ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року Справа № 915/236/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом Приватного підприємства Виробничо-комерційна фірма Калімера, пр. Соборності, 3, кв. 84, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55001 ()

адреса представника: вул. Адміральська, 2/4, кв. 23, м. Миколаїв, 54001

до відповідача Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032 ()

в особі Відокремленого підрозділу Южноукраїнська атомна електрична станція, промзона, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55001 (код ЄДРПОУ ВП 20915546)

про стягнення коштів в сумі 83 692, 96 грн.

без повідомлення (виклику) учасників

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернулось Приватне підприємство Виробничо-комерційна фірма Калімера з позовною заявою про стягнення з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція визнаної заборгованості з урахуванням штрафних санкцій, інфляційних витрат та 3 % річних на загальну суму 83 692, 96 грн., в тому числі суму заборгованості в розмірі 28 752, 13 грн., пені в сумі 345,70 грн., інфляційних витрат в сумі 28 225, 79 грн. та 3 % річних в сумі 26 369, 34 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача судовий збір в сумі 2 270, 00 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 8 369, 30 грн.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 01.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами. Надано сторонам строк для подання заяв по суті справи.

Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами від сторін до суду не надходило.

В період з 30.04.2021 по 14.05.2021 (включно) суддя Олейняш Е.М. перебувала у відпустці.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

1. Правова позиція позивача.

Позивач зазначає, що предметом спору є вимога про стягнення грошової заборгованості. Підставою позову позивачем зазначено обставини щодо неналежного виконання відповідачем умов договору № К-01/03-2019 від 25.03.2019 року, а саме: зобов`язань щодо своєчасного та в повному обсязі оплати за виконані роботи, внаслідок чого утворилась заборгованість у спірній сумі та позивачем нараховано відповідачу пеню, інфляційні втрати та 3 % річних. Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 612, 625 ЦК України та умовами договору.

2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

В обґрунтування заперечень відповідач у відзиві на позов (вх. № 4461/21 від 25.03.2021 року) зазначає, що порушення термінів сплати у розрахунку позивача зазначені неправильно, а саме:

- довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат на суму 28 752, 13 грн. підписана сторонами по договору 30.08.2019 року. Порушення строку оплати відбулось з 05.11.2019;

- довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат на суму 1 044 362, 17 грн. підписана сторонами по договору 30.05.2019 року. Порушення строку оплати відбулось з 06.08.2019;

- довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат на суму 658 885, 61 підписана сторонами по договору 27.06.2019 року. Порушення строку оплати відбулось з 03.09.2019.

На підставі викладеного відповідач заперечує проти позовних вимог.

05.04.2021 року до господарського суду Миколаївської області від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № ЕП: 5059/21), в якій позивач зазначив, що погодився з виправленням позивача щодо строків нарахування штрафних санкцій.

Судом встановлено, що у відповіді на відзив позивач, керуючись ст. 42, 46, 166 ГПК України, фактично змінив позовні вимоги (збільшив розмір позовних вимог шляхом перерахунку заявлених до стягнення сум штрафних санкцій) та просить суд стягнути з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція на користь позивача Приватного підприємства Виробничо-комерційна фірма Калімера визнану суму заборгованості з урахуванням штрафних санкцій, інфляційних витрат та 3 % річних на загальну суму 96 065, 09 грн., в тому числі суму заборгованості в розмірі 28 752, 13 грн., пені в сумі 138, 93 грн., інфляційних витрат в сумі 40 324, 50 грн. та 3 % річних в сумі 26 849, 53 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача судовий збір в сумі 2 270, 00 грн. та витрати на правову (правничу) допомогу в сумі 8 369, 30 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи вищевикладене, збільшення розміру позовних вимог, викладене позивачем в заяві по суті спору (відповіді на відзив) в порядку ст. 46, 161, 166 ГПК України прийнято судом до розгляду.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

25.03.2019 року між ДП Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі ВП Южноукраїнська АЕС ДП Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (замовник) та ПП ВК фірма Калімера (підрядник) був укладений договір № К-01/03-2019 на виконання робіт за темою: «ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 (ДК 021:2015-45454000-4 Реконструкція. Енергоблок № 2. Роботи по заміні акумуляторних батарей» (реєстраційний номер 20-123-01-19-05238 від 29.03.2019 року) (арк. 9-14).

