ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2021 Справа № 914/1261/20

За первісним позовом: Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», м. Львів
до відповідача:Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго», м. Львів
про:стягнення боргу, інфляційних втрат, 3% річних, пені та компенсації
за зустрічним позовом:Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго», м. Львів
до відповідача:Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», м. Львів
про:про визнання договору реструктуризації №557/20 від 24.07.2020р. укладеним
Суддя Р.В. Крупник Секретар Ю.-М.В. Пришляк
Представники сторін:
від АТ «Оператор ГРС «Львівгаз»:М.М. Шеремета представник;
від ЛКП «Залізничнетеплоенерго»:Р.Р. Посікіра представник.

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» до ЛКП «Залізничнетеплоенерго», Львівської міської ради про солідарне стягнення боргу, інфляційних втрат, 3% річних, пені та компенсації.

Ухвалою від 02.06.2020р. суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 22.06.2020р.

Ухвалою від 22.06.2020р. суд відклав підготовче засідання на 06.07.2020р.

Ухвалою від 06.07.2020р. суд прийняв до розгляду заяву позивача про зміну предмета позову та відклав підготовче засідання на 20.08.2020р. З урахуванням змінених вимог ухвалив вважати, що учасниками (сторонами) в даній справі є позивач: АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (далі Львівгаз) та відповідач: ЛКП «Залізничнетеплоенерго» (далі Залізничнетеплоенерго). Крім цього, в судовому засіданні 06.07.2020р. суд відмовив Львівгазу в клопотанні про залучення Львівської міської ради в справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

У підготовчому засіданні 20.08.2020р. судом було оголошено перерву до 07.09.2020р.

Ухвалою від 07.09.2020р. суд прийняв зустрічну позовну заяву ЛКП «Залізничнетеплоенерго» до АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про визнання договору реструктуризації №557/20 від 24.07.2020р. укладеним, до спільного розгляду з первісним позовом АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» до ЛКП «Залізничнетеплоенерго» про стягнення боргу, інфляційних втрат, 3% річних, пені та компенсації у справі №914/1261/20; підготовче засідання відклав на 17.09.2020р.

В подальшому розгляд справи відкладався на 28.09.2020р. та 12.10.2020р.

У засіданні 12.10.2020р. суд відмовив у задоволенні клопотання Залізничнетеплоенерго про зупинення провадження у справі №914/1261/20 до закінчення розгляду справи №640/6243/20 за позовом ТОВ «Земля і Воля» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною та скасування постанови від 07.10.2019р. №2080. Крім того, в цьому ж засіданні суд задовольнив інше клопотання Залізничнетеплоенерго про зупинення провадження у справі та зупинив провадження у справі №914/1261/20 до розгляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №903/918/19.

Ухвалою від 08.02.2021р. суд поновив провадження у справі №914/1261/20 та призначив підготовче засідання на 01.03.2021р.

В подальшому в судовому засіданні оголошувалася перерва до 15.03.2021р. та 22.03.2021р.

Ухвалою від 22.03.2021р. суд закрив підготовче провадження у справі №914/1261/20 та призначив справу до розгляду по суті на 12.04.2021р.

В засіданні з розгляду справи по суті оголошувалася перерва до 26.04.2021р. та 06.05.2021р., що підтверджується протоколами судових засідань.

Представник Львівгазу в судове засідання 06.05.2021р. з`явився, первісний позов підтримав повністю та просив позовні вимоги задовільнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечив в повному обсязі.

Представник Залізничнетеплоенерго в судове засідання 06.05.2021р. з`явився, проти задоволення первісного позову заперечив. Зустрічний позов просив задовільнити повністю.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Доводи Львівгазу щодо первісного позову.

Як зазначає Львівгаз, між ним та Залізничнетеплоенерго укладено Договір на розподіл природного газу №09420KLSQ7AT016 від 01.01.2016р. шляхом підписання останнім заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим), відповідно до умов якого Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послуги з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором (надалі Договір).

Відповідно до п. 6.6 Договору, оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунку Оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством Споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановлених Регулятором та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Як зазначає представник Львівгазу, підприємство свої зобов`язання згідно умов Договору виконало в повному обсязі, що підтверджується актами наданих послуг з розподілу природного газу за період з жовтня 2018 року по травень 2020 року. Однак, Залізничнетеплоенерго взяті на себе зобов`язання не виконав, внаслідок чого, станом на дату подання уточненої позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем за розподілений природний газ становить 11 368 475,53 грн.

Крім цього, Залізничнетеплоенерго у період з жовтня 2018 року по травень 2020 року несвоєчасно та неповністю здійснювало оплату за надані йому послуги з розподілу природного газу. Тому Львівгаз має право на стягнення з Залізничнетеплоенерго в судовому порядку не лише основний борг за розподіл природного газу, а так само інфляційні витрати, 3% річних та пеню.

Також як зазначає представник Львівгазу, відповідно до п. 9.1 Договору та згідно п.п. 1 п. 1 гл. 7 розділу VI Кодексу газоросподільних систем (далі Кодекс ГРС) Оператор ГРМ в установленому законом порядку має право припинити/обмежити загопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотримання правил ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, у випадку несвоєчасної та/або неповної оплати послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу.

Як вказує Львівгаз в позовній заяві, 21.02.2020р. ним надіслано рекомендованим поштовим відправленням супровідний лист із зазначенням про наявність заборгованості Залізничнетеплоенерго в розмірі 8 393 652,12 грн. та необхідністю здійснення оплати останньої. Крім того, до вказаного листа додано повідомлення від 20.02.2020р. в якому запропоновано Залізничнетеплоенерго у термін до 07:00 годин 25.02.2020р. самостійно відключити від газових мереж газопостачання (обмежити газоспоживання до рівня 0 тис. м. куб. на добу) і підготувати до пломбування газоспоживне обладнання.

26.02.2020р. працівниками Львівгаз складено Акт №135/20 про те, що при перевірці об`єкта за адресою м. Львів, вул. Величковського, 1 виявлено, що котельня Залізничнетеплоенерго користується газом. До припинення газопостачання на територію котельні не допущено начальником котельні ОСОБА_1 . Крім цього Залізничнетеплоенерго не виконало вимогу Оператора ГРМ щодо самостійного обмеження (припинення) споживання (відбору) природного газу, а продовжує споживати природний газ і по даний час, що підтверджується актами наданих послуг з розподілу природного газу за квітень-травень 2020 року.

Як зазначає представник Львівгазу, відповідно до п.п. 8 п.7.4 Договору та п. 3 гл. 7 розділу VI Кодексу ГРС, якщо внаслідок несвоєчасної та/або неповної оплати послуг за договором розподілу природного газу Оператор ГРМ не здійснив припинення (обмеження) розподілу припродного газу споживачу-боржнику через відмову в доступі до об`єкта споживача або на письмову вимогу Оператора ГРМ споживач самостійно не обмежив чи не припинив споживання (відбір) природного газу з ГРМ, Оператор ГРМ має право вимагати від споживача, крім оплати послуги розподілу природного газу, сплати компенсації, яка вираховується за формулою передбаченою Кодексом ГРС.

З огляду на викладене, з урахуванням змінених позовних вимог (згідно заяви вх. №1409/20 від 18.06.2020р.), Львівгаз просить суд стягнути з Залізничнетеплоенерго 15 607 691,99 грн., з яких: 11 368 475,53 грн. заборгованість за розподіл природного газу, 35 094,15 грн. інфляційні втрати, 155 805,75 грн. три відсотки річних, 782 646,36 грн. пені та 3 265 670,20 грн. компенсації.

В подальшому після отримання відзиву на позовну заяву та письмових пояснень Залізничнетеплоенерго, доводи Львівгаз щодо первісних позовних вимог зводяться до такого:

1) Заперечення Залізничнетеплоенерго щодо неправомірності нарахування Львівгазом вартості послуг з розподілу газу, з тих підстав, що відповідні зміни умов договору не набули чинності спростовується підписаними актами наданих послуг з січня по травень 2020 року, в яких зазначено «Оператор ГРМ надав послуги з розподілу природного газу, а споживач прийняв їх, відповідно до величини замовленої потужності, що визначається як 1/12 річної замовленої потужності об`єктів споживача…». Тобто у вказаних актах розмір наданих послуг визначався у відповідності до змін внесених до типового договору розподілу постановою НКРЕКП №2080 від 07.10.2019р.

2) Положення Постанови КМУ №217 від 18.06.2014р. не змінюють строків розрахунків за договором, не позбавляють теплопостачальну організацію можливості впливати на їх своєчасність, не скасовують та не обмежують відповідальність теплопостачальної організації перед постачальником за невиконання чи неналежне виконання обов`язків. А тому нарахування пені, трьох відсотків річних та збитків внаслідок інфляції є цілком обгрунтованим та правомірним.

