ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

24 травня 2021 року Справа № 924/643/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В. , суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Соколовська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Огнистого Олега Миколайовича

на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.01.2021р.

(ухвалене о 17:29год. у м.Хмельницькому, повний текст складено 21.01.2021р.)

у справі № 924/643/20 (суддя Заярнюк І.В.)

за позовом заступника керівника Хмельницької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі

1. Деражнянської міської ради

2. Комунального підприємства "Деражнянська житлово - експлуатаційна контора №1"

до відповідача Фізичної особи - підприємця Огнистого Олега Миколайовича

про розірвання договору оренди комунального майна, а саме будівлі котельні по вул. Грушевського, 9/1 в м. Деражня від 25.04.2006р. укладеного між КГП "Добробут" та ФОП Огнистий О.М.;

виселення фізичної особи-підприємця Огнистого Олега Миколайовича з будівлі котельні по вул. Грушевського, 9/1 в м. Деражня шляхом підписання акту приймання - передачі з балансоутримувачем - КП "Деражнянська ЖЕК №1"

за участю представників сторін:
від Деражнянської міської ради - не з`явився;

від Комунального підприємства "Деражнянська житлово - експлуатаційна контора №1" - не з`явився;

від фізичної особи - підприємця Огнистого Олега Миколайовича - Гопко В.В.

прокурор - Прокопчук О.В.

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Хмельницької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Деражнянської міської ради та Комунального підприємства "Деражнянська житлово - експлуатаційна контора №1" звернувся з позовом до фізичної особи - підприємця Огнистого Олега Миколайовича про розірвання договору оренди комунального майна, а саме будівлі котельні по вул. Грушевського, 9/1 в м, Деражня від 25.04.2006 укладеного між КГП "Добробут" в особі директора Маковського М.Д. та ФОП Огнистий О.М. та виселення фізичної особи-підприємця Огнистого Олега Миколайовича з будівлі котельні по вул. Грушевського, 9/1 в м. Деражня шляхом підписання акту приймання - передачі з балансоутримувачем - КП "Деражнянська ЖЕК №1".

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказує на те, що 25.04.2006 між КГП "Добробут" (Орендодавець) та ФОП Огнистий О.М. (Орендар) укладено договір оренди комунального майна, а саме будівлі котельні по вул. Грушевського, 9/1, що знаходиться на балансі комунального підприємства КГП "Добробут" вартість якого визначено відповідно до акта оцінки окремого індивідуального майна і становить 10 890 грн.

Згідно п. 3.1. вказаного Договору орендна плата визначається відповідно до методики розрахунку плати за оренду затвердженої постановою Кабінету Міністрів України. Орендна плата становить 91 грн 95 коп. і перераховується Орендарем Орендодавцю не пізніше 10 числа наступного місяця з урахуванням щомісячного індексу інфляції.

Вказує, що КГП "Добробут" листами від 04.06.2007 №138, 28.11.2007 №284 та 06.03.2008 №36 повідомлено ФОП Огниситий О.М. про необхідність внесення змін до вказаного договору оренди комунального майна в частині збільшення розміру оцінки переданого в оренду нерухомого майна з 10 890 грн. на 102 084 грн, та у зв`язку із цим збільшення розміру орендної плати з 91 грн 95 коп. на 1531 грн 26 коп. Однак Орендарем вказані вимоги буди проігноровано, у добровільному порядку зміни до зазначеного договору оренди в частині розміру орендної плати, не внесено.

Згідно листа Управління Західного офісу, Держаудитслужби в Хмельницькій області від 09.09.2019 № 13-22-08-17/4244-2019 за наслідками ревізії міського бюджету та фінансово-господарської діяльності Деражнянської міської ради за період з 01.01.2016 по 31.03.2019 встановлено, що договір оренди комунального майна від 25.04.2006 укладений між КГП "Добробут" та ФОП Огнистий О.М. не відповідає вимогам чинного законодавства, та внаслідок не внесення до нього змін за період з 01.01.2016 по 31.03.2019 громадою розрахунково недоотримано орендної плати в сумі 56 131 грн 14 коп.

