ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2021 р. Справа№ 910/19454/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

при секретарі судового засідання Позюбан А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Алмарк Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2021

у справі № 910/19454/20 (суддя Босий В.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Інвест Буд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алмарк Україна»

про стягнення 641 824,59 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіті Інвест Буд» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алмарк Україна» про стягнення 641 824,59 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання зі сплати орендної плати за договорами суборенди нежитлових приміщень №13/12-13 від 13.12.2013 та №05/06-14 від 05.06.2014, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 610 345,79 грн. Крім того, на суму заборгованості позивачем в порядку ст. 265 ЦК України нараховано 3% річних у розмірі 14 999,46 грн. та інфляційні у розмірі 16 479,34 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2021 в справі № 910/19454/20 позов ТОВ «Сіті Інвест Буд» задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Алмарк Україна» на користь ТОВ «Сіті Інвест Буд» заборгованість у розмірі 610 345, 79 грн, 3% річних у розмірі 13 257, 51 та судовий збір у розмірі 9 354, 05 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, встановивши обставини неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань з оплати орендних платежів, керуючись ст. ст. 525, 526, 509, 629, 759, 762 ЦК України та ст. ст. 173-175, 283, 285 ГК України, дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог. В частині вимог про стягнення інфляційних втрат судом першої інстанції відмовлено з мотивів того, що позивачем здійснено нарахування індексу інфляції на грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, оскільки витрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти. Крім того, у зв`язку з помилково проведеним позивачем розрахунком сум 3% річних місцевим господарським судом здійснено власний розрахунок даної частини позовних вимог та частково задоволено ці вимоги.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТОВ «Алмарк Україна» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2021 у справі № 910/19454/20 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи з порушенням норм процесуального права. Так, апелянт стверджує, що в порушення приписів чинного процесуального закону відповідач не був обізнаним про судовий розгляд справи, що позбавило його можливості подати свої доводи та заперечення з приводу пред`явлених позовних вимог. Крім того, вказує на те, що товариство знаходиться за юридичною адресою, однак, у зв`язку із запровадженням карантину та наявності наказу керівника про заборону відвідування працівникам приміщення товариства у зв`язку із запобіганням поширення короновірусної інфекції, ТОВ «Алмарк Україна» не мало змоги отримати рекомендований конверт з ухвалою суду першої інстанції про відкриття провадження у справі. Також відповідач заявляє про застосування строків позовної давності та зазначає, що неналежне повідомлення ТОВ «Алмарк Україна» про судовий розгляд справи є підставою для вирішення апеляційним господарським судом такої заяви та застосування наслідків спливу строку позовної давності. За доводами відповідача в задоволенні позову слід відмовити, оскільки строк позовної давності спливає 31.12.2019 року.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.03.2021, апеляційна скарга у справі № 910/19454/20 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Мартюк А.І., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Алмарк Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2021; запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали; розгляд справи призначено на 12.04.2021.

Від ТОВ «Сіті Інвест Буд» надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2021 у справі № 910/19454/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заперечуючи проти доводів апелянта позивач зазначає, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом на підставі повного, всебічного та об`єктивного з`ясування усіх обставин справи з дотриманням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Так, позивач вказує на відсутність порушення норм процесуального закону, оскільки неотримання поштової кореспонденції суду виключно залежало від суб`єктивної поведінки сторони. Також позивач зазначає, що в рамках розгляду іншої справи № 910/8673/20 відповідачем до Господарського суду міста Києва надавалась заява про виправлення описки, що на думку позивача є свідченням того що відповідач був обізнаним з розглядом цієї справи. Щодо порушення строку позовної давності позивач зазначає, що відповідна заява може бути подана до прийняття судового рішення. Неможливість подання заяви про застосування строків позовної давності в суді першої інстанції, за доводами позивача, повинна бути належним чином обґрунтована, зокрема, у разі неналежного повідомлення відповідача про судовий розгляд справи. Місцевим господарським судом було здійснено надіслання відповідного повідомлення за місцезнаходженням ТОВ «Алмарк Україна», відомості про яке внесено самим товариством до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 розгляд справи відкладено на 12.05.2021 у зв`язку з задоволенням клопотання відповідача.