3) Клопотання Залізничнетеплоенерго про зменшення розміру пені не підлягає задоволенню, оскільки ним не додано доказів тяжкого матеріального становища. Крім цього, нарахований розмір пені становить лише 6,88% розміру збитків спричинених Львівгаз у зв`язку з несвоєчасною оплатою за надані послуги. А тому правові підстави для подальшого зменшення розміру пені відсутні.

4) Нарахування Залізничнетеплоенерго розміру компенсації здійснено з дотриманням порядку, встановленого законодавством, оскільки ним не встановлено обов`язку для особи, яка здає кореспонденцію до установи зв`язку для відправлення її одержувачу, розраховувати час поштового обігу, час доставки кореспонденції установою зв`язку або час, протягом якого одержувачем буде самостійно отримано поштову кореспонденцію в установі зв`язку. Крім цього, Кодексом ГРС не передбачено необхідності встановлення матеріальних втрат Оператора ГРМ, які потребують їх компенсації для нарахування суми компенсації, передбаченої п. 3 гл. 7 розділу VI Кодексу ГРС.

5) Статус захищеного споживача враховується тільки при визначенні черговості припинення газопостачання у випадку оголошення кризової ситуації національного рівня, і аж ніяк не впливає на процедуру припинення газопостачання у випадку порушення умов договору.

6) Розпорядження КМУ №921-р від 29.09.2019р. «Деякі питання опалювального періоду 2019/20 року» є лише організаційно-розпорядчим актом і не є актом нормативного характеру. Конституцією України та ЗУ «Про Кабінет Міністрів України» не передбачено повноваження КМУ обмежувати чи припиняти дію нормативно-правових актів, виданих іншими органами державної влади, зокрема, дію Кодексу ГРС. Відтак, вказане розпорядження не може обмежувати чи припиняти дію норми п. 1, п. 3 гл. 7 розділу VI Кодексу ГРС.

Заперечення Залізничнетеплоенерго щодо первісного позову.

Залізничнетеплоенерго щодо задоволення первісних позовних вимог заперечує з таких підстав:

1) Львівгаз неправильно розраховує вартість послуг з розподілу газу, оскільки відповідні зміни умов Договору не набрали чинності, так як на сайті Львівгазу не було розміщено відповідного повідомлення та до позовної заяви не додано примірник випуску друкованого видання із розміщенням відповідного повідомлення та змін до типового договору приєднання природного газу.

2) Розрахунки за послуги з розподілу природного газу є динамічними та здійснюються кожного дня, а отже сума основного боргу, що стягується зменшується також щодня через дію спеціальних правил на ринку природного газу. Залізничнетеплоенерго самостійно не може здійснювати погашення заборгованості, оскільки оплата за послуги з розподілу природного газу здійснюється автоматично шляхом перерахування з рахунків із спеціальним режимом використання грошових коштів на рахунки постачальника природного газу та Оператора ГРМ згідно постанови КМУ №217 від 18.06.2019р. та щомісячно затверджених Регулятором реєстрів розподілу коштів, а тому нарахування Львівгазом штрафних санкцій є безпідставним.

3) Львівгаз пред`явив позовну вимогу про стягнення пені у розмірі 782 646,36 грн. 28.05.2020р., тоді як спеціальна позовна давність строком в один рік на вимоги про стягнення неустойки сплила на нараховані зобов`язання по розподілу природного газу за жовтень 2018р. травень 2019р. Отже у разі обгрунтованості вимог Львівгазу пеня може бути стягнута за прострочення зобов`язань червня 2019р. травня 2020р. Крім цього, враховуючи те, що Львівгаз не вказав обставин про наявність в нього збитків внаслідок здійснення несвоєчасних розрахунків, а основна заборгованість за розподіл природного газу погашена, то Залізничнетеплоенерго просить суд зменшити суму неустойки на 99% з урахуванням цих обставин та майнового стану останнього.

4) Сума компенсації не може бути стягнута із Залізничнетеплоенерго, оскільки право вимоги на таку у Львівгазу не виникло через порушення порядку повідомлення про припинення газопостачання, передбаченого главою 7 розділу VI Кодексу ГРС, п. 6 ПБСГ та відсутності належних і допустимих доказів недопуску представників позивача до об`єктів Залізничнетеплоенерго для примусового відключення.

5) До Залізничнетеплоенерго, як теплогенеруючого і теплопостачального підприємства, на котре згідно законодавства України покладається обов`язок забезпечення тепловою енергією споживачів, в тому числі населення, не може бути застосовано припинення газопостачання, а відповідно і застосування юридичних наслідків відмови у вимозі Оператора ГРМ на припинення/обмеження газопостачання у вигляді сплати компенсації. Крім цього, відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про ринок природного газу» Залізничнетеплоенерго є захищеним споживачем і його відключення від газопостачання не допускається згідно законодавства.

6) Кабінетом Міністрів України видано Розпорядження №921-р від 29.09.2019р. згідно котрого Операторам ГРМ до початку опалювального періоду 2019/20 року забезпечити постачання природного газу на джерела теплової енергії теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та заборонити відключення та обмеження енергопостачання об`єктів теплопостачальних та теплогенеруючих організацій від системи розподілу газу в опалювальний період 2019/20 року нижче технологічного мінімуму споживання природного газу.

7) Первісні позовні вимоги є безпідставними, оскільки шляхом вчинення обумовлених дій, між Львівгазом та Залізничнетеплоенерго укладено Договір про реструктуризацію боргу №557/20 від 24.07.2020р.

Доводи Залізничнетеплоенерго щодо зустрічного позову.

Як зазначено в зустрічній позовній заяві, Львівгаз неодноразово надсилав на адресу Залізничнетеплоенерго вимоги про погашення заборгованості за послуги з розподілу природного газу, у свою чергу останнє неодноразово пропонувало різноманітні способи для врегулювання спору.

Листом від 24.07.2020р. №10/973 Залізничнетеплоенерго вчетверте здійснило пропозицію на укладення договору реструктуризації заборгованості із відповідним графіком та вказало про необхідність надання відповіді щодо прийняття акцепту або щодо узгодження окремих істотних умов договору у строк п`ять робочих днів з моменту отримання листа. До вказаного листа було надано два примірники договору реструктуризації заборгованості №557/20 від 24.07.2020р. строком на 2 роки і 10 місяців із детальним рафіком її погашення, додано акт звірки на суму такого договору. Загальна сума заборгованості, яку відповідач запропонував реструктуризувати становить 14 534 931,41 грн. за зобов`язаннями березня-червня 2020р.

Пропозицію на укладення договору реструктуризації Львівгаз отримав 24.07.2020р., а отже відповідь про укладення договору чи відмову в його укладенні останній мав здійснити в строк до 31.07.2020р. Так, 31.07.2020р., тобто в межах строку для надання відповіді на пропозицію про укладення договору, а також 28.08.2020р. Залізничнетеплоенерго на виконання договору про реструктуризацію сплатило по 122 984,68 грн., розмір котрих був обумовлений цим договором. У свою чергу Львівгаз не надав відповіді про відмову в укладенні такого договору, а отримані на його виконання грошові кошти не повернув.

На думку Залізничнетеплоенерго, Договір реструктуризації №557/20 від 24.07.2020р. слід вважати укладеним шляхом прийняття його до виконання та ненадання протягом строку для акцепту відповіді про відмову в його укладенні і неповернення сплачених коштів згідно приписів ч. 1 ст. 641, ч. 2 ст. 642 ЦК України, ч. 4, 7 ст. 179, ч. 1 ст. 182 ГК України. Водночас, у разі спору щодо укладення договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, визначених стороною.

В подальшому, доводи представника Залізничнетеплоенерго зводилися до того, що Львівгаз листом №79003-Сл-7975-1020 від 07.10.2020р. акцептував пропозицію на укладення Договору реструктуризації №557/20 від 24.07.2020р., оскільки у вказаному листі голова правління підприємства зазначив, що Залізничнетеплоенерго повинне сплатити в жовтні 2020 року 122 984,68 грн. (суму, розмір котрої визначено договором реструктуризації).

Заперечення Львівгаз щодо зустрічного позову.

У відзиві на зустрічну позовну заяву та додаткових поясненнях Львівгаз щодо задоволення зустрічних вимог заперечує в повному обсязі, з огляду на таке:

1) Львівгаз не здійснював будь-яких дій, які можуть вважатися акцептом Договору реструктуризації №557/20 від 24.07.2020р. Згідно ч. 2 ст. 642 ЦК України вчинити дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір має саме особа, яка одержала пропозицію укласти договір (тобто Львівгаз), натомість сплата 31.07.2020р. 122 984,68 грн. вчинена саме особою, яка направила пропозицію укласти договір, а тому такі дії не можуть вважатися прийняттям такої пропозиції.