Також, посилається на те, що постановою Господарського суду Хмельницької області від 18.12.2012 ГКП "Добробут" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 24.03.2014 затверджено ліквідаційний баланс ГКП "Добробут" та державного реєстратора відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Деражнянської районної державної адміністрації зобов`язано виключити юридичну особу банкрута ГКП Добробут" з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. 28.03.2014 державним реєстратором відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Деражнянської районної державної адміністрації внесено відомості до Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та ФОП про припинення ГКП "Добробут" за №5000397.

У зв`язку із цим виконавчим комітетом Деражнянської міської ради листами повідомлено відповідача про припинення Договору та про необхідність передачі комунального майна, а саме будівлі котельні.

Листами від 01.04.2016, 20.04.2016, 29.04.2016 та 29.06.2016 ФОП Огнистим О.М. відмовлено у розірвані Договору оренди.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від "11" січня 2021 р. у справі №924/643/20 позов задоволено. Розірвано договір оренди комунального майна - будівлі котельні площею 296,6 кв.м., що розташована за адресою: вул. Грушевського, 9/1 в м. Деражня Деражнянського району Хмельницької області , укладений 25.04.2006р. між КГП "Добробут" та фізичною особою - підприємцем Огнистим Олегом Миколайовичем. Виселено фізичну особу-підприємця Огнистого Олега Миколайовича з будівлі котельні площею 296,6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом підписання акту приймання - передачі з балансоутримувачем - Комунальним підприємством "Деражнянська ЖЕК №1".

При ухвалені вказаного рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання передбачені договором оренди комунального майна від 25.04.2006, а саме щодо внесення змін до такого договору оренди в частині збільшення розміру орендної плати у встановленому договором порядку та розмірі (у зв`язку із збільшенням розміру оцінки переданого в оренду нерухомого майна).

Також, суд першої інстанції надав оцінку дотримання прокурором порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", для звернення до суду з цим позовом.

Розглядаючи спірні правовідносини, суд першої інстанції застосував відповідні положення ст. ст. 11, 626, 627, 628, 638, 629, 651, 759 ЦК України, ст. 188 Господарського кодексу України, ст. ст. 2, 10, 11, 19, 21, 24, 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Не погоджуючись з вказаним рішенням до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою звернулася фізична особа-підприємець Огнистий Олег Миколайович, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.01.2021 у справі № 924/643/20 скасувати, а позовну заяву залишити без розгляду.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає таке.

Судом першої інстанції не враховано, що матеріали справи не містять доказів направлення на адресу відповідача листів ГКП "Добробут" від 04.06.2007 №138, 28.11.2007 №284 та 06.03.2008 №36.

Суд, при ухвалені рішення, послався на те, що власник майна - Деражнянська міська рада неодноразово пропонував внести зміни в договір оренди направляючи листи від 15.05.2016 №15, від 13.04.2016 № 189, від 22.04.2016 № 212, від 06.06.2016 № 372, від 13.07.2016 №447. Однак зі змісту вказаних листів не вбачається пропозиція внесення змін в договір оренди а виключно вимога про виселення з підстав припинення юридичної особи.

За наведеного відповідач вважає, що позивач не надав доказів порушення умов договору з боку відповідача, зокрема і підстав за яких необхідно було збільшувати розмір орендної плати.

Місцевий господарський суд помилково дійшов висновку, що саме невнесення змін в договір оренди комунального майна в частині збільшення розміру оцінки переданого в оренду нерухомого майна та у зв`язку із цим збільшення розміру орендної плати у встановленому договором порядку та розмірі є істотним порушенням умов договору, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що відповідачу направлялися і ним одержані пропозиції щодо внесення змін в договір а саме в частині збільшення розміру орендної плати. Таким чином висновки суду з приводу істотного порушення умов договору та неналежного його виконання є необґрунтованими та не базуються на наявних в матеріалах справи доказах.

Також, зазначає, що 18.05.2020 заступник керівника Хмельницької місцевої прокуратури повідомив Деражнянську міську раду та Комунальне підприємство "Деражнянська ЖЕК№1" про встановлення підстав та намірів здійснювати представництво інтересів держави та 20.05.2020 направив позовну заяву до Господарського суду Хмельницької області.