12.05.2021 від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення, з якими сторона позивача ознайомилась в судовому засіданні.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.05.2021 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, - про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні 12.05.2021 заперечив проти доводів апелянта та просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

13.12.2013 між ТОВ «Сіті Інвест Буд» (суборендодавець за договором, позивач у справі) та ТОВ «Алмарк Україна» (суборендар за договором, відповідач у справі) був укладений договір суборенди нежитлових приміщень №13/12-13 (далі - «Договір 1»), відповідно до п. 1.1 якого суборендодавець зобов`язується передати суборендареві в строкове платне користування нежитлові приміщення загальною площею 119,1 кв.м., що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Лаврська, 20, літера А, каб. 318, 320, а суборендар зобов`язується прийняти ці приміщення, своєчасно сплачувати орендну плату, та після припинення дії цього договору повернути орендовані приміщення суборендодавцеві в належному стані.

05.06.2014 між ТОВ «Сіті Інвест Буд» (суборендодавець за договором, позивач у справі) та ТОВ «Алмарк Україна» (суборендар за договором, відповідач у справі) був укладений договір суборенди нежитлових приміщень №05/06-14 (далі - «Договір 2»), відповідно до п. 1.1 якого суборендодавець зобов`язується передати суборендареві в строкове платне користування нежитлові приміщення загальною площею 23,99 кв.м., що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Лаврська, 20, літера А, каб. 316, а суборендар зобов`язується прийняти ці приміщення, своєчасно сплачувати орендну плату, та після припинення дії цього договору повернути суборендовані приміщення суборендодавцеві в належному стані.

Пунктом 3.1 Договору 1 передбачено, що суборендар за користування суборендованим об`єктом щомісячно сплачує орендну плату протягом дії цього договору. Орендна плата визначається сторонами і складає: - 266,43 грн. за один квадратний метр за один місяць суборенди; - крім того ПДВ 20% - 55,29 грн., що разом становить 319,72 грн за один квадратний метр за один місяць суборенди, що еквівалентно 40 доларам США, за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на день підписання цього договору.

Орендна плата за місяць складає 31 731,81 грн, крім того ПДВ - 6 346,36 грн. Загальна сума орендної плати на місяць складає 38 078,17 грн, що еквівалентно 4 764 доларам США, за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на день підписання цього договору.

При здійсненні платежу за цим договором перерахунок вищезазначеної суми в доларах США в суму в гривнях, яка підлягає сплаті суборендарем, здійснюється по курсу, встановленому Національним банком України офіційного курсу долара США до гривні на день виставлення рахунку, порівняно з курсом, який діяв на день укладення даного договору, розмір щомісячної плати за суборенду пропорційно збільшується або зменшується.

Пунктом 3.1 Договору 2 передбачено, що суборендар за користування суборендованим об`єктом щомісячно сплачує орендну плату протягом дії цього договору. Орендна плата визначається сторонами і складає: - 392,00 грн. за один квадратний метр за один місяць суборенди; - крім того ПДВ 20% - 78,40 грн, що разом становить 470,40 грн. за один квадратний метр за один місяць суборенди, що еквівалентно 40 доларам США, за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на день підписання цього договору.

Орендна плата за місяць складає 9 404,08 грн, крім того ПДВ - 1 880,81 грн. Загальна сума орендної плати на місяць складає 11 284,89 грн, що еквівалентно 959,60 доларам США, за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на день підписання цього договору.

При здійсненні платежу за цим договором перерахунок вищезазначеної суми в доларах США в суму в гривнях, яка підлягає сплаті суборендарем, здійснюється по курсу, встановленому Національним банком України офіційного курсу долара США до гривні на день виставлення рахунку, порівняно з курсом, який діяв на день укладення даного договору, розмір щомісячної плати за суборенду пропорційно збільшується або зменшується.

Згідно з п. 2.1 Договорів орендар вступає у строкове платне користування об`єктом після підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі.

На виконання умов Договорів позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування об`єкти оренди, що підтверджується актами прийому-передачі від 13.12.2012 та від 05.06.2014.

