.2013 ПАТ КБ "Приватбанк" звертався до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №МК 156-08 від 18.08.2008р. 129785,88 грн. заборгованості , посилаючись на те, що ОСОБА_1 є поручителем згідно договору поруки №МК 156-08 від 18.08.2008р., який укладено в забезпечення виконання зобов`язань ПП "Макро" за кредитним договором №МК 156-08 (справа №296/3800/13-ц).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 11.09.2014 у справі №296/3800/13-ц було в задоволенні позову відмовлено.

Відповідно до частин 2, 3 статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Таким чином, строк позовної давності, стосовно звернення стягнення заборгованості за кредитним договором №МК 156-08 від 18.08.2008р переривався до 22.04.2018, в той час як позивач звернувся із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителя в солідарному порядку лише 17.04.2020, тобто поза межами строку позовної давності.

За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Враховуючи наведене, суд констатуючи обґрунтованість позовних вимог до позичальника, беручи до уваги заяву відповідача-1 про застосування позовної давності до позовних вимог, відмовляє у задоволенні позовних вимог через пропуск позивачем строку позовної давності.

Щодо позовних вимог заявлених до ОСОБА_1 , як солідарного боржника відповідно до договору поруки №МК 156-08 від 18.08.2008, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось, в провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебувала справа №296/3800/13-ц за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №МК 156-08 від 18.08.2008р. 129785,88 грн. заборгованості як поручителя згідно договору поруки №МК 156-08 від 18.08.2008р., який укладено в забезпечення виконання зобов`язань ПП "Макро" за кредитним договором №МК 156-08.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 11.09.2014 у справі №296/3800/13-ц було в задоволенні позову відмовлено.

В ході розгляду справи Корольовським районним судом м. Житомира було встановлено, строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором № МК 156-08 настав, а позивач протягом шести місяців від дня настання цього строку не пред`явив вимоги до поручителя про сплату заборгованості за кредитним договором, то поруку необхідно вважати припиненою. При цьому, звернення поручителя до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України не є необхідним.

Вказане рішення суду набрало законної сили.

Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, встановленим є факт зобов`язання відповідача-2 забезпечувати кредитне зобов`язання за кредитним договором № МК-156-08 від 18.08.2008 є припиненим.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як встановлено ч. ч. 1 ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Згідно зі ст. ст. 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи припинення поруки згідно з рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 11.09.2014 у справі №296/3800/13-ц, суд вважає позовні вимоги до відповідача-2 необґрунтованими, відтак, суд відмовляє у їх задоволенні.

Ураховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 21.05.21

Суддя Маріщенко Л.О.

Віддрукувати:

1- в справу

2- позивачу на юрид. адресу (рек. )

3- ПП "Макро" (рек. )

4- Рибачок О.П. ( АДРЕСА_2 ) ( рек.)