До договору сторонами складено додатки, які є невід`ємною частиною договору, а саме: Додаток № 1 Протокол узгодження договірної ціни, Додаток № 2 «Договірна ціна», Додаток № 3 Графік виконання робіт, Додаток № 4 «Відомість обсягів робіт» (арк. 15-17).

Відповідно до п. 16.6 договору договір набуває чинності з дати підписання договору та скріплення його печаткою та діє до 30.12.2019 року.

Договір з урахуванням додатків підписано та скріплено печатками сторін.

Умовами договору сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 1.1 договору підрядник, в межах договірної ціни, виконує на свій ризик власними силами і засобами, якісно і у встановлений договором термін, роботи за темою: Енергоблок № 2. Роботи по заміні акумуляторних батарей за кодом згідно Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016:2010 (далі ДКПП): 43.29 (Роботи будівельно монтажні, інші.).

Відповідно до п. 2.1 договору договірна ціна робіт, доручених до виконання підряднику складає: 2 166 751, 46 грн., у т.ч. ПДВ 20 % - 361 125, 24 грн.

Джерело фінансування: власні кошти ДП НАЕК Енергоатом.

Відповідно до п. 2.2 договору договірна ціна договору є твердою (згідно п. 6.3.2 ДСТУ Б Д. 1.1-1:2013 твердою або динамічною), визначається відповідно до положень ДСТУ БД.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва».

Відповідно до п. 2.3 договору остаточна ціна договору визначається з урахуванням фактично виконаного обсягу робіт та фактичних витрат підрядника на придбання матеріальних ресурсів у порядку, визначному умовами договору, але не може перевищувати договірної ціни, заявленої у договорі.

Відповідно до п. 3.1 договору терміни виконання робіт визначені в графіку виконання робіт (додаток № 3), який є невід`ємною частиною цього договору, в період ППР-2019 на енергоблоці № 2, початок робіт березень 2019 року згідно затвердженого графіка ППР-2019 енергоблоку № 2, закінчення: 27.05.2019 року.

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки за договором виконується наступним чином: оплата за виконані роботи здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника після підписання сторонами довідки про вартість виконаних робіт за формою КБ-3, складену на підставі актів виконаних будівельних робіт за формою КБ-2В протягом 45 банківських днів. Підрядник складає акти виконаних робіт у відповідності до визначеного в пункті 1 договору коду згідно ДКПП.

Відповідно до п. 5.4 договору приймання актів виконаних робіт вітчизняного виконання здійснюється за формою КБ-2В до 25 числа поточного місяця, приймання довідки про вартість виконаних будівельних робіт за формою КБ-3 до 28 числа поточного місяця.

Замовник зобов`язаний в термін 10-ти днів підписати акт виконаних робіт і повідомити про це підрядника або направити підряднику мотивовану відмову. Якщо в термін 10-ти днів підрядник письмово не повідомлений про мотивовану відмову, роботи вважається прийнятими замовником і підлягаю оплаті.

Судом встановлено, що позивачем ПП ВК фірма Калімера на виконання умов договору № К-01/03-2019 від 25.03.2019 року в 2019 році виконано будівельні роботи на загальну суму 1 731 999, 91 грн., що підтверджується:

- довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат форми КБ-3 за травень 2019 року від 30.05.2019 року на суму 1 044 362, 17 грн. (арк. 18), складеної на підставі акту № 2 форми КБ-2в від 30.05.2019 року приймання виконаних будівельних робіт за травень 2019 року на суму 1 011 887, 34 грн. (з ПДВ) (арк. 19-23) та акту № 3 форми КБ-2в від 30.05.2019 року приймання виконаних будівельних робіт за травень 2019 року на суму 32 474, 83 грн. (з ПДВ) (арк. 24-27);

- довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат форми КБ-3 за червень 2019 року від 27.06.2019 року на суму 658 885, 61 грн., складеної на підставі акту № 1 форми КБ-2в приймання виконаних будівельних робіт за червень 2019 року на суму 658 885, 61 грн. (з ПДВ) (арк. 29-54);

- довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат форми КБ-3 за серпень 2019 року від 30.08.2019 року на суму 28 752, 13 грн., складеної на підставі акту № 4 форми КБ-2в від 30.08.2019 року приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2019 року на суму 28 752, 13 грн. (з ПДВ) (арк. 55-63).

