РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.05.2021Справа № 910/15435/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., за участю секретаря судового засідання Голуб.О.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Релікт-С»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Максімайнд»

про стягнення 327 948, 32 грн.

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання від 17.05.2021.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернулися до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 327 948, 32 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Релікт-С» було залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків та спосіб їх усунення.

28.10.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Релікт-С» надійшла заява про усунення недоліків, у якій позивач усунув недоліки зазначені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 16.10.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2020 було відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, одночасно встановивши відповідачу строк який становить п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання до суду відзиву на позов та доказів направлення відзиву позивачу; встановивши позивачу строк, який становить п`ять днів з дня отримання відзиву на позов, для подання до суду відповіді на відзив на позов, а також доказів направлення відповіді на відзив відповідачу.

Ухвалою Господарського суду від 04.02.2021 було здійснено перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 01.03.2021.

У судовому засіданні 01.03.2021 представник позивача надав письмові пояснення на виконання ухвали Господарського суду від 04.02.2021.

Уповноважений представник відповідача у судове засідання 01.03.2021 не з`явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.03.2021 було відкладено розгляд справи на 29.03.2021.

У судовому засіданні 29.03.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Релікт-С» надійшло клопотання про долучення доказів, а саме копію опису вкладення у цінний лист про направлення письмових пояснень від 01.03.2021 відповідачу.

Уповноважений представник відповідача у судове засідання 29.03.2021 не з`явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 було продовжено строк підготовчого провадження та відкладено розгляд справи на 19.04.2021.

У судовому засіданні 19.04.2021 уповноважений представник позивача надав усні пояснення по справі, на рахунок закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті не заперечував.

Уповноважений представник відповідача у судове засідання 19.04.2021 не з`явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 17.05.2021.

У судовому засіданні 17.05.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 17.05.2021 не з`явився.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 17.05.2021 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

01 квітня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕЛІКТ-С» (далі - Орендодавець/Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКСІМАЙНД» (далі - Орендар/Відповідач) було укладено Договір оренди нежитлового приміщення №01/04/19 (далі - Договір).

За умовами Договору, Орендодавець передав у тимчасове користування за плату, а Орендар прийняв нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, вул. Олекси Тихого (попередня назва - Виборзька), буд. 16/15, загальною площею 417,5 (чотириста сімнадцять цілих п`ять десятих) квадратних метрів (далі - Об`єкт оренди), а саме:

-124, 4 (сто двадцять цілих чотири десятих) квадратних метрів на третьому поверсі Будівлі;

-233, 9 (двісті тридцять три цілих дев`ять десятих) квадратних метрів на п`ятому поверсі Будівлі;

-59, 9 (п`ятдесят дев`ять цілих дев`ять десятих) квадратних метрів на першому поверсі Будівлі.

Згідно умов п. 5.3. Договору, Орендар зобов`язався в повному обсязі та своєчасно вносити орендну плату, визначену відповідно до умов даного Договору.

Пунктом 4.5. Договору зазначено, що орендна плата сплачується Орендарем не пізніше 20 (двадцятого) числа поточного місяця за наступний місяць.

У відповідності п. 4.9.2. Договору плата за утримання нараховується Орендарю з дати фактичної передачі Об`єкта оренди Орендареві за актом приймання-передачі Об`єкту Оренди., а п. 4.9.3. Договору встановлено, що плата за утримання компенсується Орендодавцю у повному розмірі, за поточний місяць, до 15 (п`ятнадцятого) числа наступного місяця.

01.04.2019 між сторонами підписано акт приймання-передачі об`єкту оренди до Договору та 18.05.2019 Додаткову угоду №1.

Останній платіж по орендній платі Орендар здійснив 19 листопада 2019 року (за вересень місяць 2019 року), підтвердженням чого є акт звірки взаємних розрахунків підписаний Позивачем, (копія наявна в матеріалах справи), останній платіж за утримання Орендар здійснив 19 листопада 2020 року (за вересень місяць 2019 року), підтвердженням чого є акт звірки взаємних розрахунків підписаний Позивачем, (копія наявна в матеріалах справи).

Так, заборгованість Орендаря по орендній платі за період з вересня 2019 року по грудень (включно) 2019 року, становить 146 019, 91 грн., та заборгованість Орендаря по утриманню Об`єкта оренди за період з вересня 2019 року по грудень (включно) 2019 року становить 27 836, 11 грн.

Як зазначає позивач у позовній заяві, Орендар систематично порушував встановлені Договором терміни сплати орендних платежів та плати за утримання протягом строку дії Договору, в результаті чого, станом на день подачі позовної заяви у останнього виникла заборгованість.

Термін дії оренди по Договору у відповідності до п. 3.1. Договору встановлений Сторонами по 31 березня 2020 року (включно). У разі, якщо за 30 (тридцять) календарних днів до зазначеної дати від жодної із Сторін не надійде попередження щодо бажання розірвати цей Договір, його строк автоматично пролонгується на кожний наступний календарний рік, але в будь-якому разі не довше ніж до 31 березня 2021 року (включно).

Згідно п. 6.1, Орендар зобов`язаний передати Орендодавцю Об`єкт оренди не пізніше останнього дня оренди, визначеного п. 3.1., якщо інше не визначено сторонами за актом прийому-передачі (повернення) Об`єкту оренди.

В грудні 2019 (а саме 06 грудня 2019 р.) у порушення умов п. 3.1, п. 6.1. Договору, Орендар, не погасивши наявну заборгованість по Договору, припинив користуватися Об`єктом оренди без письмового попередження Орендодавця, фактично не повернув Об`єкт оренди Орендодавцю належним чином.