Оскільки, як стверджує позивач, суборендар неналежним чином виконував свої зобов`язання з оплати орендних платежів за період з початку користування нежитловими приміщеннями по 31.12.2016, то за ТОВ «Алмарк Україна» рахується заборгованість в загальній сумі 610 345,79 грн, в т.ч. 290816,26 грн за договором №13/12-13 від 13.12.2013 та 319 529,53 грн за договором №05/06-14 від 05.06.2014. Наведене стало підставою для звернення ТОВ «Сіті Інвест Буд» з позовом у даній справі про стягнення з ТОВ «Алмарк Україна» основної заборгованості, на яку в порядку ст. 625 ЦК України нараховано інфляційні та 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 526 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 193 ГК України, передбачено, що зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Місцевим господарським судом вірно зазначено, що за своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором оренди, правове регулювання якого здійснюється за правилами Цивільного кодексу України з урахуванням положень Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України, положення якої кореспондуються з приписами ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ст. 765 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Статтею 762 ЦК України та статтею 286 ГК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з узгоджених сторонами в договорах умовах орендна плата сплачується суборендарем на поточний рахунок суборендодавця кожного місяця не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним (п. 3.3 Договорів).

Місцевим господарським судом, на підставі наявних в матеріалах справи документів вірно встановлено, що позивачем виставлялись рахунки на оплату орендних платежів за період користування орендованим приміщенням, а саме з 13.12.2012 та 05.06.2014 (відповідно) по 31.12.2016 (дата повернення об`єктів з суборенди).

ТОВ «Алмарк Україна» свої зобов`язання виконував не належним чином, що зумовило виникнення у останнього заборгованості з оплати орендних платежів за договором №13/12-13 від 13.12.2013 в сумі 290 816,26 грн та за договором №05/06-14 від 05.06.2014 в сумі 319 529,53 грн. Належних і допустимих доказів в спростування обставин наявності заборгованості у вищенаведених сумах апелянтом ані в суді першої інстанції, ані під час перегляду справи в апеляційному порядку не надано.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Беручи до уваги те, що станом на час звернення позивача з даним позовом настав строк виконання грошового зобов`язання з оплати орендних платежів за період, що наведений вище у даній постанові, а також зважаючи на відсутність належних доказів в спростування обставин відсутності у відповідача заборгованості за договорами, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості в загальній сумі 610 345,79 грн.

Відносно заявлених позовних вимог про стягнення інфляційних та 3% річних суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

За змістом норми ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, а відтак зазначена норма Цивільного кодексу України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає.

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №296/10217/15-ц.

З урахуванням вищенаведеної правової позиції суду касаційної інстанції суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача сум інфляційних втрат, оскільки позивач нараховує індекс інфляції на грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті.

Також апеляційна інстанція погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткову обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення 3 % річних, оскільки стороною позивача невірно було проведено розрахунок даної частини позовних вимог за 299 дня з огляду на визначений ним період нарахування з 28.02.2020 по 18.11.2020. Тобто вірним визначенням кількості днів прострочення за цей період є 265 днів.

З урахуванням вищенаведеного Північним апеляційним господарським судом здійснено перевірку правильності проведеного місцевим господарським судом розрахунку 3 % річних за період з 28.02.2020 по 18.11.2020 та встановлено його відповідність матеріалам справи. Отже Господарський суд міста Києва дійшов неспростованого в суді апеляційної інстанції висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача 13 257,51 грн 3% річних за вищенаведений період.

Водночас, розглядаючи аргументи скаржника щодо прийняття оскаржуваного рішення за відсутності належного повідомлення відповідача про судовий розгляд справи, судова колегія виходить з наступного.

За змістом ст. ст. 2, 13 ГПК України основними засадами господарського судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін; суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ГПК України учасники справи, зокрема, мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Згідно з ч.ч. 2-4 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 242 ГПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, і які регулюють відносини між ними.

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою "Вручити особисто", рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11 та 17 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу (пункт 99 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Згідно з пунктами 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення "EMS" - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод. За письмовою заявою відправника/адресата строк зберігання поштових відправлень, внутрішніх поштових переказів може бути продовжений за додаткову плату до двох місяців з дня надходження до об`єкта поштового зв`язку місця призначення.

У разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Так, з наявного в матеріалах справи повернутого відділенням поштового зв`язку конверту вбачається, що місцевим господарським судом здійснювалось надсилання рекомендованої поштової кореспонденції суду на адресу місцезнаходження відповідача - 03148, м. Київ, вул. Картвелішвілі, 5 з відміткою «Судова повістка».