Акти та довідки підписані та скріплені печатками сторін.

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки за договором виконується наступним чином: оплата за виконані роботи здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника після підписання сторонами довідки про вартість виконаних робіт за формою КБ-3, складену на підставі актів виконаних будівельних робіт за формою КБ-2В протягом 45 банківських днів.

Отже, граничними строками для оплати за виконані роботи є:

- за довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат форми КБ-3 за травень 2019 року від 30.05.2019 року на суму 1 044 362, 17 грн. є 05.08.2019 року (включно). З 06.08.2019 року боржник є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання;

- за довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат форми КБ-3 за червень 2019 року від 27.06.2019 року на суму 658 885, 61 грн. є 02.09.2019 року (включно). З 03.09.2019 року боржник є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання;

- за довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат форми КБ-3 за серпень 2019 року від 30.08.2019 року на суму 28 752, 13 грн. є 04.11.2019 року (включно). З 05.11.2019 року боржник є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання.

Відповідачем частково здійснено оплату за виконані роботи в загальній сумі 1 703 247, 78 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахункам (арк. 95-98) та платіжним дорученням № УКС/442 від 24.12.2020 року (арк. 66), а саме:

- 08.08.2019 сплачено 600 000 грн.;

- 23.08.2019 сплачено 444 362, 17 грн.;

- 10.01.2020 сплачено 158 885, 61 грн.;

- 24.12.2020 сплачено 500 000 грн.

Отже станом на розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем становить 28 752, 13 грн. (1 731 999, 91 грн. 1 703 247, 78 грн.).

Позивачем на адресу відповідача було направлено претензію б/н від 30.12.2020 року, якою позивач просив перерахувати суму заборгованості, додавши розрахунки штрафних санкцій (арк. 67-71).

Відповідачем у відповідь на претензію направлено на адресу позивача відповідь на претензію № 51/1301 від 25.01.2021 року, в якій відповідач зазначив, що під час надходження фінансових коштів, уся кредиторська заборгованість та суми відсотків за користування грошовими коштами (3 % річних), пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, інфляційні збитки та штрафи 7 % від суми простроченого платежу будуть сплачені у повному обсязі (арк. 72).

У відповідь на адвокатський запит від 09.02.2021 відповідачем направлено на адресу позивача лист № 32/2687 від 12.02.2021 року, в якому відповідач зазначив, що розрахунки визнаних за результатом розгляду претензій сум у вигляді окремого документа не зберігаються, тому не можуть бути надані (арк. 73-74).

Отже, невиконання відповідачем обов`язку за договором в частині здійснення оплати за виконані роботи і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

ІV. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

1. Щодо вимоги про стягнення суми основного боргу.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Відповідно до ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом вище, заборгованість відповідача перед позивачем за договором № К-01/03-2019 від 25.03.2019 становить 28 752, 13 грн. Станом на день розгляду справи суду не подано доказів оплати заборгованості за договором на загальну суму 28 752, 13 грн., як і не спростовано позовних вимог в цій частині.

Отже, позовна вимога про стягнення заборгованості за виконані роботи по договору № К-01/03-2019 від 25.03.2019 року в розмірі 28 752, 13 грн. підлягає задоволенню.

2. Щодо вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова КГС ВС від 14.01.2020 року № 924/532/19).

Позивачем нараховано відповідачу 26 849, 53 грн. - 3 % річних від суми заборгованості за період з 06.08.2019 року по 30.12.2020 року (арк. 111 на звороті) по кожному акту окремо з урахуванням здійснених відповідачем оплат.