Однак, ще до цього платіжним дорученням № 1045 від 15.05.2020 був сплачений судових збір за подання позову до суду.

Вказане, в сукупності, на думку скаржника вказує на те, що прокурором не була надана можливість позивачу у розумні строки відреагувати на ймовірні порушення інтересів держави, зокрема шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову, чи вчинення інших дій для вирішення ситуації або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність порушення.

Вважає, що прокурором недотримано процедури звернення до суду, оскільки прокуратурою при зверненні з позовом до суду не зазначено причин неможливості здійснення позивачем захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів у судовому порядку, а також те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що Деражнянська міська рада та комунальне підприємство "Деражнянська ЖЕК№1" не можуть чи не бажають здійснювати захист інтересів держави та звертатись до суду з відповідним позовам після відповідного повідомлення прокуратури від 18.05.2020.

Враховуючи викладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та залишити позов без розгляду.

Від прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, відповідно до якого просить оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

На спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, вказує на таке.

На думку прокурора, спірний договір оренди комунального майна від 25.04.2006 укладений між КГП "Добробут" та ФОП Огнистим О.М. підлягає розірванню, а будівля котельні по вул. Грушевського, 9/1 поверненню у комунальну власність міста Деражня, а твердження відповідача ФОП Огнистий О.М. проте що Деражнянською міською радою не вживались заходи щодо припинення дії вказаного договору оренди комунального майна та визнавались права відповідача на спірне майно спростовуються наявними в позові документами.

Прокурор не погоджуючись із твердженнями відповідача про відсутність повноважень прокурора на представництво інтересів держави в особі Деражнянської міської ради та КП "Деражнянська ЖЕК №1" в суді, оскільки прокурором в позовній заяві зазначено, що необхідність звернення прокурора з позовною заявою зумовлена потребою захистити інтереси держави, яка надала органам місцевого самоврядування право розпорядження майном територіальних громад в порядку та спосіб, які передбачені законодавством. Таке звернення до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання, а саме платності користування комунальним майном.

Вказує, що користування ФОП Огнистим О.М. комунальним майном за заниженим розміром орендної плати упродовж більше 2 років не лише спричиняє втрати бюджету, а й є дискримінацією добросовісних орендарів комунального майна, які опиняються у гіршому економічному становищі поряд із суб`єктами, які ухиляються від належного оформлення відносин у сфері розпорядження об`єктами комунального майна та сплати орендної плати.

Враховуючи те, що Деражнянською міською радою самостійно заходи щодо усунення вказаних порушень у судовому порядку не вживались, прокурор звернувся із цим позов в інтересах держави в особі Деражнянської міської ради.

Суспільний інтерес полягає у повному надходженні орендної плати до місцевого бюджету, що явно переважає приватний інтерес ФОП Огнистий О.М. у використанні вказаної котельні на підставі договору оренди, розмір орендної плати у якому є заниженим та не відповідає вимогам законодавства у зв`язку із невідповідністю оцінки, як наслідок громадою розрахунково недоотримано орендної плати за період з 01.01.2016 по 31.03.2019 в сумі 56131 грн 14 коп.

За наведеного, прокурор просить відмовити в задоволені апеляційної скарги.

Від Деражнянської міської ради надійшло клопотання, в якому заявник вказує, що рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.01.2021 в справі № 924/643/20 вважає законним і обґрунтованим, таким, що відповідає вимогам ст. 236 ГПК України, а апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення. Також, просить, справу розглянути за відсутності представника Деражнянської міської ради.

Комунальне підприємство "Деражнянська житлово-експлуатаційна контора №1" не скористалося правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідача, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судових засіданнях Північно-західного апеляційного господарського суду 12.04.2021 та 24.05.2021 представник скаржника підтримала доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при винесенні оскарженого рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. З огляду на вказане, вважає, що рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.01.2021 у справі № 924/643/20 слід скасувати, а позовну заяву залишити без розгляду.

Прокурор в судових засіданнях заперечила проти доводів апеляційної скарги, просила суд залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

24.05.2021 в судове засіданні суду апеляційної інстанції представники Деражнянської міської ради та Комунального підприємства "Деражнянська житлово-експлуатаційна контора №1" не з`явилися.

