ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

26 травня 2021 року Справа № 903/207/21

Господарський суд Волинської області в складі судді Дем`як В. М., розглянувши заяву про забезпечення позову за вх.№01-60/18/21 від 25.05.2021

по справі №903/207/21

за позовом: Заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне підприємство «Старовижівське лісове господарство», смт. Стара Вижівка

до відповідача-1: Ковельської районної державної адміністрації, м.Ковель

до відповідача-2: Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, м. Луцьк

про визнання незаконними та скасування розпоряджень Старовижівської районної державної адміністрації, усунення перешкод у здійсненні права розпорядження земельною ділянкою площею 13,2542 га шляхом скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з одночасним припиненням речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі

Встановив: Заступник керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне підприємство «Старовижівське лісове господарство» звернувся з позовом до відповідачів 1) Ковельської районної державної адміністрації, 2) Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Старовижівської районної державної адміністрації від 26.12.2013 №318 Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Старовижівського району в частині затвердження такої документації щодо спірної земельної ділянки площею 13 2542 га з кадастровим номером :05:000:0086;

- визнати незаконним та скасувати п.516 додатку до розпорядження першого заступника голови Старовижівської районної адміністрації від 26.10.2016 №351 Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 26.12.2013 №318;

- усунути перешкоди у здійсненні Кабінетом Міністрів України права розпорядження земельною ділянкою площею 13,2542 га, кадастровий номер :05:000:0086 шляхом скасування її державної реєстрації в державному земельному кадастрі;

- усунути перешкоди у здійсненні Кабінетом Міністрів України права розпоряджатися земельною ділянкою шляхом скасування рішення державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Старовижівської районної державної адміністрації Осіїк О.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.08.2017, індексний номер 36497773, яким проведено державну реєстрацію за Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області права власності: державна на земельну ділянку площею 13,2542 га з кадастровим номером :05:000:0086 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з одночасним припиненням речових прав Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, а саме: права власності державна на земельну ділянку площею 13,2542 га з кадастровим номером :05:000:0086 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

- визнати незаконним та скасувати п.186 додатку до наказу Головного управління Держеокадастру у Волинській області від 23.10.2019 №3-1956/15-19-СГ від 23.10.2019 Про передачу земельних ділянок держаної власності у комунальну власність щодо передачі земельної ділянки площею 13 2542 га з кадастровим номером :05:000:0086 у комунальну власність Старовижівської селищної ради. (згідно заяви за вх.№01-72/12/21 від 19.05.2021 про зміну предмета спору та відповідно до заяви за вх.№ 01-57/2924/21 від 25.05.2021 про виправлення описки у заяві про зміну предмета спору, які прийняті судом)

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на порушення відповідачами норм земельного законодавства, оскільки дії Старовижівської районної держаної адміністрації та Головного управління Держгеокадастру в області спрямовані на вилучення земельних ділянок лісового фонду та зміну цільового призначення на землі сільськогосподарського призначення. Прокурор звертає увагу суду на те, що вилучати дані земельні ділянки державної власності лісогосподарського призначення для нелісогосподарських потреб має право виключно Кабінет Міністрів України, а тому доводить, що спірну земельну ділянку неправомірно віднесено (інвентаризовано) до земель сільськогосподарського призначення та в подальшому передано Старовижівської сільській раді.

Ухвалою суду 29.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.04.2021.

Ухвалою суду від 19.04.2021 відкладено підготовче засідання на 19.05.2021.

Ухвалою суду від 19.05.2021 у клопотанні Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про залишення позову без розгляду відмовлено, Заяву Волинської обласної прокуратури про зміну предмету позову задоволено. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.06.2021.

25.05.2021 через відділ діловодства суду прокурор подав заяву за вх.№01-60/18/21 про забезпечення позову шляхом зупинити до набрання законної сили рішенням у даній справі, дію п. 186 додатку до наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 23.10.2019 № 3-1956/15-19-СГ від 23.10.2019 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», шляхом заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації (державним реєстраторам, нотаріусам усіх нотаріальних округів та іншим суб`єктам) проводити реєстраційні дії на підставі п. 186 вказаного наказу.

В обґрунтування поданої заяви позивач посилається на те, що між Кабінетом Міністрів України та Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області, Ковельською райдержадміністрацією існує спір щодо земель лісового фонду, які належать до державної власності та перебувають у користуванні Державного підприємства «Старовижівське ЛГ». Оскільки прокурор та позивач звернулися до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, останній доводить, що є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких останні звернулися до суду. При цьому звертає увагу суду на те, що у даному немайновому спорі необхідно досліджувати, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Наведена правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, а також у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 у справі №916/3245/19, від 16.10.2019 у справі №904/2285/19. За таких обставин з метою запобігання можливості передачі на користь відповідачів спірної земельної ділянки, прокурор просить вжити заходи забезпечення позову.

Суд розглянувши заяву про забезпечення позову та вивчивши долучені до заяви докази, дійшов висновку про її задоволення, при цьому суд керувався наступним.