Перевіривши розрахунок 3 % річних, судом встановлено, що при нарахуванні суми 3 % річних позивачем неправильно визначено суму основного боргу за дні, в які відбувалась оплата.

Судом здійснено перерахунок розміру 3 % річних та встановлено, що 3 % річних за період з 06.08.2019 року по 30.12.2020 року по кожному акту окремо з урахуванням здійснених відповідачем оплат становить 23 002, 37 грн. Детальний розрахунок 3 % річних, здійснений судом, наявний в матеріалах справи (арк. 129).

Отже, вимога про стягнення 3 % річних в сумі 23 002, 37 грн. є обґрунтованою та підставною. В цій частині позов підлягає задоволенню. В частині стягнення 3 % річних в сумі 3 847, 16 грн. слід відмовити у зв`язку з безпідставністю.

Позивачем також нараховано відповідачу 40 324, 50 грн. індексу інфляції за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 06.08.2019 по 30.12.2020.

ОП КГС ВС у постанові від 20.11.2020 року по справі № 910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця, інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується залежно від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.

Відповідно до п. 3.1 постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 року № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 3.2 вищевказаної Постанови індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши розрахунок позивача (арк. 111) за допомогою Бази "Законодавство", судом встановлено, що позивачем неправильно здійснено нарахування індексу інфляції, оскільки нарахування індексу інфляції здійснюється помісячно, а не поденно. Крім того, позивачем не враховано дефляцію.

Судом перераховано розмір інфляційних втрат (здійснений судом розрахунок наявний в матеріалах справи (арк. 130-133) та встановлено, що розмір інфляційних втрат за період з серпня 2019 по грудень 2020 року включно (сукупний період) з урахуванням здійснених відповідачем оплат становить 33 897, 44 грн., який є обґрунтованим, підставним та підлягає задоволенню. В решті інфляційних втрат в розмірі 6 427, 06 грн. слід відмовити у зв`язку з безпідставністю.

3. Щодо вимоги про стягнення пені.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до п. 10.4 договору у разі невиконання замовником своїх зобов`язань щодо оплати виконаних робіт при наявності фінансування дирекцією ДП НАЕК, замовник на вимогу підрядника зобов`язаний сплатити останньому пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 7 % вартості договору.

Відповідно до п. 10.5 договору стягнення пені та штрафу не звільняє сторони від виконання своїх зобов`язань за цим договором.

Вартість договору відповідно до п. 2.1 договору та додатків № 1, № 2 до договору становить 2 166 751, 46 грн. Отже, розмір пені за умовами п. 10.4 договору не повинен перевищувати 151 672, 60 грн.

Позивачем у відповіді на відзив зазначено, що здійснено нарахування відповідачу 138, 93 грн. - пені за період з 06.08.2019 року по 14.02.2020 року.

Перевіривши розрахунок розміру пені, судом встановлено, що позивачем при нарахуванні пені допущено арифметичні помилки.

Так, лише за 06.08.2019 (один день) пеня, виходячи з простроченої суми заборгованості в розмірі 1 044 362, 17 грн. та умов п. 10.4 договору, п. 2 ч. 2 ст. 231 ГК України, становить 1 044, 36 грн.

Суд, не виходячи за межі позовних вимог (заявленого позивачем до стягнення розміру пені), дійшов висновку про обґрунтованість та підставність вимоги про стягнення пені в розмірі 138, 93 грн. В цій частині позов підлягає задоволенню.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

1. Щодо розподілу судового збору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір в розмірі 2 027, 11 грн. слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Судовий збір в розмірі 242, 89 грн. слід покласти на позивача.

2. Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

В позовній заяві та відповіді на відзив позивач також просив суд стягнути з відповідача 8 369, 30 грн. витрат на правову (правничу) допомогу.

Позивачем в позовній заяві зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, відповідно до якого витрати на професійну правничу допомогу становлять 8 369, 30 грн. (арк. 3).