За твердженням позивача, у зв`язку із простроченням грошового зобов`язання за договором оренди окрім основного боргу в розмірі 173 856, 02 грн., позивачем здійснено нарахування штрафних санкцій, а саме: 64 017, 38 грн. - пені; 76 626, 89 грн. - штрафу; 8 644, 44 грн. - 3% річних; 4 803, 59 грн. - інфляційного збільшення боргу, які також заявлені до стягнення з відповідача.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди нерухомого майна.

Частина 1 ст. 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами ч. 1 ст. 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідачем не спростовано, що позивачем у відповідності до умов договору оренди нежилих приміщень належним чином виконувались взяті на себе зобов`язання щодо повної та своєчасної сплати орендних платежів та платежів за комунальні послуги.

Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З метою врегулювання спору, позивачем було надіслано на адресу Орендаря 21 липня 2020 року повідомлення з вимогою сплатити заборгованість за Договором - претензія вих.№10 від 15.07.2020 року; акт звірки взаємних розрахунків щодо сплати орендної плати за період січень - грудень 2019-у двох ідентичних примірниках, підписаних з боку Орендодавця; акт звірки взаємних розрахунків щодо сплати плати за утримання за період січень - грудень 2019-у двох ідентичних примірниках, підписаних з боку Орендодавця; акт звірки взаємних розрахунків щодо сплати орендної плати за період січень - липень 2020 - у двох ідентичних примірниках, підписаних з боку Орендодавця; акт звірки взаємних розрахунків щодо сплати плати за утримання за період січень - липень 2020 - у двох ідентичних примірниках, підписаних з боку Орендодавця; додаткова угода №2 від 15 липня 2020 року до Договору щодо припинення терміну оренди за Договором - у двох ідентичних примірниках, підписаних з боку Орендодавця; акт приймання - передачі (повернення) Об`єкту оренди від 06 грудня 2020 року - у двох ідентичних примірниках, підписаних з боку Орендодавця, але така претензія не була отримана Орендарем, відправлення не вручено Орендарю під час доставки та повернуто відправнику.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що обґрунтованою, належним чином доведеною та документально підтвердженою заборгованістю яка виникла у відповідача та не була оплачена останнім у строки по орендній платі за період з вересня 2019 року по грудень (включно) 2019 року, становить 146 019, 91 грн., та заборгованість Орендаря по утриманню Об`єкта оренди за період з вересня 2019 року по грудень (включно) 2019 року становить 27 836, 11 грн.

Крім того, Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 76 626, 89 грн. штрафу.

Господарський суд міста Києва зазначає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду України від 09.04.2012 у справі № 3-88гс11, постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 у справі № 3-24гс12, постанові Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16, постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17, постанові Верховного Суду від 08.08.2018 у справі № 908/1843/17.

Відповідно до п. 7.6. Договору, у разі прострочення сплати орендної плати та/або інших платежів за цим Договором строком понад 5 (п`ять) календарних днів Орендодавець, крім санкції визначеної абз. 1п. 7.6. даного договору, має право стягнути з Орендаря штраф у розмірі 10 (десяти) відсотків від суми місячної орендної плати та/або інших платежів та відключити Об`єкт оренди від електропостачання без попереднього письмового попередження.

Перевіривши наданий позивачем математичний розрахунок штрафу, Господарський суд міста Києва дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу, у розмірі 76 626, 89 грн.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За умовами п. 7.6. Договору, у разі прострочення сплати орендної плати та/або інших платежів за цим Договором Орендодавець має право застосувати відносно Одендаря неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, за кожний день прострочення, від несплаченої суми заборгованості.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 64 017, 38 грн. пені.

Враховуючи викладене та здійснивши перевірку наданого позивачем математичного розрахунку пені, Господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача пені, у розмірі 64 017, 38 грн.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення 8 644, 44 грн. 3% річних та 4 803, 59 грн. інфляційних втрат.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується порушення відповідачем зобов`язань за Договором щодо своєчасної сплати, а отже відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання за Договором.

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 ЦК України.

Так, за приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідний висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладено в постанові від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 236 Господарського процесуального кодексу України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Дослідивши здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми 3 %, суд вважає його обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме у розмірі 8 644, 44 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, Господарський суд міста Києва дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача втрат від інфляції, в розмірі 4 803, 59 грн.

За приписами ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 ГПК України, обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи, дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАКСІМАЙНД» ( Україна, 01030, місто Київ, ВУЛИЦЯ РЕЙТАРСЬКА, будинок 29, ідентифікаційний код 42759080) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «РЕЛІКТ-С» (Україна, 03056, місто Київ, ВУЛИЦЯ ОЛЕКСИ ТИХОГО, будинок 16/15, ідентифікаційний код 36472758) заборгованість у розмірі 173 856 (сто сімдесят три тисячі вісімсот п`ятдесят шість) грн. 02 коп., пеню у розмірі 64 017 (шістдесят чотири тисячі сімнадцять) грн. 38 коп., 3 % річних у розмірі 4 803 (чотири тисячі вісімсот три) грн. 59 коп., інфляційні втрати у розмірі 8 644 (вісім тисяч шістсот сорок чотири) грн. 44 коп., штраф у розмірі 76 626 (сімдесят шість тисяч шістсот двадцять шість) грн. 89 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 919 (чотири тисячі дев`ятсот дев`ятнадцять) грн. 22 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20.05.2021.

Суддя І.В. Алєєва