2) Львівгаз приймав від Залізничнетеплоенерго сплачені ним згідно платіжних доручень кошти, оскільки сплата цих коштів розцінювалася ним, як погашення заборгованості за Договором розподілу №09420KLSQ7AT016 від 01.01.2016р. Натомість законодавством не передбачено можливості отримувача коштів впливати на оформлення платіжного доручення платником, зокрема, на зазначення у платіжному дорученні призначення платежу, а також на зарахування коштів на власний рахунок. Отримувач коштів не може перешкоджати зарахуванню коштів на власний рахунок або заблокувати власний рахунок для того, щоб запобігти зарахуванню коштів, які надійшли від іншої особи. Крім цього, законодавством не передбачено необхідності вчинення отримувачем коштів будь яких дій щодо прийняття коштів, які надходять на його рахунок.

3) Факт укладення між Львівгазом та Залізничнетеплоенерго Договору про реструктуризацію №557/20 від 24.07.2020р. спростовується також гарантійним листом Залізничнетеплоенерго №16/1041 від 12.08.2020р., в котрому останнє гарантувало оплату основного боргу з розподілу газу згідно нового графіку зазначеному у вказаному листі. Відтак, надсилання Залізничнетеплоенерго нової пропозиції щодо порядку та строків погашення простроченої заборгованості за розподіл природного газу, означає, що підприємство змінило власне волевиявлення на укладення Договору про реструктуризацію та, відповідно, спростовує факт укладення такого договору.

4) Лист №79003-Сл-7975-1020 від 07.10.2020р. надісланий на адресу Залізничнетеплоенерго не підтверджує факт укладення договору реструктуризації, оскільки в абз. 5 листа не зазначені реквізити договору, а тому його не можна вважати документом в якому міститься згода на укладення вказаного договору.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

01.01.2016р. між Львівгазом та Залізничнетеплоенерго укладено Договір розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим), шляхом подання останнім Заяви-приєднання №09420KLSQ7AT016 до Типового договору, затвердженого постановою НКРЕКП №2498 від 30.09.2015р. (далі Договір).

Відповідно до пунктів 2.1 та 2.2 Договору, за цим Договором Оператор ГРМ (Львівгаз) зобов`язується надати Споживачу (Залізничнетеплоенерго) послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначеному цим Договором. Обов`язковою умовою надання Споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у Споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи Оператора ГРМ.

Облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається Оператором ГРМ та споживається Споживачем на межі балансової належності об`єкта Споживача здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем. Визначення об`єму розподілу та споживання природного газу по Споживачу здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ та Споживачем на підставі даних комерційного вузла обліку (лічильника газу), визначеного в заяві-приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом газорозподільних мереж та цим Договором (п. 5.1 та п. 5.2 Договору).

Відповідно до п. 6.8 Договору надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу Споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між Сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до Кодексу газорозподільних систем.

Згідно п. 6.1 Договору оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

За змістом п. 6.6 Договору, оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунку Оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством Споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановлених Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок Оператора ГРМ. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок Оператора ГРМ.

Як вбачається з матеріалів справи, за період з жовтня 2018 року по травень 2020 року Львівгаз надав Залізничнетеплоенерго послуги з розподілу природного газу на загальну суму 72 739 952,74 грн., що підтверджується актами наданих послуг, підписаних без застережень обома сторонами (Т.1 а.с. 29-39, 100).

Львівгаз зазначає, що за період з жовтня 2018 року по травень 2020 року Залізничнетеплоенерго неналежним чином виконувало свої зобов`язання щодо оплати за надані послуги з розподілу газу та допустило заборгованість (станом на момент подання заяви про зміну предмету позову) у розмірі 11 368 475,53 грн.

Відповідно до п. 9.1 Договору (положення котрого ідентичні із положеннями п.п. 1 п. 1 гл. 7 розділу VI Кодексу ГРС) Оператор ГРМ має право припинити/обмежити розподіл природного газу Споживачу в порядку та у випадках, передбачених Кодексом ГРС, у тому числі у разі, зокрема, несвоєчасної та/або неповної оплати послуг за цим Договором.

За змістом п. 6 Порядку пооб`єктового припинення (обмеження) газопостачання споживачам, крім населення, затв. Постановою КМУ №1687 від 08.12.2006р. споживач повинен бути повідомлений газорозподільним підприємством про припинення (обмеження) газопостачання не менш як за три доби до дати, на яку воно заплановано. З цією метою уповноважене підприємство надсилає споживачеві повідомлення, в якому зазначаються підстави та строк (дата і час) припинення (обмеження) газопостачання.

З матеріалів справи прослідковується, що 21.02.2020р. Львівгаз направив Залізничнетеплоенерго лист №790-Пя-1551-0220 від 20.02.2020р. в якому повідомив останнього, що станом на лютий 2020р. за підприємством рахується заборгованість за надання послуг з розподілу природного газу у розмірі 8 393 652,12 грн. та просив в терміновому порядку здійснити повну оплату послуг (Т. 1 а.с.70-71).

Крім цього, як додаток до вказаного листа Львівгаз направив Залізничнетеплоенерго Повідомлення про припинення (обмеження) газопостачання №ЛВ00000015 від 20.02.2020р. в котрому було запропоновано комунальному підприємству в термін до 07:00 год. 25.02.2020р. самостійно відключити від газових мереж газоспоживання (обмежити газоспоживання до рівня 0 тис. м. куб. на добу) і підготувати до пломбування газоспоживне обладнання (Т.1 а.с.72).

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №803 вбачається, що Залізничнетеплоенерго отримало лист про сплату заборгованості та повідомлення про припинення (обмеження) газопостачання 24.02.2020р. (Т.1 а.с.73).

26.02.2020р. працівниками Львівгазу складено Акт № 135/20 про те, що при перевірці газоспоживчого обладнання за адресою м. Львів, вул. Величковського, 1 виявлено, що котельня газом користується. До припинення газопостачання на територію котельні недопущено начальником котельні Шумським І.С.

Вказаний акт підписано лише працівниками Львівгазу, у зв`язку з тим, що директор від підпису акту відмовився. Враховуючи вказане, подію про недопуск до котельні для припинення газопостачання зафіксували на відеозапис.

Крім цього, як зазначає представник Львівгазу і вказане не заперечувалося представником Залізничнетеплоенерго, останнє не виконало вимогу Оператора ГРМ щодо самостійного обмеження (припинення) споживання (відбору) природного газу та продовжувало споживати природний газ станом на момент розгляду справи в суді.

Відповідно до п.п. 8 п.7.4 Договору та п. 3 гл. 7 розділу VI Кодексу ГРС, якщо внаслідок несвоєчасної та/або неповної оплати послуг за договором розподілу природного газу Оператор ГРМ не здійснив припинення (обмеження) розподілу природного газу споживачу-боржнику через відмову в доступі до об`єкта споживача або на письмову вимогу Оператора ГРМ споживач самостійно не обмежив чи не припинив споживання (відбір) природного газу з ГРМ, Оператор ГРМ має право вимагати від споживача, крім оплати послуги розподілу природного газу, сплати компенсації, яка вираховується за формулою передбаченою Кодексом ГРС.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.05.2020р. Львівгаз направив Залізничнетеплоенерго вимогу про оплату заборгованості згідно котрої просив сплатити в добровільному порядку заборгованість станом на квітень 2020р. у розмірі 9 508 647,32 грн. та передбачену п.п. 8 п.7.4 Договору компенсацію у розмірі 6 316 223,24 грн. До вказаної вимоги було додано розрахунок цієї компенсації (Т.1 а.с. 76-79).

У зв`язку з тим, що пред`явлена вимога не була задоволена в добровільному порядку, Львівгаз звернувся з даним позовом до суду і просить (з урахуванням змінених позовних вимог) стягнути з Залізничнетеплоенерго 11 368 475,53 грн. заборгованості за розподіл природного газу, яка існувала станом на травень 2020р., 35 094,15 грн. інфляційних втрат, 155 805,75 грн. три відсотки річних, 782 646,36 грн. пені та зменшену компенсацію у розмірі 3 265 670,20 грн.

Крім цього, судом встановлено, що відповідно до п. 6.7 Договору у разі виникнення у Споживача заборгованості за цим Договором сторони можуть укласти графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до цього Договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості.