В позовній заяві позивачем зазначено, що адвокатом здійснено наступні дії:

- виїзд 11.12.2020 року до офісу позивача (за договором замовника) за місцем його знаходження (м. Южноукраїнськ) для ознайомлення з наявними матеріалами та отримання їх копій;

- підготовка та відправка відповідачу претензії від 30.12.2020 року з розрахунками штрафних санкцій;

- отримання та аналіз відповіді на претензію від 25.01.2021 року;

- підготовка та відправлення відповідачу адвокатського запиту від 03.02.2021 року;

- підготовка та передача до суду і відповідачу позовної заяви.

Витрати позивача на професійну правничу допомогу підтверджуються останнім наступними доказами:

- договором про надання правової (правничої) допомоги від 01.06.2019 року, укладеним між адвокатом Тимощук К. Г. та ПП ВКФ Калімера з додатками (арк. 75-82);

- замовленням № 6 на надання правової (правничої) допомоги від 11.12.2020 року (арк. 83);

- квитанцією до прибуткового касового ордера серії 02АААУ № 672991 на суму 8 369, 30 грн. (арк. 84);

- свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 328 від 13.05.2004 року (арк. 86);

- ордером серії ВЕ № 1022359 від 19.02.2021 року (арк. 85).

07.04.2021 року до господарського суду Миколаївської області від відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги (вх. № 5196/21), в якому відповідач просить суд витрати на професійну правничу допомогу зменшити до 1 000, 00 грн.

Клопотання мотивоване тим, що справа є не складною та типовою для адвоката Тимощук К.Г. та розглядається судом у спрощеному провадженні.

В провадженні господарського суду Миколаївської області перебуває ряд аналогічних позовів по іншим договорам, в яких адвокатом також заявлено до стягнення витрати на професійну правничу допомогу. Всього на суму 60 801, 84 грн.

Відповідач зазначає, що адвокатом проведено мінімум аналітичної роботи адвоката, про що свідчить невірне визначення перебігу строків для нарахування штрафних санкцій; витрати на професійну правничу допомогу не співмірні зі складністю справи № 915/236/21 та ціною позову; заявлена сума у розмірі 8 359, 30 грн. за професійну правничу допомогу не відповідає критеріям реальності та розумності.

Відповідач зазначає, що позивач підтвердив оплату лише копією квитанції до прибуткового касового ордера, проте не надано видаткового касового ордера та копії Книги обліку доходів витрат осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність в частині відображення у цій Книзі коштів, які було отримано адвокатом за надання правничої допомоги. З огляду на викладене, відповідач обґрунтовано може ставити під сумнів платіжний документ (квитанцію), виданий адвокатом, який не веде касової книги та не має відкритого рахунку в банку.

До клопотання відповідачем долучено укладені між ПП ВКФ "Калімера" та адвокатом Тимощук Е. Г. по іншим господарським справам копії замовлень на надання правової (правничої) допомоги з копіями квитанцій до прибуткового касового ордера (арк. 117-124).

Розглянувши питання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено наступне.

За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать також консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (постанова КАС ВС від 11.06.2020 у справі № 821/227/17).

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Правова позиція викладена в постановах КГС ВС від 21.04.2021 по справі № 906/1179/20; від 19.04.2021 по справі № 21/96(10).

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанова КГС ВС від 21.04.2021 по справі № 906/1179/20).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанови об`єднаної палати КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19; від 22.11.2019 у справі № 902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19; додаткова постанова КГС ВС від 01.11.2018 у справі № 911/3650/17; постанова КГС ВС від 26.03.2019 у справі № 904/1798/18).

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»; рішення у справі "Баришевський проти України"; рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України"; рішення у справі "Двойних проти України", рішення у справі "Меріт проти України").

Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (постанова палати КЦС ВС від 03.05.2018 року по справі № 372/1010/16-ц).

За висновками об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, за змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 ГПК України) (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.01.2021 по справі № 925/1137/19).

Від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17, від 16.05.2019 у справі № 823/2638/18, від 09.07.2019 у справі № 923/726/18, від 26.02.2020 у справі № 910/14371/18 та від 13.10.2020 у справі № 922/3706/16).