Відповідно до інформації з вебсторінки «Укрпошти» зазначене відправлення було прийнято 17.12.2020, надійшло до точки видачі/доставки 18.12.2020, повернуто відділенням зв`язку за зворотною адресою 23.12.2020.

На довідці «Укрпошти» від 23.12.2020 проставлено дві відмітки навпроти підстав для повернення поштової кореспонденції: * за заявою відправника/адресата та * адресат відсутній за вказаною адресою.

З урахуванням вищевикладеного місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення виходив з того, що відповідач був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки лист було направлено за офіційною адресою місцезнаходження відповідача, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та надавалась в реєстр самим відповідачем, а тому, неотримання ним поштового відправлення за вказаною ним самим адресою є бездіяльністю відповідача, та всі несприятливі наслідки такого неотримання покладаються на нього.

Однак, з вищевикладеним висновком суду першої інстанції судова колегія не погоджується, оскільки він був зроблений без врахування того, що наявність позначки на конверті «Судова повістка» згідно Правил надання послуг поштового зв`язку встановлює обмеження щодо строків перебування відправлення у відділенні поштового зв`язку. При цьому п`ятиденний строк, протягом якого було повернуто поштове відправлення з ухвалою про відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи), не відповідає критерію розумності щодо отримання такого поштового відправлення скаржником, оскільки в такому разі відповідач був позбавлений можливості впродовж місяця отримати відповідне судове рішення та висловити відповідні заперечення щодо предмета та підстави пред`явленого до нього позову.

Водночас, апеляційна інстанція звертає увагу на те, що за змістом приписів ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика Європейського суду з прав людини, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовується судами як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі "Bellet v. France" (заява N 23805/94, рішення від 04.12.95) Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і держава не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

При цьому право учасників судового розгляду бути проінформованими про перебіг судового процесу та прийняті процесуальні рішення розглядаються як складові права на доступ до правосуддя.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі "Созонов та інші проти України" наголосив, що на національні суди покладено обов`язок з`ясувати чи були судові повістки або інші документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, зафіксувати таку інформацію у тексті рішення (див. рішення у справі "Ганкін та інші проти Росії", заява N 2430/06 та інші, пункт 36, від 31.05.2016). У разі невручення стороні належним чином судових документів, вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні (див., рішення у справі "Заводнік проти Словенії", заява N 53723/13, пункт 70, від 21.05.2015, із подальшими посиланнями). У справі "Лазаренко та інші проти України" (заява N 70329/12 та 5 інших заяв, від 27.06.2017) Суд вже встановив порушення щодо питань, аналогічних тим, що розглядаються у цій справі.

Північний апеляційний господарський суд також звертається до практики Європейського суду з прав людини у справі «Боргерс проти Бельгії» (Borgers v. Belgium) (§27 рішення від 30.10.1991, заява № 12005/86) де ЄСПЛ визнав невиправданим порушення права на захист, яке полягало у тому, що заявник був позбавлений можливості надати свої міркування стосовно зробленої у справі заяви, яка була несприятливою для заявника, і на цій підставі визнав порушеним право, передбачене пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, Верховний Суд неодноразово зазначав, що розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Схожі правові висновки викладені в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.09.2019 у справі № 915/1471/19; від 23.10.2019 у справі № 910/6041/19.

Наявна у справі довідка «Укрпошти» від 23.12.2020, що була оформлена у зв`язку з поверненням рекомендованого відправлення, як вже зазначалось у цій постанові, містить дві відмітки навпроти підстав для повернення, що виключає можливість дійти беззаперечного висновку щодо відсутності адресата за вказаною адресою.

Підсумовуючи вищевикладене в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції здійснив вирішення спору без належного повідомлення відповідача про судовий розгляд справи та, відповідно, з позбавленням його можливості викласти свої заперечення проти задоволення заявлених позовних вимог, що могло бути реалізовано в рамках спрощеного позовного провадження, зокрема, шляхом подання відзиву, з урахуванням доводів якого, господарський суд мав ухвалювати рішення. Позбавлення такої можливості у цій справі має ті ж наслідки, що й неповідомлення про дату, час та місце розгляду справи судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції приписів процесуального закону, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

При цьому посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу на те, що відповідач в рамках розгляду іншої справи подавав до Господарського суду міста Києва заяви про виправлення описки відхиляються судовою колегією, оскільки не доводять обізнаність сторони про судовий розгляд саме цього спору.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції зі скаргою на оскаржуване рішення, відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності, неможливість подання якої до суду першої інстанції обґрунтовано необізнаністю сторони про судовий розгляд цієї справи.