Згідно зі ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

Виходячи з положень статей 136, 137 ГПК України при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, ймовірності ускладнення чи не поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Обрання належного, відповідного до предмета спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Предметом позову у цій справі з урахуванням заяви про зміну предмета позову є також вимога про визнання незаконним та скасування п. 186 додатку до наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 23.10.2019 № 3-1956/15-19-СГ від 23.10.2019 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» щодо передачі земельної ділянки площею 13,2542 га з кадастровим номером :05:000:0086 у комунальну власність Старовижівської селищної ради.

Таким чином, наслідком виконання спірного наказу стане припинення права власності держави на спірне майно в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області та перехід майна у комунальну власність, що суттєво ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду, а відтак і захист прав позивача у разі задоволення позову, зважаючи на наявний між сторонами спір щодо зазначеного майна.

При цьому, на момент винесення вказаного наказу спірна земельна ділянка належала до земель лісогосподарського призначення і охорону лісу на вказаній земельній ділянці здійснювало ДП «Старовижівське ЛГ» відповідно до матеріалів Плану лісонасаджень Старовижівського лісництва державного підприємства «Старовижівське лісове господарство», який є складовою частиною Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Старовижівське лісове господарство».

Отже, суд дійшов висновку, що у даному випадку заходи забезпечення позову є співмірними з предметом позову, адекватними та обґрунтованими і вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оспорюваного наказу не може свідчити про вирішення спору сторін по суті. При цьому у випадку відмови у позові такі заходи не будуть перешкоджати виконанню такого наказу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.11.2020 у справі справи № 910/13709/19 з якої слідує, що за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2020 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2020 про забезпечення позову у справі за позовом ТОВ "Консалтингова група "Гектар-Херсон", Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Перлина Поділля" до Міністерства юстиції України, про визнання протиправним та скасування наказу дійшов висновку про можливість забезпечення позову зупинення, до набрання законної сили рішенням у даній справі, дії наказу Міністерства юстиції України від 31.07.2019 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», шляхом заборони Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України, а також будь-яким іншим суб`єктам державної реєстрації (державним реєстраторам, нотаріусам усіх нотаріальних округів та іншим суб`єктам) проводити державну реєстрацію спірного наказу.

У вказаній справі суд зазначив, що наслідком виконання спірного наказу стане припинення права власності на спірне майно у теперішніх власників та повернення майна у власність колишнього власника, що суттєво ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду, а відтак і захист прав позивачів у разі задоволення позову, зважаючи на наявний між сторонами спір щодо зазначеного майна; заходи забезпечення позову є співмірними з предметом позову, адекватними та обґрунтованими і вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оспорюваного наказу не може свідчити про вирішення спору сторін по суті. При цьому у випадку відмови у позові такі заходи не будуть перешкоджати виконанню такого наказу.

У даному випадку між Кабінетом Міністрів України та Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області, Ковельською райдержадміністрацією існує спір щодо земель лісового фонду, які належать до державної власності та перебувають у користуванні Державного підприємства «Старовижівське ЛГ».

Оскільки виконання рішення у даній справі не вимагатиме примусового виконання, тому суд повинен застосувати та дослідити таку підставу вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулися до суду.

При цьому, у таких немайнових спорах необхідно досліджувати, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Наведена правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, а також у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 у справі №916/3245/19, від 16.10.2019 у справі №904/2285/19.

Зокрема, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18 наведено правову позицію про те, що оскільки заявник мав намір звернутися до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не мала взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а мала застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім «право на суд», яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу.

Крім цього, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (параграфи 60,61 рішення від 13.01.2011 у справі «Кюблер проти Німеччини», заява № 32715/06). Отже заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обстановки, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту прав або інтересів позивача, по який він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені «правом на суд».

Правова позиція щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову викладена в ухвалі Верховного Суду від 06.03.2020 у справі № 905/1073/19, постановах Верховного Суду від 12.08.2020 у справі № 904/5058/19, від 07.09.2020 у справі 904/1766/20.

Отже, враховуючи те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, суд дійшов висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії п. 186 додатку до наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 23.10.2019 № 3-1956/15-19-СГ від 23.10.2019 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», шляхом заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації (державним реєстраторам, нотаріусам усіх нотаріальних округів та іншим суб`єктам) проводити реєстраційні дії на підставі п. 186 вказаного наказу до набранням законної сили рішенням суду.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Заяву прокурора за вх.№01-60/18/21 від 25.05.2021 про забезпечення позову задоволити.

2. Зупинити дію п. 186 додатку до наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 23.10.2019 № 3-1956/15-19-СГ від 23.10.2019 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», шляхом заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації (державним реєстраторам, нотаріусам усіх нотаріальних округів та іншим суб`єктам) проводити реєстраційні дії на підставі п. 186 вказаного наказу до набрання рішенням Господарського суду Волинської області законної сили.

Стягувач: Кабінет Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2, код ЄДРПОУ - відсутній)

Боржник: Головне управління Держгеокадастру у Волинській області (43021, м.Луцьк, вул. Винниченка, 67, )

3. Ухвала суду набирає законної сили з 26.05.2021.

4. Ухвала суду дійсна для пред`явлення до виконання до 27.08.2021.

Ухвала може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В. М. Дем`як