РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.05.2021Справа № 910/4729/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

за позовом Приватного підприємства «Будзабезпечення»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проджектбуд»

про стягнення 19 563,95 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Будзабезпечення" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проджектбуд" (далі - відповідач) про стягнення 19 563,95 грн (15 640,00 грн основної заборгованості, 1 285,48 грн 3% річних, 2 638,47 грн інфляційних втрат).

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем його зобов`язань щодо оплати поставленого позивачем товару на виконання досягнутих сторонами усних домовленостей (поставка у спрощений спосіб).

Господарський суд міста Києва ухвалою від 31.03.2021 відкрив провадження у справі № 910/4729/21, вирішив здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, визначив сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення № 838, ухвалу суду від 31.03.2021 позивач отримав - 07.04.2021.

Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався, згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення № 846 ухвала суду від 31.03.2021 була надіслана відповідачу на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та повернута до суду 07.04.2021 з зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою», жодних заяв про зміну місцезнаходження відповідача до суду не надходило.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Згідно з положеннями ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, за відсутності клопотань учасників справи про продовження процесуальних строків, суд вбачає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

Між Приватним підприємством «Будзабезпечення» (постачальником, позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Проджектбуд» (покупцем, відповідачем) була досягнута усна домовленість, згідно з якою позивач зобов`язувався передати покупцю товар: пісок, а покупець зобов`язувався прийняти вказаний товар та оплатити його вчасно та в повному обсязі.

На виконання вищевказаної домовленості позивач склав та надав відповідачу рахунок-фактуру № СФ-0000227 від 12.06.2018, відповідно до якого зобов`язувався поставити товар: Пісок, кількістю 198.000 м3, загальною вартістю 35 640,00 грн.

За видатковою накладною № РН-0000148 від 18.06.2018 до вищевказаного рахунку-фактури № СФ-0000227 від 12.06.2018, яка засвідчена підписами представників обох сторін, а також печатками товариств без зауважень, позивач поставив, а відповідач прийняв товар у повному обсязі. Факт поставки товару підтверджується також долученими до позову ТТН.

Відповідач, у порушення умов досягнутої сторонами домовленості, товар, поставлений позивачем, не оплатив у повному обсязі, здійснивши часткову оплату 18.06.2018, всього на суму 20 000,00 грн.

Таким чином, судом встановлено, що у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за товар, поставлений останнім, розмір якої становить 15 640,00 грн. Також за прострочення оплати товару позивачем нараховано до стягнення з відповідача 1 285,48 грн 3% річних, 2 638,47 грн інфляційних втрат.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 639 Цивільного кодексу України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з положеннями статей 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Судом встановлено, що між сторонами шляхом виставлення позивачем рахунку, підписання сторонами видаткової накладної, та прийняття відповідачем товару за видатковою накладною, здійснення часткової оплати за товар, виникли правовідносини, що за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 вищевказаної статті).

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що вартість переданого позивачем відповідачу товару за видатковою накладною № РН-0000148 від 18.06.2018 склала 35 640,00 грн.

Відповідач документів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед позивачем в повному обсязі, враховуючи часткову оплату 18.06.2018 суми 20 000,00 грн, або спростовували доводи останнього, суду не надав.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар в розмірі 15 640,00 грн., що залишилась неоплаченою, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 1 285,48 грн 3% річних, 2 638,47 грн інфляційних втрат.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд враховано, що договір між сторонами у письмовій формі укладений не був, строк оплати за поставлений за видатковою накладною № РН-0000148 від 18.06.2018 в розумінні положень статті 692 Цивільного кодексу настав в момент отримання товару, тобто 18.06.2018, а з 19.06.2018, відповідно, розпочалось прострочення виконання зобов`язання з оплати.

Здійснивши перевірку розрахунку заявлених позивач вимог про стягнення з відповідача 2 638,47 грн інфляційних втрат за період липень 2018 року - лютий 2021 року, 1 285,48 грн 3% річних за період з 19.06.2018 по 15.03.2021 прострочення виконання зобов`язання, суд дійшов висновку про наявність підстав для їх задоволення в межах розрахунку позивача, оскільки за розрахунком суду розмір інфляційних втрат за вказаний період є більшим, ніж заявлено позивачем.