Як прослідковується з матеріалів справи, в лютому, березні та червні 2020 року Залізничнетеплоенерго зверталося до Львівгазу з проханням реструктуризувати існуючу заборгованість із надання послуг щодо розподілу природного газу (Т.2 а.с. 66-69). Разом з тим, листами №790007-1-Лв-2510-0320 від 13.03.2020р. та №790-Лв-4571-0720 від 06.07.2020р. останнє відмовляло в цьому (Т.2 а.с. 63-64, 74).

24.07.2020р. Залізничнетеплоенерго вчергове направило Львівгазу лист №10/973 в котрому просило реструктуризувати існуючу заборгованість у розмірі 14 534 923,41 грн. та підписати доданий до цього листа Договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ №557/20 (далі Договір реструктуризації) та графік погашення заборгованості, згідно котрого заборгованість реструктуризовується до квітня 2023 року (Т. 2 а.с. 77-81).

У згаданому листі Залізничнетеплоенерго просило акцепт або відповідь щодо окремих істотних умов договору здійснити протягом 5 робочих днів з моменту отримання цього листа. Враховуючи те, що Львівгаз отримав проект Договору реструктуризації 24.07.2020р. акцепт цього договору він повинен був вчинити до 31.07.2020р. включно.

Як встановлено судом, Львівгаз договір реструктуризації не підписав та будь-яких письмових акцептів цього договору на адресу Залізничнетеплоенерго не направляв.

31.07.2020р. та 28.08.2020р. Залізничнетеплоенерго здійснило два платежі в розмірі 122 984,68 грн. кожен із призначенням «Оплата реструктуризації заборгованості (основний борг) за спожитий природний газ зг. Дог. №557/20 від 24.07.2020р., Дог. Розпод. № 09420KLSQ7ATO16 від 01.01.2016р.». Вказане підтверджується платіжними дорученнями №2661 від 31.07.2020р. та №2833 від 28.08.2020р. (Т.2 а.с.83-84).

Як зазначає представник Залізничнетеплоенерго, враховуючи те, що вказані кошти Львівгаз не повернув, відтак своїми діями останній акцептував Договір реструктуризації. Більше того, на думку представника, листом №79003-Сл-7975-1020 від 07.10.2020р. (Т.4 а.с. 42) голова правління підприємства визнав факт укладення Договору реструктуризації, оскільки у вказаному листі зазначив, що Залізничнетеплоенерго повинне сплатити в жовтні 2020 року 122 984,68 грн. (суму, розмір котрої визначено вказаним договором).

Враховуючи те, що існує спір щодо укладення Договору реструктуризації, Залізничнетеплоенерго просить захистити його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, визначених стороною.

ОЦІНКА СУДУ.

Оцінка судом первісного позову.

1. Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу газу у розмірі 11 368 475,53 грн.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки також можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 626 та ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству або договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту (ч. 4 ст. 179 ГК України).

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як правило договір приєднання є публічним договором, тобто договором в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо) (ст. 633 ЦК України).

Взаємовідносини операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем регулюються Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015р. (далі - Кодекс ГРС). Крім цього, правові засади функціонування ринку природного газу України визначає Закон України «Про ринок природного газу» № 329-VIII від 09.04.2015р. (далі ЗУ «Про ринок природного газу»). Цей Закон заснований на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу.

Відповідно до ст. 40 ЗУ «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.

З вищевикладеного вбачається, що за своїм правовим характером договір розподілу природного газу є публічним договором про надання послуг.

Як встановлено судом, між Львівгазом та Залізничнетеплоенерго укладено Типовий договір розподілу природного газу (який затверджено Постановою НКРЕКП №2498 від 30.09.2015р.) до котрого Залізничнетеплоенерго приєдналося на підставі Заяви-приєднання №09420KLSQ7ATO16 від 01.01.2016р.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, за змістом п. 6.6 Договору, оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунку Оператора ГРМ. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Матеріалами справи підтверджується та обставина, що Залізничнетеплоенерго несвоєчасно і не в повному обсязі здійснювало оплату за надані послуги з розподілу природного газу, чим допустило заборгованість у розмірі 11 368 475,53 грн. за період з жовтня 2018 року по травень 2020 року.

У відзиві на первісну позовну заяву Залізничнетеплоенерго зазначає, що Львівгаз неправильно розраховує вартість послуг з розподілу газу, оскільки зміни умов Договору в частині зміни порядку розрахунків (про те, що оплата здійснюється виходячи з величини річної замовленої потужності) не набрали чинності, так як на сайті Львівгазу не було розміщено відповідного повідомлення та до позовної заяви не додано примірник випуску друкованого видання із розміщенням відповідного повідомлення та змін до типового договору приєднання природного газу.

Разом з тим, суд відхиляє такі твердження комунального підприємства, оскільки як вбачається із підписаних актів наданих послуг з січня по травень 2020 року, в них зазначено, що Оператор ГРМ надав послуги з розподілу природного газу, а споживач прийняв їх, відповідно до величини замовленої потужності, що визначається як 1/12 річної замовленої потужності об`єктів споживача. Тобто у вказаних актах розмір наданих послуг визначався у відповідності до змін внесених до типового договору розподілу постановою НКРЕКП №2080 від 07.10.2019р.

Крім цього, іншими матеріалами справи, зокрема листуванням, котре велося між Львівгазом та Залізничнетеплоенерго, останнє не заперечувало щодо існування заборгованості у заявленому до стягнення розмірі.

Таким чином, суд доходить висновку, що права Львівгазу на своєчасну та повну оплату послуг з розподілу природного газу було порушено і підприємство підставно звернулося за їх захистом до суду.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що після відкриття провадження в даній справі, Залізничнетеплоенерго продовжувало здійснювати оплату за надані послуги і в грудні 2020 року вказане підприємство повністю погасило основну суму боргу, що є предметом даного спору. Вказана обставина як не заперечувалася представниками обидвох сторін в судовому засіданні, так і підтверджується довідкою Залізничнетеплоенерго від 25.02.2021р. (Т.4 а.с. 49-50), а також довідкою Львівгазу від 11.03.2021р. з якої вбачається, що станом на вказану дату у Залізничнетеплоенерго є заборгованість за період з грудня 2020р. по лютий 2021 року (заборгованість за цей період не є предметом даного спору) (Т.4 а.с. 69).

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи ту обставину, що предмет спору щодо стягнення з Залізничнетеплоенерго 11 368 475,53 грн. заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу за період з жовтня 2018 року по травень 2020 року існував станом на момент відкриття провадження в даній справі та перестав існувати вже після цього, суд доходить висновку, що провадження в цій частині підлягає закриттю.

2. Щодо позовної вимоги про стягнення 35 094,15 грн. інфляційних втрат, 155 805,75 грн. три відсотки річних та 782 646,36 грн. пені.

Згідно ст. 610 та ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Крім цього, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Як зазначає Львівгаз, через те, що у період з жовтня 2018 року по травень 2020 року Залізничнетеплоенерго несвоєчасно та неповністю здійснило оплату за надані послуги з розподілу природного газу, відтак підприємство вправі стягнути з останнього інфляційні витрати, 3% річних та пеню.

Заперечуючи проти вказаних позовних вимог, Залізничнетеплоенерго вказує, що воно не може здійснювати погашення заборгованості, оскільки оплата за послуги з розподілу природного газу здійснюється автоматично шляхом перерахування з рахунків із спеціальним режимом використання грошових коштів на рахунки постачальника природного газу та Оператора ГРМ згідно постанови КМУ №217 від 18.06.2019р. та щомісячно затверджених Регулятором реєстрів розподілу коштів. А тому нарахування штрафних санкцій є безпідставним.

З цього приводу суд зазначає таке.

Положеннями Закону України «Про теплопостачання» №2633-IV від 02.06.2005р. (далі ЗУ «Про теплопостачання») визначено основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та поширено сферу дії Закону на врегулювання відносини, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання.

Статтею 1 ЗУ «Про теплопостачання» передбачено, що виробництво теплової енергії - господарська діяльність, пов`язана з перетворенням енергетичних ресурсів будь-якого походження, у тому числі альтернативних джерел енергії, на теплову енергію за допомогою технічних засобів з метою її продажу на підставі договору; постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; теплогенеруюча організація - суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію; теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Отже, виробництво та (або) постачання теплової енергії є різновидами господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання з метою створення теплової енергії шляхом перетворення енергетичних ресурсів, у тому числі природного газу, та її подальшого надання споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілу теплової енергії на підставі укладених із споживачами договорів.

Підпунктом 2.2.1 пункту 2.2 Розділу 2 Статуту ЛКП «Залізничнетеплоенерго» передбачено, що основними напрямками діяльності підприємства є, зокрема, виробництво, транспортування і реалізація теплової енергії для опалення і гарячого водопостачання житлового фонду, об`єктів соціально-культурного та промислово-виробничого призначення міста і підприємницької діяльності (Т. 2 а.с. 22-33).