Законодавством передбачено надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, яка сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права (постанова КГС ВС від 15.04.2021 у справі № 910/7540/19).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (постанова ВП ВС від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).

Щодо посилань відповідача на відсутність Книги обліку доходів та витрат осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність в частині відображення у цій Книзі коштів, які було отримано адвокатом за надання правничої допомоги, то суд зазначає, що предметом спірних правовідносин є фактичне понесення витрат на правову допомогу та їх відшкодування відповідною стороною у справі. Облік отриманих доходів адвокатом та в подальшому його оподаткування не є предметом спору (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.10.2020 року у справі № 686/5064/20, від 02.10.2019 року у справі № 815/1479/18 та від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17).

Правовідносини щодо ведення адвокатом Книги обліку доходів та витрат виникають з питань оподаткування між адвокатом та органом державної фіскальної служби.

Аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта (постанова КАС ВС від 16.04.2020 у справі 727/4597/19).

Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 12350 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень ч. 4 ст. 134 КАС України, Суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним (постанова КАС ВС від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19).

Відповідно до умов п. 1.1 договору про надання правової (правничої) допомоги у відповідності до умов даного договору адвокат, зобов`язується за завданням клієнта протягом дії даного договору надавати за винагороду клієнту чи визначеним клієнтом особам правову допомогу з питань, сформульованих клієнтом, а клієнт зобов`язується оплатити вартість наданої адвокатом правової (правничої) допомоги в тому обсязі та на тих умовах, що закріплені за взаємною згодою сторін у даному договорі.

Відповідно до п. 4.1 договору питання, щодо яких надається правова (правнича) допомога за договором, формулюються клієнтом шляхом формування замовлення, надалі - замовлення. Правова (правнича) допомога з питань, визначених у замовленні, може надаватися адвокатом у формі: складання заяв, скарг, претензій, проектів договорів, угод, контрактів та інших документів правового змісту; надання усних консультацій і роз`яснень з юридичних питань, усних і письмових довідок стосовно законодавства, складання висновків та меморандумів; здійснення представництва інтересів клієнта в державних органах, в підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності та в інших формах, передбачених чинним законодавством; здійснення представництва інтересів клієнта в суді, третейському суді, господарському суді або в інших органах судової влади; юридичний супровід клієнта при укладанні договорів, угод чи контрактів, при розробці, реалізації бізнес-проектів, участь у переговорах із третіми особами, тощо.

Відповідно до п. 4.2 договору обсяг та зміст правової (правничої) допомоги з питань, зазначених клієнтом у замовленні, система оплати, інші умови платежів формуються у замовленні за взаємним погодженням сторін. Погодженні замовлення підписуються уповноваженими представниками та скріплюються печатками сторін, після чого такі замовлення становлять невід`ємну частину договору.

Відповідно до п. 7.1 договору в якості оплати послуг, що надаються адвокатом згідно договору, клієнт сплачує адвокату обґрунтований гонорар, який визначається в порядку та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 7.2 договору з метою встановлення максимально ефективних умов оплати гонорару клієнтом адвокату, клієнт може самостійно обирати одну з форм визначення та оплати гонорару адвокату в залежності від виду правової допомоги та інших критеріїв.

Відповідно до п. 7.3 договору визначення розміру та оплати гонорару адвоката може здійснюватися клієнтом за однією з наступних систем, зокрема:

Система «Г» сума гонорару адвоката за надання правової (правничої) допомоги визначається у вигляді фіксованої суми з закріпленням порядку та підстав її виплати у відповідному замовленні на розсуд сторін договору.

Відповідно до п. 7.6 договору оплаті підлягає весь час, витрачений адвокатом на справи клієнта, включаючи час на переїзди в місті та під час відряджень, якщо не погоджено інакше. Адвокат та залучені фахівці, які працюють над справою клієнта, можуть обговорювати між собою цю справу по мірі необхідності. Коли вони проводять таке обговорення, кожна особа виставляє до оплати витрачений нею час. Це робиться для того, щоб вирішити справу клієнта якомога ефективніше шляхом обміну знань, якими володіють адвокат та залучені фахівці.