Враховуючи приписи ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що вказані учасники справи були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про що свідчать поштові повідомлення (а. с. 259-260), клопотання Деражнянської міської ради про розгляд справи без участі її представника, а також те, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе завершувати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників Деражнянської міської ради та Комунального підприємства "Деражнянська житлово - експлуатаційна контора №1".

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника відповідача та прокурора, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, а оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в позові, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що 25.04.2006 між КГП "Добробут" в подальшому "Орендодавець", в особі директора Маковського М.Л., що діє на підставі статуту № 440 від 05.11.2001, з однієї сторони, ОСОБА_1 в подальшому "Орендар", з другої сторони, уклали договір оренди комунального майна (далі Договір;, а. с. 9-12), за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове володіння та користування будівлі котельні по вул. Грушевського, 9/1, що знаходяться на балансі комунального підприємства КГП "Добробут" вартість якого визначено відповідно до акта оцінки окремого індивідуального майна і становить 10 890 грн.

Відповідно до п. п. 2.1.-2.4. Договору вступ Орендаря у користування майном настає одночасно із підписанням сторонами Договору та акта прийому-передачі вказаного майна. Передача майна в оренду не спричиняє передачу Орендарю права власності на майно. Власником орендованого майна є територіальна громада в особі Деражнянської міської ради, Орендар володіє і користується ним на протязі строку оренди. Передача майна в оренду здійснюється за вартістю, визначеної в акті оцінки цього майна, складеного згідно з відповідною методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Вартість майна, що повертається Орендарем Орендодавцю визначається на підставі акта оцінки, складеного за даними інвентаризації майна на момент припинення цього договору, звіреним з актом прийому-передачі комунального майна в оренду. Майно вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання сторонами акта прийому передачі.

Згідно із п. п. 3.1.-3.4. Договору орендна плата визначається відповідно до методики розрахунку плати за оренду затвердженої постановою Кабінету Міністрів України. Орендна плата становить 91 -95 гривень і перераховується Орендарем Орендодавцю не пізніше 10 числа наступного місяця з урахуванням щомісячного індексу інфляції. Розмір орендної плати може бути переглянуто на вимогу однієї із сторін у разі зміни методики її розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України. Орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі стягується Орендодавцем відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені у розмірі 1% суми заборгованості за кожний день прострочення (включаючи день оплати). Наднормативна сума орендної плати, що надійшла Орендодавцю підлягає поверненню Орендарю або заліку в рахунок наступних платежів.

Орендар зобов`язаний вносити орендну плату в повному обсязі на розрахунковий рахунок орендодавця, своєчасно здійснювати поточний ремонт майна, при розірванні договору або закінченні терміну його дії передати майно Оренду в належному /робочому/ технічному стані (розділ 5 Договору).

Відповідно до п. 7.1. Договору Орендодавець зобов`язується передавати Орендарю в оренду комунальне майно згідно з розділом 1 цього договору по акту прийому-передачі майна, який підписується одночасно із цим договором.

За умовами п. п. 10.1.-10.9. Договору Договір діє з 25.04.2006 до 25.04.2055 строком на 49 років. Умови договору зберігають силу протягом всього строку дії договору та у випадку, коли після його укладення, законодавством встановленого правила, що погіршують становище Орендаря. Зміна або розірвання договору можуть мати місце за погодженням сторін. Зміни, доповнення, що вносяться, розглядаються сторонами протягом 20 днів. Одностороння відмова від виконання умов договору та внесення змін не допускається. Договір може бути розірваний на вимогу однієї з сторін за рішенням арбітражного суду, та в інших випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміни договору після закінчення строку його дії протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які передбачені договором. Реорганізація Орендодавця на є підставою для зміни умов або припинення цього договору. Дія договору оренди припиняється внаслідок: закінчення строку на який його було укладено; приватизація об`єкта оренди (за участю Орендаря); викупу об`єкта оренди (за участю Орендаря); загибелі об`єкта оренди; достроково за згодою сторін або за рішенням суду. Взаємовідносини сторін, не врегульовані цим договором, регламентуються чинним законодавством (розділ 10 договору).