З огляду на види господарської діяльності Залізничнетеплоенерго, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЗУ «Про теплопостачання» при визначенні порядку розрахунків за теплову енергію, для виробництва якої використовується природний газ як енергоресурс.

Так, ч. 1 ст. 19-1 ЗУ «Про теплопостачання» визначено, що оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку.

Отже, законодавцем передбачено спеціальну процедуру розрахунку за спожиту теплову енергію, вироблену із природного газу як ресурсу, поставленого гарантованим постачальником, шляхом зарахування коштів споживачів та теплопостачальних організацій, які купують теплову енергію у теплогенеруючих організацій для її подальшого постачання споживачам, на рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті теплопостачальними організаціями (для зарахування коштів споживачів теплової енергії) та теплогенеруючими організаціями (для зарахування коштів теплопостачальних організацій за придбану теплову енергію як товар) в уповноваженому банку.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі Договору банківського рахунку №203785/5 від 01.10.2014р. Залізничнетеплоенерго відкрило в ПАТ «Державний ощадний банк» чотири поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від категорії споживачів «населення», «бюджетні установи», «інші споживачі» та «релігійні організації» (Т. 2 а.с. 41-51).

Положеннями ч. 4 та ч. 5 ст. 19-1 ЗУ «Про теплопостачання» передбачено, що кошти, які надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з порядком розподілу коштів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, виключно на рахунок: гарантованого постачальника; теплогенеруючої організації; теплопостачальної організації; теплотранспортуючої організації. Цим порядком також визначається механізм перерахування коштів такими організаціями для проведення розрахунків з гарантованим постачальником за весь обсяг спожитого природного газу.

На виконання вимог ст. 19-1 ЗУ «Про теплопостачання» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 18.06.2014р. №217 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки» (далі - Порядок №217).

Положеннями Порядку №217 визначено алгоритм розподілу коштів, які надходять на поточні рахунки теплогенеруючих та теплопостачальних організацій зі спеціальним режимом використання для проведення уповноваженим банком розрахунків відповідно до затверджених НКРЕКП нормативів як з гарантованим постачальником природного газу як ресурсу для виробництва теплової енергії, так і оператором газорозподільної системи.

З наявних в матеріалах справи платіжних доручень (Т. 2 а.с. 89 Т. 3 а.с. 104) вбачається, що оплата наданих Львівгаз послуг з розподілу природного газу здійснювалася відповідно до Порядку №217.

Аналіз положень Порядку №217, дозволяє дійти висновку, що ним визначено спеціальний механізм проведення розрахунків із гарантованим постачальником природного газу та оператором газорозподільної системи, який усуває теплопостачальні організації від розподілу коштів, сплачених споживачами за спожиту теплову енергію, вироблену із ресурсу (природного газу).

Водночас, положення Порядку №217 не обмежують теплопостачальні організації у можливості виконати свої договірні зобов`язання з оплати за отриманий природний газ, шляхом перерахування на такий спеціальний рахунок власних коштів, отриманих від господарської діяльності.

Таким чином, визначений Порядком №217 алгоритм розподілу уповноваженим банком коштів споживачів, які надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання як оплата вартості теплової енергії та/або наданих комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, не ставить повноту та своєчасність виконання теплопостачальними організаціями договірних обов`язків з оплати отриманого природного газу для виробництва теплової енергії для потреб населення на користь гарантованого постачальника чи оператора газорозподільної системи у залежність від оплати теплової енергії безпосередніми споживачами; не скасовує та не обмежує відповідальність теплопостачальної організації перед за невиконання чи неналежне виконання обов`язків з оплати за спожитий газ та не змінює строків здійснення розрахунків за договорами, укладеними між теплопостачальними організаціями та гарантованими постачальниками природного газу.

Крім цього, положення Порядку №217 не змінюють порядку розрахунків теплопостачальної організації, не позбавляють теплопостачальну організацію, як споживача природного газу, можливості впливати на їх своєчасність і не виключають застосування до відповідача-споживача відповідальності, передбаченої умовами договору у вигляді пені за прострочення оплати вартості отриманого природного газу (пункт 8.2. договору), а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку частини другої ст. 625 ЦК України у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат.

Наведену правову позицію викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду № 903/918/19 від 16.10.2020р.

З доданих до позовної заяви розрахунків інфляційних втрат (Т. 1 а.с. 28) та трьох відсотків річних (Т. 1 а.с. 48-58) вбачається, що у зв`язку із заборгованістю оплати послуг з розподілу природного газу в період з жовтня 2018 року по травень 2020 року, предметом даного спору виступає:

1) стягнення інфляційних втрат за березень 2019 року, а також червень-вересень 2019 року у розмірі 35 094,15 грн.;

2) стягнення трьох відсотків річних за період з жовтня 2018 року по лютий 2020 року у розмірі 155 805,75 грн.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних, суд зазначає, що вказані розрахунки здійснені Львівгазом правильно, відтак позовні вимоги про стягнення цих коштів підлягають задоволенню повністю.

Щодо вимоги про стягнення пені, то суд звертає увагу на такому.

Відповідно до п. 8.2 Договору у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

З доданого до позовної заяви розрахунку пені (Т. 1 а.с. 59-68) вбачається, що сам розрахунок пені здійснено виходячи із заборгованості Залізничнетеплоенерго, яка існувала в період з жовтня 2018 року по лютий 2020 року. При цьому пеня розраховувалася за період з листопада 2018 року по березень 2020 року. З сукупності помісячних розрахунків пені прослідковується, що загальний розмір пені за вказаний період становить 1 677 464,40 грн.

Водночас, з позовної заяви вбачається, що Львівгаз просить стягнути з Залізничнетеплоенерго 782 646,36 грн. пені. В судовому засіданні 06.05.2021р. представник Львівгазу зазначив, що вказаний розмір пені необхідно обраховувати починаючи із листопада 2018 року (вказане підтверджується як протоколом судового засідання від 06.05.2021р., так і звукозаписом вказаного засідання).

Таким чином, виходячи із розміру заявленої до стягнення пені та порядку її нарахування, суд зазначає, що предметом даного спору є стягнення пені нарахованої до 01.07.2019 року (включно) на заборгованість Залізничнетеплоенерго за період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року.

З відмітки на позовній заяві вбачається, що з вимогою про стягнення цієї пені Львівгаз звернувся до суду 27.05.2020 року.

У відзиві на позовну заяву представник Залізничнетеплоенерго заявив про застосування спеціальних строків позовної давності щодо вимог про стягнення пені.

За змістом ст. ст. 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України).

Відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на викладене, враховуючи заяву представника Залізничнетеплоенерго про застосування строків позовної давності, суд зазначає, що до стягнення підлягає пеня в розмірі 108 965,64 грн. обрахована із заборгованості за березень-квітень 2019 року і нарахована за період з 27.05.2019р. по 01.07.2019р. В решті пені слід відмовити у зв`язку із пропуском позовної давності.

Крім цього, у відзиві на позовну заяву, представник Залізничнетеплоенерго просить зменшити розмір пені на 99%, враховуючи те, що Львівгаз не вказав обставин про наявність в нього збитків внаслідок здійснення несвоєчасних розрахунків, а основна заборгованість за розподіл природного газу погашена. Також, в підприємства є складне матеріальне становище.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову (ст. 15 ГПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Крім цього, згідно ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Отже, положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України з урахуванням наведених положень норм процесуального законодавства щодо загальних засад господарського судочинства дають право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз зазначених норм свідчить про те, що вони не є імперативними і застосовуються за визначених умов та на розсуд суду. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

В даній справі суд бере до уваги ту обставину, що через пропуск позовної давності розмір пені, котра підлягає стягненню із Залізничнетеплоенерго і так є меншим на 86% від заявленого Львівгазом до стягнення. Враховуючи те, що станом на момент подання позову заборгованість Залізничнетеплоенерго становила 11 368 475,53 грн., розмір пені, по суті, є незначним, оскільки становить лише 0,96 % від суми боргу.

Крім цього, для врахування тяжкого матеріального становища боржника, як підстави для зменшення пені, останнім повинні бути надані докази такого становища не лише станом на момент порушення зобов`язання, але і на момент вирішення судом клопотання про зменшення розміру пені. Водночас, як вбачається з матеріалів справи, покликаючись на тяжке матеріальне становище, представник Залізничнетеплоенерго надав лише баланс підприємства станом на 31.12.2019р. (Т. 2 а.с. 86). Проте, жодних доказів тяжкого матеріального становища станом на момент подання клопотання про зменшення пені представником не надано.

З урахуванням вищевикладеного, суд відмовляє в задоволенні заяви про зменшення пені на 99%.