Також апелянт зазначає, що оскільки строк дії договорів закінчився 31.12.2016, а повернення об`єктів з суборенди здійснено відповідачем 31.12.2016 згідно актів приймання-передачі, то в силу приписів ст. 257, ч. 2 ст. 786 ЦК України строк позовної давності закінчився 31 грудня 2019. За доводами апелянта, пропуск строку позовної давності згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови в задоволенні позову.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

При цьому, ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з цим, згідно ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

При цьому до дій, що свідчать про визнання особою свого боргу, у розумінні ч. 1 ст. 264 ЦК України, належить, зокрема, підписання в межах позовної давності уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена відповідними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості.

Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу документами, що стосуються предмета спору, свідчить про визнання боржником такого боргу.

Подібні висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 08.05.2018 у справі № 910/16725/17, від 17.10.2018 у справі № 905/3063/17 та від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17, на які посилається скаржник у касаційній скарзі.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що відповідачу згідно актів прийому-передачі від 13.12.2013 та від 05.06.2014 передано в суборенду нежитлові приміщення, які згідно актів прийому-передачі від 31.12.2016 повернуті позивачу. Тобто наявними у справі документами підтверджується факт перебування в оренді приміщення в період з 13.12.2013 та 05.06.2014 (відповідно) по 31.12.2016.

Згідно копій актів звірки взаєморозрахунків між сторонами, що підписані уповноваженими представниками сторін (директорами та головними бухгалтерами) та скріплені печатками товариств, відповідач визнає наявність грошового зобов`язання перед позивачем за договором №13/12-13 від 13.12.2013 в загальній сумі 1 201 326,26 грн та договором №05/06-14 від 05.06.2014 в загальній сумі 319 529,53 грн.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду з даним позовом, наявність в матеріалах справи актів звірки взаєморозрахунків, які у розумінні ст. 264 ЦК України, є дією яка свідчить про визнання відповідачем боргу, та наявність документів, що підтверджують перебування в строковому платному користуванні відповідача нежитлових приміщень та неспростованої відповідачем заборгованості з оплати орендних платежів, що також зафіксовано сторонами в актах звірки взаєморозрахунків, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не було пропущено позовну давність у зв`язку з наявністю обставин, що свідчать про переривання її перебігу.

Таким чином, позовні вимоги у даній справі підлягають частковому задоволенню, зокрема, на користь позивача слід стягнути заборгованість з орендних платежів в сумі 610 345, 79 грн та 13 257, 51 грн 3% річних, нарахованих за період з 28.02.2020 по 18.11.2020.

Зважаючи на те, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом за відсутності доказів належного повідомлення відповідача про судовий розгляд справи, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Алмарк Україна» підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення Господарського міста Києва від 10.02.2021 - скасуванню на підставі ч. 3 ст. 277 ГПК України. Суд апеляційної інстанції ухвалює рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки спір у даній справі виник у зв`язку з неправомірними діями сторони, судові витрати в порядку ч. 9 ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Алмарк Україна" на рішення Господарського суду міста Києва 10.02.2021 у справі №910/19454/20 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2021 у справі №910/19454/20 скасувати, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Інвест Буд» задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Алмарк Україна» (03148, м. Київ, вул. Картвелішвілі, будинок 5; ідентифікаційний код 38365651) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Інвест Буд» (03150, м. Київ, вул. Ділова, будинок 6; ідентифікаційний код 33101228) заборгованість у розмірі 610 345 (шістсот десять тисяч триста сорок п`ять) грн 79 коп., 3% річних у розмірі 13 257 (тринадцять тисяч двісті п`ятдесят сім) грн 51 коп. та судовий збір у розмірі 9 354 (дев`ять тисяч триста п`ятдесят чотири) грн 05 коп.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити».

3. Судовий збір, сплачений стороною у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Алмарк Україна".

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду.

5. Справу №910/19454/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець

Повний текст постанови склдаено 18.05.2021