Відповідно до Акту прийому передачі будівлі котельні по вул. Грушевського 9/1 в м. Деражня, комісія в складі майстра ЖЕК КГП "Добробут" ОСОБА_2 головного бухгалтера КГП "Добробут" Звірок О.Б., майстра водопостачання КГП "Добробут" Гетманюка М.О. жителя м.Деражні Огнистого О.М. склали даний акт про те, що 20.10.2005 провели обстеження будівлі котельні по вул.Грушевського 9/1 та встановили таке: фундамент приміщення обсипався та потребує ремонту, стіни з зовнішньої сторони потріскані, наявне часткове руйнування кладки, покрівля приміщення пошкоджена, протікає, відсутня огороджуючи решітка, віконні рами згнили, частково ушкоджені гнилизною віконні коробки. Зі сторони ринку скло на вікнах відсутнє. Зі сторони вул. Миру вікна на 90% засклені кусками скла, біля 10% скла в віконних рамах відсутнє, двері частково враженні гнилизною, розсохлися та потребують заміни, даний акт складено для передачі приміщення котельні в оренду ОСОБА_1 (а. с. 13)

Рішенням Деражнянської міської ради від 18.12.2009 №14 "Про закріплення об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Деражні за КП "Деражнянська ЖЕК №1" на праві господарського відання міська рада вирішила: закріпити об`єкти права комунальної власності територіальної громади м.Деражні за КП "Деражнянська ЖЕК №1" на праві господарського відання згідно додатка, що додається (зокрема будівлю котельні по вул. Грушевського, 9/1), КГП "Добробут" та КП "Деражнянська ЖЕК №1" приймання-передачу майна здійснити у встановленому законодавством порядку (а. с. 30-33).

Листом від 09.09.2019 Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області повідомило прокуратуру Хмельницької області про те, що управлінням проведено ревізію міського бюджету та фінансово-господарської діяльності Деражнянської міської ради за період з 01.01.2016 по 31.03.2019. За результатами проведеної ревізії складено акт ревізії від 22.08.2019 №08-08/32 (а. с. 34-36).

Ревізією дотримання вимог законодавства при прийняті рішень щодо управління майном спільної власності територіальної громади міста встановлено, що Деражнянською міською радою станом на момент завершення ревізії Положення (порядок) оренди майна комунальної власності територіальної громади міської рад та Методики розрахунку пропорції розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем та порядок використання орендної плати фактично не визначені та не "затверджені, чим порушено ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 №280/97-ВР із змінами, ч.2 ст.2, ч.2 ст.19 Закону-України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 №2269. Крім того, ревізією відповідності укладених договорів оренди, вимогам законодавства встановлено, що у відповідності до нотаріально-посвідченого договору оренди комунального майна від 25.04.2006, укладеного між КГП "Добробут" в подальшому "Орендодавець", та ОСОБА_1 , останньому передано в строкове володіння та користування будівлю котельні по вул. Грушевського, 9/1 загальною площею 296,6 кв. м., що знаходиться на балансі комунального підприємства КГП "Добробут" вартість якого визначено відповідно до акта оцінки окремого індивідуального майна і становить 10 890 грн.

Також, ревізією встановлено, що укладений сторонами договір, не відповідає типовому договору оренди нерухомого, окремо індивідуального визначеного майна, яке перебуває в комунальній власності територіальної громади міста, затвердженого рішенням Деражнянської міської ради від №4, що є порушенням частини 2 статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 №2269-ХІІ. Внаслідок неналежного укладання договору оренди, а також не внесення до нього змін, за період з 01.01.2016 по 31.03.2019, громадою розрахунково недоотримано орендної плати в сумі 56131 грн 14 коп.

Також, матеріали справи містять листи КГП "Добробут" від 04.06.2007 №138, 28.11.2007 №284, від 06.03.2008 №36 адресовані відповідачу про необхідність внесення змін до договору оренди комунального майна в частині збільшення розміру оцінки переданого в оренду нерухомого майна з 10 890 грн на 102 084 грн, та у зв`язку із цим збільшення розміру орендної плати з 91 грн 95 коп. на 1 531 грн 26 коп. (а. с. 14-16).