3. Щодо позовної вимоги про стягнення компенсації у розмірі 3 265 670,20 грн. за нездійснення припинення (обмеження) розподілу природного газу.

Обгрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення компенсації за нездійснення припинення (обмеження) розподілу природного газу, Львівгаз зазначає, що право на нарахування і стягнення такої компенсації йому надають норми п. 1, п. 3 гл. 7 розділу VI Кодексу ГРС, а також положення Договору розподілу природного газу. І вказане право, на думку підприємства, не може бути обмежено Розпорядженням КМУ №921-р від 29.09.2019р. «Деякі питання опалювального періоду 2019/20 року», оскільки ні Конституція України, ні ЗУ «Про Кабінет Міністрів України» не надають право КМУ обмежувати чи припиняти дію нормативно-правових актів, виданих іншими органами державної влади. Крім цього, вказане розпорядження є лише організаційно-розпорядчим актом і не є актом нормативного характеру. Також статус Залізничнетеплоенерго як захищеного споживача враховується тільки при визначенні черговості припинення газопостачання у випадку оголошення кризової ситуації національного рівня, і аж ніяк не впливає на процедуру припинення газопостачання у випадку порушення умов договору.

Натомість, як зазначає представник Залізничнетеплоенерго, до останнього як теплогенеруючого і теплопостачального підприємства, на котре згідно законодавства України покладається обов`язок забезпечення тепловою енергією споживачів, в тому числі населення, не може бути застосовано припинення газопостачання, а відповідно і застосування юридичних наслідків відмови у вимозі Оператора ГРМ на припинення/обмеження газопостачання у вигляді сплати компенсації. Крім цього, відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про ринок природного газу» Залізничнетеплоенерго є захищеним споживачем і його відключення від газопостачання не допускається згідно законодавства. Також, Кабінетом Міністрів України видано Розпорядження №921-р від 29.09.2019р. згідно котрого Операторам ГРМ до початку опалювального періоду 2019/20 року забезпечити постачання природного газу на джерела теплової енергії теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та заборонити відключення та обмеження енергопостачання об`єктів теплопостачальних та теплогенеруючих організацій від системи розподілу газу в опалювальний період 2019/20 року нижче технологічного мінімуму споживання природного газу.

Оцінюючи вказані доводи представників сторін, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 9.1 укладеного між сторонами Договору (положення котрого ідентичні із положеннями п.п. 1 п. 1 гл. 7 розділу VI Кодексу ГРС) Оператор ГРМ має право припинити/обмежити розподіл природного газу Споживачу в порядку та у випадках, передбачених Кодексом ГРС, у тому числі у разі, зокрема, несвоєчасної та/або неповної оплати послуг за цим Договором.

Відповідно до п.п. 8 п.7.4 Договору та п. 3 гл. 7 розділу VI Кодексу ГРС, якщо внаслідок несвоєчасної та/або неповної оплати послуг за договором розподілу природного газу Оператор ГРМ не здійснив припинення (обмеження) розподілу природного газу споживачу-боржнику через відмову в доступі до об`єкта споживача або на письмову вимогу Оператора ГРМ споживач самостійно не обмежив чи не припинив споживання (відбір) природного газу з ГРМ, Оператор ГРМ має право вимагати від споживача, крім оплати послуги розподілу природного газу, сплати компенсації, яка вираховується за формулою передбаченою Кодексом ГРС.

Таким чином, наведені положення умов Договору та Кодексу ГРС надають право Львівгазу, у випадку наявності заборгованості непобутового споживача за надані послуги, вимагати припинення (обмеження) розподілу природного газу, а у випадку нездійснення останнім цього, вимагати сплати компенсації. При цьому, право на вимогу компенсації виникає лише у випадку невиконання правомірної вимоги про припинення (обмеження) розподілу природного газу, оскільки юридичні наслідки відмови не можуть виникати у випадку неправомірності такої вимоги.

Як вже зазначалося, укладений між сторонами Договір розподілу природного газу є публічним договором про надання послуг. Згідно ч. 5 ст. 633 ЦК України актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Господарський суд виходить із того, що згідно зі ст. 4 ЦК України Кодексу основу цивільного законодавства України становить Конституція України (ч. 1); основним актом цивільного законодавства України є Кодекс; актами цивільного законодавства є також інші закони України, що їх ухвалено відповідно до Конституції України та Кодексу (абз. 1, 2 ч. 2) та постанови Кабінету Міністрів України (ч. 4).

Відповідно до п. 33 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про ринок природного газу» ринок природного газу - це сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG.

Суб`єктами ринку природного газу виступають оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач (п. 39 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про ринок природного газу»).

Згідно п. 35 ч. 1 ст. 1 Закону розподіл природного газу - це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу.

Хоча розподіл природного газу не включає в себе постачання природного газу, разом з тим, з огляду на встановлений Правилами постачання природного газу механізм постачання природного газу можливість фактичної поставки газу споживачу і отримання його споживачем відсутня, без надання послуг з розподілу.

Як вже зазначалося, підпунктом 2.2.1 пункту 2.2 Розділу 2 Статуту ЛКП «Залізничнетеплоенерго» передбачено, що основними напрямками діяльності підприємства є, зокрема, виробництво, транспортування і реалізація теплової енергії для опалення і гарячого водопостачання житлового фонду, об`єктів соціально-культурного та промислово-виробничого призначення міста і підприємницької діяльності.

Згідно довідки №10/1163 від 24.09.2020р. (Т. 3 а.с. 179) вбачається, що на балансі Залізничнетеплоенерго знаходиться 21 газова котельня у яких встановлено 65 газових котли, призначених для виробництва теплової енергії на опалення та гаряче водопостачання, що дозволяє забезпечити теплом та гарячою водою мешканців (споживачів) у Залізничному та частково Шевченківському та Франківському районах м. Львова. Основним та єдиним видом палива є природний газ. Резервне паливо не передбачене та альтернативні види джерел теплової енергії не використовуються.

Таким чином, судом встановлено, що Залізничнетеплоенерго є захищеним споживачем природного газу у розумінні п. 10 ст. 1 ЗУ «Про ринок природного газу», оскільки здійснює надання важливих суспільних послуг на території трьох районів м. Львова та є виробником теплової енергії для потреб споживачів або підприємств, установ, організацій, враховуючи те, що виробництво теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій здійснюється за допомогою об`єктів, не пристосованих до зміни палива та приєднаних до газотранспортної або газорозподільної системи.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про ринок природного газу» з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства. Такі обов`язки мають бути чітко визначеними, прозорими, недискримінаційними та заздалегідь не передбачати неможливість їх виконання. Такі обов`язки не повинні обмежувати постачальників, створених відповідно до законодавства інших держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у праві на здійснення постачання природного газу споживачам України. Такі обов`язки не можуть покладатися на споживачів.

Обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України на суб`єктів ринку природного газу, мають бути необхідними та пропорційними меті задоволення правомірного загальносуспільного інтересу та такими, що створюють найменші перешкоди для розвитку ринку природного газу.

До загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу належать: 1) національна безпека, а також безпека постачання природного газу; 2) стабільність, належна якість та доступність енергоресурсів; 3) захист навколишнього природного середовища, у тому числі енергоефективність, збільшення частки енергії з альтернативних джерел та зменшення викидів парникових газів; 4) захист здоров`я, життя та власності населення.

На виконання положень ст. 11 ЗУ «Про ринок природного газу» КМУ прийняв Постанову №867 від 19.10.2018р. «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» пунктом 3 котрої поклав на НАК «Нафтогаз України» спеціальний обов`язок постачати природний газ виробникам теплової енергії, які здійснюють в тому числі виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів (фізичні або юридичні особи, які використовують теплову енергію на підставі договору).

Крім цього, згідно п. 11 вказаного Положення виробники теплової енергії наділені правом з 01.11.2018р. по 01.05.2020р. отримувати природний газ для всіх категорій використання природного газу у разі виконання передбачених цим пунктом умов.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що Залізничнетеплоенерго не виконало передбачених п. 11 Положення умов, які б не дозволяли отримувати йому газ в період коли Львівгаз направив лист про припинення (обмеження) газоспоживання.

За змістом ст. 9 ЗУ «Про теплопостачання» одним із завдань державного управління у сфері теплопостачання є забезпечення надійності теплопостачання як одного з необхідних елементів безпеки людини. Кабінет Міністрів України здійснює на загальнодержавному рівні державне управління у сфері теплопостачання.