11.12.2020 року між адвокатом Тимощук К.Г. та клієнтом ПП ВКФ «Калімера» оформлено замовлення № 7 на надання правової (правничої допомоги) (арк. 50).

Відповідно до п. 1 замовлення клієнт доручає, а адвокат надає клієнту правову (правничу) допомогу по здійсненню стягнення дебіторської заборгованості з ДП «Національна атомна енергетична компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» по договору № К-01/03-2019 від 25.03.2019 року. В тому числі суми основного боргу у розмірі 528 752, 13 грн.

Статус клієнта у можливому господарському провадженні - позивач.

Відповідно до п. 1.4 замовлення за здійснення юридичного супроводу та надання правової (правничої) допомоги за цим замовленням, сторони, відповідно до пункту 7.3 статті 7 договору про надання правової (правничої) допомоги від 01.06.2019 року, обирають систему оплати «Г» та встановлюють гонорар адвоката у фіксованій сумі у розмірі 10 % від сумипретензії/позовної заяви. Вказана сума оплати включає в себе всю роботу адвоката по представництву інтересів клієнта по договору № К-01/03-2019 від 25.03.2019 року. В тому числі підготовку претензії, заяв, позовної заяви, відряджень, довідок, тощо.

Судом встановлено, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення витрат в суді, а саме представником позивача складені та підписані наступні документи: позовна заява б/н від 23.02.2021 з додатками (розрахунки інфляційних збитків, відсотків річних, пені, претензія від 30.12.2020, адвокатський запит від 09.02.2021), заява 15.03.2021, відповідь на відзив з додатками, всі документи підписано представником позивача адвокатом К. Г Тимощук. Копія квитанції до прибуткового касового ордера серії 02АААУ № 672991 на суму 8 369, 30 грн. підтверджує сплату позивачем суми в розмірі 8 369, 30 грн. (призначення платежу договір про надання правової (правничої допомоги від 01.06.2019 (замовлення № 6 від 11.12.2020)).

Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній справі витрати на правову допомогу в сумі 8 369, 30 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Щодо посилань відповідача на неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката, то суд зазначає наступне. Приписами ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє відповідне клопотання. Відповідачем до клопотання долучено докази надання адвокатом Тимощук К. Г. правової допомоги по іншим господарським справам (замовлення та квитанції), проте в порушення ст. 74 ГПК України не подано суду жодного доказу на підтвердження обставин саме неспівмірності витрат, зокрема не подано жодних доказів на підтвердження існуючих ставок адвокатського гонорару, що дозволяло б суду оцінити вказані обставини. Враховуючи вищевикладене, судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на вищезазначене, суд вбачає обґрунтованими та підтвердженими понесені позивачем ПП ВКФ Калімера судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 369, 30 грн. В зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 473, 78 грн. підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з відповідача Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032 () в особі Відокремленого підрозділу Южноукраїнська атомна електрична станція, промзона, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55001 (код ЄДРПОУ ВП 20915546) на користь позивача Приватного підприємства Виробничо-комерційної фірми Калімера, пр. Соборності, 3, кв. 84, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область 55001 ():

- 28 752, 13 грн. (двадцять вісім тисяч сімсот п`ятдесят дві грн. 13 коп.) - заборгованості;

- 138, 93 грн. (сто тридцять вісім грн. 93 коп.) пені;

- 23 002, 37 грн. (двадцять три тисячі дві грн. 37 коп.) - 3 % річних;

- 33 897, 44 грн. (тридцять три тисячі вісімсот дев`яносто сім грн. 44 коп.) - інфляційних витрат;

- 2 027, 11 грн. (дві тисячі двадцять сім грн. 11 коп.) витрат по сплаті судового збору;

- 7 473, 78 грн. (сім тисяч чотириста сімдесят три грн. 78 коп.) витрат на правову (правничу) допомогу.

3. Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено 24.05.2021 року.

Суддя Е.М. Олейняш