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Згідно ч. 2 ст. 2 ЦК України одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка відповідно до статей 167, 170 ЦК України набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За приписами ч. 3-5 ст. 53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя згідно п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України.

Спеціальним законом, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді, є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до ч. 3 ст. 23 вказаного Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 р. у справі № 806/1000/17).

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 вказано, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджувань порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим".

Однак суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Як убачається із матеріалів справи листом від 09.09.2019 Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області повідомило прокуратуру Хмельницької області про те, що управлінням проведено ревізію міського бюджету та фінансово-господарської діяльності Деражнянської міської ради за період з 01.01.2016 по 31.03.2019. За результатами проведеної ревізії складено акт ревізії від 22.08.2019 №08-08/32. При цьому, ревізією встановлено, що укладений сторонами договір, не відповідає типовому договору оренди нерухомого, окремо індивідуального визначеного майна, яке перебуває в комунальній власності територіальної громади міста, затвердженого рішенням Деражнянської міської ради від №4, що є порушенням частини 2 статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 №2269-ХІІ. Внаслідок неналежного укладання договору оренди, а також не внесення до нього змін, за період з 01.01.2016 по 31.03.2019, громадою розрахунково недоотримано орендної плати в сумі 56 131 грн 14 коп.

В свою чергу, листом від 18.05.2020 за вих.№31/2-6591вих.-20 заступник керівника Хмельницької місцевої прокуратури звернувся до Деражнянської міської ради, Комунального підприємства "Деражнянська житлово-експлуатаційна контора №1" м. Деражня про намір здійснювати представництво інтересів держави в суді шляхом звернення до суду із позовною заявою до фізичної особи-підприємця Огнистого Олега Миколайовича (а. с. 44).

Тобто, прокурором було дотримано прокурором порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" для звернення до суду з цим позовом.

Також, з врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність законних підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Деражнянської міської ради, комунального підприємства "Деражнянська житлово - експлуатаційна контора №1"м. Деражня.

Щодо доводів скаржника про недотримання порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" з посиланням на дату сплати судового збору 15.05.2020, суд зазначає, що сама сплата судового збору не є зверненням до суду в розумінні процесуального законодавства. При цьому, суд звертає увагу, що в призначенні платіжного доручення № 1045 від 15.05.2020 відсутні будь-які ідентифікуючи записи, які би вказували, шо станом на 15.05.2020 судовий збір платився саме за подання цього позову, а не іншого.

Встановлюючи наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій справі, колегія суддів зазначає, таке.

Спір у цій справі виник у зв`язку із неналежним, на думку прокурора, виконанням відповідачем умов Договору, в частині невнесення змін щодо розміру орендної плати.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно із ст. 759 ЦК України за договором найму наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном (ч. ч. 1-3 ст. 762 ЦК України).

Частинами першою та четвертою статті 286 ЦК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (у редакції, чинній на час укладання Договору) оцінка об`єкта оренди здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Оцінка об`єкта оренди передує укладенню договору оренди.

За змістом статті 19, 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (у редакції, чинній на час укладання Договору) орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Річна орендна плата за користування цілісним майновим комплексом підприємства, його структурним підрозділом не може перевищувати десяти відсотків вартості орендованого майна. У разі визначення орендаря на конкурсних засадах умовами конкурсу може бути передбачено більший розмір орендної плати. Методика розрахунку, пропорції розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем та порядок використання орендної плати визначаються: Кабінетом Міністрів України - для об`єктів, що перебувають у державній власності; органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - для об`єктів, що належать Автономній Республіці Крим; органами місцевого самоврядування - для об`єктів, що перебувають у комунальній власності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі. Розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін. Розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї з сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об`єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України. Спори з питань зміни орендної плати вирішуються відповідно до чинного законодавства.

За приписами 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно із ч. 2 ст. 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 (у редакції, чинній на час звернення прокурора з цим позовом) договір оренди може бути достроково припинений за згодою сторін. Договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором.