З метою забезпечення своєчасного початку та сталого проходження опалювального періоду 2019/20 року Кабінет Міністрів України видав Розпорядження «Деякі питання опалювального періоду 2019/20 року» №921-р від 29.09.2019р., пунктом 1 якого зобов`язав АТ «НАК «Нафтогаз України» разом з операторами газотранспортних та газорозподільних мереж забезпечити протягом опалювального періоду 2019/20 року безперебійне постачання природного газу виробникам теплової енергії в рамках виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню в необхідних обсягах.

Пунктом 2 Розпорядження КМУ №921-р від 29.09.2019р. операторам газорозподільних мереж заборонено відключення та обмеження енергопостачання об`єктів теплопостачальних та теплогенеруючих організацій від системи розподілу газу в опалювальний період 2019/20 року нижче технологічного мінімуму споживання природного газу.

Матеріалами справи, зокрема Розпорядженнями Львівського міського голови №561 від 24.10.2019р. та №122 від 07.04.2020р. (Т. 3 а.с. 159-160) підтверджується те, що опалювальний сезон 2019/20 року на території м. Львова тривав з 29.10.2019р. по 08.04.2020р.

Таким чином, судом встановлено, що Львівгаз направив Залізничнетеплоенерго Повідомлення про припинення (обмеження) газопостачання №ЛВ00000015 від 20.02.2020р., а в подальшому і намагався здійснити таке припинення в опалювальний період 2019/20 року, коли йому це прямо було заборонено Розпорядженням КМУ №921-р від 29.09.2019р.

Суд відхиляє доводи представника Львівгазу, що вказане розпорядження є лише організаційно-розпорядчим актом і не є актом нормативного характеру, який вправі обмежувати чи припиняти дію нормативно-правових актів, виданих іншими органами державної влади. Зокрема, положеннями ст. 117 Конституції України (з якими кореспондують положення ст. 49 ЗУ «Про Кабінет Міністрів України») Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Те що, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видав Розпорядження №921-р від 29.09.2019р. підтверджується як загаданими вище положеннями ст. 11 ЗУ «Про ринок природного газу» і ст. 9 ЗУ «Про теплопостачання», так і ч. 7 ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання», котра передбачає, що припинення газопостачання об`єктів у сфері теплопостачання здійснюється в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Крім цього, при вирішенні даної справи, суд бере до уваги наступне.

За змістом ст. 3 ЗУ «Про ринок природного газу» одним із принципів функціонування ринку природного газу є додержання встановлених технічних норм та норм безпеки.

Згідно ст. 5 ЗУ «Про ринок природного газу» правила про безпеку постачання природного газу встановлюють мінімальні норми безпеки постачання природного газу та повинні визначати, зокрема, заходи, які є обов`язковими до вжиття суб`єктами ринку природного газу (крім споживачів) для забезпечення безпеки постачання природного газу захищеним споживачам.

Так, відповідно до п. 2 та п. 6 глави 8 Правил про безпеку постачання природного газу, затв. Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості №686 від 02.11.2015р. статус «захищеного споживача» надає такому гарантію на відключення його від споживання газу в останню чергу за умови складення Оператором ГРМ списків споживачів, які підлягатимуть відключенню у разі настання кризової ситуації і відносить «захищеного споживача» до категорії останніх, які підлягатимуть відключенню.

Статтею 6 ЗУ «Про теплопостачання» передбачено, що державна політика у сфері теплопостачання базується, зокрема, на принципах забезпечення захисту прав та інтересів споживачів; забезпечення технологічної безпеки функціонування систем теплопостачання під час припинення газопостачання; підвищення екологічної безпеки систем теплопостачання.

Згідно ст. 25 ЗУ «Про теплопостачання» теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов`язані забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору, а також норм і правил.

Постановою Кабінету Міністрів України №886 від 13.11.2013р. затверджено Методику визначення технологічного мінімуму споживання природного газу для об`єктів у сфері теплопостачання. Ця Методика застосовується для визначення мінімального рівня використання природного газу об`єктом у сфері теплопостачання незалежно від форми власності, який забезпечує номінальне функціонування підприємства з метою виробництва теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання. Метою визначення технологічного мінімуму споживання природного газу для об`єктів у сфері теплопостачання є недопущення виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до п. 1-1 Порядку класифікації надзвичайних ситуацій за їх рівнями, затв. Постановою КМУ №368 від 24.03.2004р. порушенням нормальних умов життєдіяльності визнається відсутність питного водопостачання, водовідведення, електро-, газо- і теплопостачання (в осінньо-зимовий період) та/або така зміна технічного стану житлового будинку (приміщення), внаслідок якої він став аварійним або непридатним до експлуатації, та/або зміна стану території (об`єкта), внаслідок якої проживання населення і провадження господарської діяльності на території (об`єкті) є неможливим.

Підсумовуючи наведені положення чинного законодавства України, вбачаємо, що Залізничнетеплоенерго є захищеним споживачем і його відключення від споживання газу допускається в останню чергу і то лише за наявності кризової ситуації. В опалювальний період Залізничнетеплоенерго, яке технологічно виробляє теплову енергію з газу, не може не брати газ. Процес відбору газу в опалювальний період не припиняється, змінюється тільки обсяг споживання, в залежності від температури повітря на вулиці. Дії з боку Львівгазу щодо припинення, обмеження газопостачання на котельнях Залізничнетеплоенерго та їх пломбування, неминуче матимуть наслідком припинення подачі тепла та можуть призвести до руйнування внутрішньо будинкових мереж та мереж теплопостачання, можуть призвести до надзвичайних ситуацій техногенного характеру та завдати непоправної шкоди мешканцям трьох районів м. Львова. Тому відключення котелень Залізничнетеплоенерго від газу, припинення (обмеження) постачання газу в опалювальний період неможливо.

Необхідно зазначити, що аналогічної правової позиції про неможливість відключення теплопостачальної організації в опалювальний період від споживання газу, оскільки це може призвести до надзвичайної ситуації техногенного характеру притримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постановах №922/380/20 від 17.12.2020р. та №922/599/19 від 21.02.2020р.

Суд зазначає, що з огляду на офіційне оприлюднення і перебування в загальному для користування доступі наведеного вище законодавства України, а також Розпорядження КМУ №921-р від 29.09.2019р., котре прямо забороняє відключення газу, Львівгазу достеменно було відомо про неможливість вимагати від Залізничнетеплоенерго припинити споживання газу. Однак, матеріалами справи підтверджується, що Львівгаз залишив поза увагою вказані акти і розпорядження та вирішив скористатися правом, котре йому надають норми п. 1, п. 3 гл. 7 розділу VI Кодексу ГРС, а також положення п. 7.4 та п. 9.1 Договору розподілу природного газу.

Відповідно ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч.1). При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч.2). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч.3).

Положеннями ч. 3 ст. 16 ЦК України передбачено, що суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні №2-р(ІІ)/2021 від 28.04.2021р. у справі за конституційною скаргою ПАТ КБ «Індустріалбанк» щодо відповідності Конституції України (конституційності) ч. 3 ст. 13, ч. 3 ст. 16 ЦК України, у зв`язку з тим, що ч. 3 ст. 13 та ч. 3 ст. 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Суд дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною).

Оцінюючи домірність припису ч. 3 ст. 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатував, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Оцінюючи ч. 3 ст. 13 та ч. 3 ст. 16 Кодексу на відповідність приписам ч. 2 ст. 58 Основного Закону України, Конституційний Суд України констатував, що ці приписи Кодексу не визначають дій особи як правопорушення за цивільним правом або як іншу умову для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності. Оспорювані приписи Кодексу встановлюють для учасників цивільних відносин заборону порушувати межі здійснення цивільних прав, а також дають суду можливість відмовити в захисті цивільного права в разі порушення особою вимог частин другої-п`ятої ст. 13 Кодексу. Тобто ці приписи Кодексу містять вказівку на юридичні наслідки дій особи, що їх не може бути кваліфіковано як умови, підстави або міри цивільно-правової відповідальності.

З огляду на все вищевикладене, суд розцінює дії Львівгазу щодо направлення Залізничнетеплоенерго в опалювальний період та за наявності встановленої КМУ заборони Повідомлення про припинення (обмеження) газопостачання №ЛВ00000015 від 20.02.2020р. як недобросовісне здійснення своїх прав, передбачених п. 9.1 Договору розподілу газу (зловживання правом), оскільки такі дії здійснені з наміром завдати шкоди як Залізничнетеплоенерго (можливість руйнування внутрішньо будинкових мереж та мереж теплопостачання), так і мешканцям трьох районів м. Львова (можливість спричинення надзвичайної ситуації техногенного характеру). А тому, керуючись ч. 3 ст. 16 ЦК України, вважає за можливе повністю відмовити в задоволенні позовної вимоги про стягнення компенсації у розмірі 3 265 670,20 грн. за нездійснення припинення (обмеження) розподілу природного газу.