Відповідно до ч. 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав, належними засобами доказування обставин справи та стверджувань позивача не спростував.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову Приватного підприємства «Будзабезпечення» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проджектбуд» у повному обсязі.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Також у позовній заяві позивачем було заявлено клопотання про покладення на відповідача 3 000,00 грн витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги адвоката.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За ч.ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених судових витрат у заявленому розмірі 3 000,00 грн позивач долучив до позову:

- копію договору про надання правової допомоги від 12.03.2021, укладеного між позивачем - Приватним підприємством «Будзабезпечення» та адвокатом Сліпченком Юрієм Анатолієвичем, предметом якого є виконання адвокатом доручення клієнта представляти інтереси у справі за позовом ПП «Будзабезпечення» до ТОВ «Проджектбуд» про стягнення заборгованості у розмірі 19 563,95 грн, що складає 15 640,00 грн, 1 285,48 грн 3%річних, 2 538,47 грн збитків від інфляції (за умовами п. 5.1 договору клієнт сплачує на поточний рахунок адвокатського бюро гонорар відповідно до кількості витраченого адвокатом часу на ведення справи, виходячи зі ставки 1 000,00 грн за годину роботи адвоката, однак загальний розмір не буде перевищувати 3 000,00 грн за проведення консультацій, підготування процесуальних документів (у тому числі вивчення документів, аналіз нормативно-правових актів, аналіз судової практики, вивчення правових позицій, складання позовної заяви, оформлення додатків до позовної заяви) та представництво клієнта у суді);

- копію свідоцтва №208 від 05.10.1999 про право Сліпченко Юрія Анатолієвича на заняття адвокатською діяльністю;

- копію звіту адвоката про роботу над завданням клієнта станом на 16.03.2021 по договору про надання правової допомоги від 12.03.2021;

- копію акта приймання-передачі правової допомоги від 16.03.2021 за договором про надання правової допомоги від 12.03.2021 на загальну суму 3 000,00 грн, що включає: проведення консультації клієнта адвокатом (0,5 год), підготовка позовної заяви (2,5 год);

- копію платіжного доручення № 185 від 19.03.2021 на суму 3 000,00 грн оплати за надання правової допомоги за договором б/н від 12.03.2021;

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом позивача у даній справі у заявленому розмірі 3 000,00 грн, судом враховано, що в акті від 16.03.2021 та звіті виконаних робіт від 16.03.2021 визначено перелік наданих послуг, які були реально надані позивачу, судом взято до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених документів;та те, що розмір гонорару узгоджений сторонами у фіксованому розмірі погодинної ставки роботи адвоката.

За приписами ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження порушення критерію реальності та розумності при визначення розміру наданих позивачу послуг професійної правничої допомоги, їх неспівмірності з ціною позову та обсягом проведених адвокатом робіт, клопотання про зменшення заявленого розміру не заявлялось.

Враховуючи співмірність винагороди за адвокатські послуги у розмірі 3000,00 грн з обсягом наданих послуг, доведеність факту надання відповідних послуг позивачу, за відсутності заперечень відповідача та заяви про зменшення розміру заявлених витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення на відповідача понесених позивачем витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 3 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 86, 123, 129, 233, 236-240, 250-252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Проджектбуд» (03150, м. Київ, вул. Лабораторна, буд. 33/37, офіс 101, код 40612562) на користь Приватного підприємства «Будзабезпечення» (36023, м. Полтава, вул. 23 ВЕРЕСНЯ, буд. 13, кв. 44; код 31316807) основну заборгованість у розмірі 15 640,00 грн (п`ятнадцять тисяч шістсот сорок гривень 00 копійок), 3% річних у розмірі 1 285,48 грн (одна тисяча двісті вісімдесят п`ять гривень 48 копійок), інфляційну складову боргу в сумі 2 638,47 грн (дві тисячі шістсот тридцять вісім гривень 47 копійок), витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок), витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 3 000,00 грн (три тисячі гривень 00 копійок).

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 26.05.2021.

Суддя О.Г. Удалова