Як встановлено судом вище, 25.04.2006 між КГП "Добробут" та ОСОБА_1 було укладено Договір оренди комунального майна щодо будівлі котельні по вул. Грушевського, 9/1, що знаходяться на балансі комунального підприємства КГП "Добробут", вартість якого визначено відповідно до акта оцінки окремого індивідуального майна і становить 10 890 грн.

В подальшому, листам від 04.06.2007 №138, 28.11.2007 №284, від 06.03.2008 №36 КГП "Добробут" повідомляв відповідача щодо необхідності внести зміни в Договір в частині розміру орендної плати.

В той же час, матеріали справи не містять доказів надсилання вказаних листів відповідачу, а тому суд критично оцінює такі листи, як доказ повідомлення відповідача про необхідність внесення змін до Договору в частині збільшення орендної плати.

Щодо листів виконавчого комітету Деражнянської міської ради від 15.03.2016 №142, від 13.04.2016 № 189, від 22.04.2016 № 212, від 06.06.2016 №374, 13.07.2016 № 447 адресованих ФОП Огнистиму О.M., апеляційний господарський суд зазначає, що в них не повідомлялося про необхідність внесення змін в Договір саме щодо розміру орендної плати, а лише вимагалося повернути орендоване майно, з підстав ліквідації КГП "Добробут" (а. с. 20, 22, 24, 26, 28).

Враховуючи невнесення змін до договору, користування орендованим майном за ціною, котра на думку прокурора є низькою та не відповідає дійсній ціні, останній звернувся до суду з позовом про розірвання договору оренди комунального майна та виселення фізичної особи-підприємця Огнистого Олега Миколайовича з будівлі котельні по вул. Грушевського, 9/1 в м. Деражня шляхом підписання акту приймання - передачі з балансоутримувачем - КП "Деражнянська ЖЕК №1".

Однак, оцінюючи обраний прокурором спосіб захисту на цій стадії спірних правовідносин між сторонами, суд бере до уваги таке.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Ця норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання чи оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц).

З огляду на положення статті 4 ГПК України, і статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Отже, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем у даному випадку обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачами з урахуванням належно обраного способу судового захисту.

За змістом положень процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Як роз`яснив Конституційний Суд України у рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям права має один і той же зміст.

Водночас, у Рішенні Конституційного Суду України надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовленого загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкованого у суб`єктивному праві простого легітимного дозволу, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто, інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу (ч. 2 ст. 45 ГПК України).

При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (наведену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі №902/377/19).

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові (наведену правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі №910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі №902/377/19).

За приписами ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Вище зазначено, що підставою звернення прокурора до суду з цим позовом є користування відповідачем орендованим майном за ціною, яка є заниженою.

Прокурор просить в цій справі, серед іншого розірвати договір оренди, з тих підстав, що відповідач не вносить зміни до Договору в частині збільшення орендної плати.

В той же час, законами України та Договором не передбачено такої підстави для розірвання договору оренди державного чи комунального майна, як відмова орендаря збільшити розмір орендної плати, а отже таке невнесення змін до Договору однією із сторін Договору, саме по собі не може бути підставою для розірвання такого договору в судовому порядку, оскільки між сторонами може бути в судовому порядку врегульований спір саме щодо внесення відповідних змін до Договору.

Також, прокурор в цьому випадку не ставить питання про внесення змін до Договору оренди комунального майна від 25.04.2006 в частині збільшення розміру орендної плати та не надає доказів на підтвердження ухилення відповідача від внесення змін до Договору в цій частині. При цьому, суд зазначає, що листи КГП "Добробут" від 04.06.2007 №138, 28.11.2007 №284, від 06.03.2008 №36 не можуть підтверджувати такі обставини у зв`язку із відсутністю доказів їх надсилання відповідачу. Окрім того, лист 28.11.2007 №284 взагалі не підписаний та не скріплений печаткою КГП "Добробут".