Оцінка судом зустрічного позову.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зміст засади свободи договору викладено у ст. 6, 627 ЦК України згідно з якими свобода договору полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, законодавець разом із тим у ЦК України визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Як зазначено в п. 6.7 Договору розподілу газу у разі виникнення у Споживача заборгованості за цим Договором сторони можуть укласти графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до цього Договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості.

За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до приписів ст. 640 та ст. 642 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Якщо у пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку (ст. 643 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується те, що у зв`язку із наявністю заборгованості за послуги з розподілу природного газу, Залізничнетеплоенерго 24.07.2020р. направило Львівгазу лист №10/973 в котрому просило реструктуризувати існуючу заборгованість у розмірі 14 534 923,41 грн. та підписати доданий до цього листа Договір реструктуризації та графік погашення заборгованості, згідно котрого заборгованість реструктуризовується до квітня 2023 року.

У згаданому листі Залізничнетеплоенерго просило акцепт або відповідь щодо окремих істотних умов договору здійснити протягом 5 робочих днів з моменту отримання цього листа. Враховуючи те, що Львівгаз отримав проект Договору реструктуризації 24.07.2020р. акцепт цього договору він повинен був вчинити до 31.07.2020р. включно.

Як встановлено судом, Львівгаз договір реструктуризації не підписав та будь-яких письмових акцептів цього договору на адресу Залізничнетеплоенерго не направляв.

Більше того, з матеріалів справи вбачається, що в строк для відповіді Львівгаз направив Лист №79003.2-Сл-5410-0720 від 31.07.2020р. (Т. 2 а.с. 105) в якому вказував, що для недопущення соціальної напруги серед населення, а також вчасного та сталого проходження опалювального сезону для ЛКП «Залізничнетеплоенерго» необхідно погасити заборгованість (укласти угоду реструктуризації) до 01.11.2020р. При цьому у вказаному листі Львівгаз жодним чином не зазначив про прийняття чи неприйняття пропозиції Залізничнетеплоенерго про укладення Договору реструктуризації №557/20 від 24.07.2020р. Відтак вказаний лист, в розумінні ст. 642 ЦК України, не може вважатися відповіддю про прийняття пропозиції.

Не заслуговують на увагу доводи представника Залізничнетеплоенерго, що шляхом прийняття 31.07.2020р. та 28.08.2020р. двох платежів в розмірі 122 984,68 грн. кожен із призначенням «Оплата реструктуризації заборгованості (основний борг) за спожитий природний газ зг. Дог. №557/20 від 24.07.2020р., Дог. Розпод. № 09420KLSQ7ATO16 від 01.01.2016р.», Львівгаз своїми діями прийняв пропозицію на укладення Договору реструктуризації.

Так, суд погоджується з твердженням Львівгазу, що за змістом ч. 2 ст. 642 ЦК України вчинити активну дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір має саме особа, яка одержала пропозицію укласти договір (тобто Львівгаз). Натомість така дія (сплата 31.07.2020р. 122 984,68 грн.) вчинена особою, яка направила пропозицію укласти договір, а тому вона не може вважатися прийняттям такої пропозиції.

При цьому, неповернення Львівгазом сплачених Залізничнетеплоенерго коштів жодним чином не свідчить про погодження із запропонованим Договором реструктуризації ще й тому, що відповідно до п. 6.7 Договору розподілу газу у разі відсутності графіка погашення заборгованості Оператор ГРМ має право грошові кошти, отримані від Споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості Споживача відповідно до черговості її виникнення.

Суд також критично оцінює доводи представника Залізничнетеплоенерго, що листом №79003-Сл-7975-1020 від 07.10.2020р. Львівгаз акцептував пропозицію на укладення Договору реструктуризації №557/20 від 24.07.2020р., оскільки у вказаному листі голова правління підприємства зазначив, що Залізничнетеплоенерго повинне сплатити в жовтні 2020 року 122 984,68 грн. (суму, розмір котрої визначено договором реструктуризації).

Зокрема, з вказаного листа не вбачається прийняття пропозиції саме щодо укладення Договору реструктуризації №557/20 від 24.07.2020р., оскільки в ньому нема покликань ні на сам договір, ні на пропозицію Залізничнетеплоенерго від 24.07.2020р. щодо його укладення.

Водночас, як встановлено судом, окрім листа-пропозиції від 24.07.2020р., Залізничнетеплоенерго направляло Львівгазу гарантійний лист №16/1041 від 17.08.2020р. (Т. 4. а.с. 65) в якому гарантувало оплату реструктуризованої заборгованості згідно графіку до січня 2021 року, в тому числі в жовтні 2020 року у розмірі 122 984,68 грн.

Таким чином, лист №79003-Сл-7975-1020 від 07.10.2020р. не може вважатися прийняттям пропозиції укласти Договір реструктуризації, оскільки він не відповідає встановленим в ст. 642 ЦК України вимогам повноти і безумовності.

З огляду на викладене, зустрічні позовні вимоги про визнання Договору реструктуризації укладеним є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Крім цього, суд звертає увагу на таке.

За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту як зобов`язання особи до укладення відповідних договорів. Разом із тим, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов`язків можна дійти висновку, що у разі відмови в укладенні договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, визначених стороною.

Водночас, за змістом ст. 187 ГК України, за рішенням суду може бути укладено лише:

1) договори за державним замовленням;

2) договори, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом;

3) інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Суд зазначає, що чинне законодавство України встановлює обов`язок укладати договори реструктуризації заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій лише за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води, яка не погашена станом на 31 грудня 2016 року. Вказаний обов`язок встановлено Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» №1730-VIII від 03.11.2016р.

Водночас, представником Залізничнетеплоенерго в зустрічному позові не наведено законодавчих положень, які б встановлювали обов`язок для Оператора ГРМ укладати договори реструктуризації заборгованості за період з жовтня 2018 року і по травень 2020 року (що виступає предметом договору, котрий просить Залізничнетеплоенерго визнати укладеним).

Також, зі змісту п. 6.7 Договору розподілу природного газу випливає, що укладення договору реструктуризації заборгованості є правом Оператора ГРМ, а не обов`язком і таке укладення може відбуватися лише за його згодою.

Крім цього, Договір реструктуризації заборгованості не належить до договорів за державним замовленням.

З огляду на викладене, Договір реструктуризації №557/20 від 24.07.2020р. не може бути укладено (визнано укладеним) за рішенням суду. А тому в задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити повністю.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

У відповідності до ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Так, п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення первісних позовних вимог, судовий збір у розмірі 4495,02 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно задоволеним вимогам.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки судом закрито провадження у справі частині стягнення з ЛКП «Залізничнетеплоенерго» на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» 11368475,53 грн. боргу, у зв`язку з відсутністю предмета спору, первісному позивачеві підлягає поверненню з Державного бюджету України 170529,64 грн. судового збору. Відтак після набрання рішенням у справі законної сили, АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» вправі звернутися до Господарського суду Львівської області з письмовим клопотанням про повернення з Державного бюджету України 170529,64 грн. судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення №4895 від 22.04.2020 року.

Решта сплаченого первісним позивачем судового збору за подання позовної заяви, залишається за ним у зв`язку з частковою відмовою у задоволенні первісних позовних вимог.

Судовий збір, який був сплачений ЛКП «Залізничнетеплоенерго» за подання зустрічної позовної заяви, залишається за ним у зв`язку з відмовою у задоволенні зустрічного позову.

Крім цього, у судовому засіданні 06.05.2021р. перед судовими дебатами, представник Залізничнетеплоенерго заявив клопотання про стягнення з Львівгазу витрат на професійну правничу допомогу у справі та просив надати строк для подання доказів понесення таких витрат.

Враховуючи вказане клопотання, суд, керуючись ст. 221 ГПК України, вирішив призначити засідання щодо розгляду заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу на 24.05.2021р.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 42, 123, 129, 231, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» (79054, м. Львів, вул. С. Петлюри, буд. 4А; ) на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (79039, м. Львів, вул. Золота, буд. 42; ) 108965,64 грн. пені, 155805,75 грн. 3% річних, 35094,15 грн. інфляційних втрат та 4495,02 грн. судового збору.

3. Закрити провадження у справі в частині стягнення з ЛКП «Залізничнетеплоенерго» на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» 11368475,53 грн. боргу, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

4. У задоволенні решти первісних позовних вимог відмовити.

5. У задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

6. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

7. Судове засідання щодо розгляду заяв про стягнення витрат на професійну правничу допомогу призначити на 24.05.2021р. на 11 год. 00 хв.

8. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 17.05.2021 року.

Суддя Р.В. Крупник