Окрім того, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; пропорційність (п. п. 1, 2, 6 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що вирішення цього спору ухваленням судового рішення про задоволення позову, з обраним прокурором способом захисту, на цьому етапі спірних правовідносин (без ініціювання внесення змін до договору, в тому числі за рішенням суду), не буде відповідати завданню господарського судочинства, його принципам та засадам цивільного законодавства, оскільки матеріалами справи не підтверджується, що відповідач повідомлявся про необхідність внесення змін до Договору щодо орендної плати/його відмову про внесення саме таких змін до Договору.

Згідно з ч. 4 ст.11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Апеляційним судом береться до уваги висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 372/270/16-ц про те, що Європейський суд з прав людини неодноразово, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання статті 13 Конвенції, вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26 жовтня 2000 року у справі "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland, заява № 30210/96, § 158) (§ 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 у справі "Гарнага проти України" (Garnaga v. Ukraine, заява № 20390/07).

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

Таким чином, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дорани проти Ірландії" зазначено, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

У своєму рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № І 5-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Конституційний Суд України в п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 16 ЦК України, обрання особою неналежного способу захисту порушеного права в судовому порядку, який не відповідає як змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і характеру його порушення, а також не призводить до поновлення порушеного права цієї особи, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі №910/1972/17, від 23.05.2019 у справі №920/301/18, від 25.06.2019 у справі №922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19).

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій справі, з огляду на його необґрунтованість.

Щодо розірвання Договору з підстави ліквідації юридичної особи орендодавця КГП "Добробут", суд зазначає таке.

За приписами ч. 2 ст. 781 ЦК України договір найму припиняється у разі ліквідації юридичної особи, яка була наймачем або наймодавцем.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється в разі ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.

Постановою Господарського суду Хмельницької області від 18.12.2012 у справі №4/5025/1315/12 ГКП "Добробут" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру (а. с. 40).

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 24.03.2014 затверджено ліквідаційний баланс ГКП "Добробут" та зобов`язано державного реєстратора відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Деражнянської районної державної адміністрації виключити юридичну особу банкрута ГКП "Добробут" з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а. с. 41).

28.03.2014 державним реєстратором відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Деражнянської районної державної адміністрації внесено відомості до Єдиного державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення ГКП "Добробут" за №5000397 (а. с. 54-55).

В той же час, рішенням сесії Деражнянської міської ради від 18.12.2009 №14 будівля котельні по вул. Грушевського, 9/1 в м. Деражня загальною п142лощею 296,6 кв. м. передана на баланс підприємства на праві господарського віддання (а. с. 30-33).

Також, в матеріалах господарської справи наявна Додаткова угода до Договору оренди нерухомого майна від 25.04.2006 (а. с. 122), відповідно до якої в зв`язку із зміною балансоутримувача на нерухоме майно з КГП "Добробут" на КП "Деражнянська житлово - експлуатаційна контора №1" сторони змінили п. 11 Договору "Платіжні та поштові реквізити сторін". Вказана додаткова угода підписана орендарем (ФОП Огнистим О.М.) та орендодавцем (КП "Деражнянська ЖЕК №1). Оригінал такої угоди був оглянутий в судовому засіданні 24.05.2020.

За наведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що відбулася заміна сторони за Договором з КГП "Добробут" на КП "Деражнянська житлово-експлуатаційна контора №1", а тому можливість розірвання договору з підстави ліквідації КГП "Добробут" є помилковим твердженням прокурором, а тому і з цих підстав позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Апеляційний господарський суд зазначає, що доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі частково ґрунтуються на положеннях законодавства, підтверджуються матеріалами справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно приписів п. 4 ч. 1 та ч. 4 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги фізичної особи-підприємця Огнистого Олега Миколайовича, скасування рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.01.2021 у справі №924/643/20 та ухвалення нового рішення про відмову в позові.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Огнистого Олега Миколайовича задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.01.2021р. у справі №924/643/20 скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В позові відмовити.

3. Стягнути з Хмельницької обласної прокуратури (29000, м. Хмельницький, провул. Військоматський, 3, код 02911102) на користь фізичної особи - підприємця Огнистого Олега Миколайовича, ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) - 6306 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Господарському суду Хмельницької області видати наказ на виконання цієї постанови.

5. Справу № 924/643/20 надіслати Господарського суду Хмельницької області.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "24" травня 2021 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Мельник О.В.