РІШЕННЯ

Іменем України

11 травня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/84/16 (910/5668/20)

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, за участю секретаря судового засідання Селіван Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали позовної заяви Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воздвиженська ратуша» (04071, АДРЕСА_2; адреса представника - адвоката Костенко Марини Ігорівни: 01135, м. Київ, вул. Чорновола, 25, офіс 165 (ІНФОРМАЦІЯ_1 )) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості» (04209, м. Київ, вул. Лебединська, 6 ()) та Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П.Загороднього про визнання недійсним договору, визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), припинення права власності, поданої в межах справи за заявою

КРЕДИТОРА: Товариства з обмеженою відповідальністю «Стефан» ЛТД

07300, м. Вишгород Київської області, вул. Грушевського, 6

БОРЖНИК: Публічне акціонерне товариство Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П.Загороднього

17500, м. Прилуки Чернігівської області, вул. Київська, 307

АДРЕСА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2 ) (адреса ліквідатора Демчана О.І.)

про визнання боржника банкрутом

за участю представників учасників справи про банкрутство:

від позивача: Костенко М.І. - адвокат (ордер серії АА № 1071587 від 11.01.2021)

від відповідачів: Рейдель Р.В. - предст. ТОВ «Бутік Київської Нерухомості» (адвокат, дов. від 26.05.2020 № 26/5)

від третьої особи: не з`явився

Рішення виноситься після перерви, оголошеної в судовому засіданні з 08.04.2021 по 22.04.2021 та з 22.04.2021 по 11.05.2021, на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 11.05.2021, на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Стефан» ЛТД (надалі - кредитор) подана заява про порушення справи про банкрутство Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П.Загороднього (надалі - боржник) на підставі ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (надалі - Закон про банкрутство), яка ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 05.02.2016 була прийнята до розгляду.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 25.02.2016 порушено провадження у справі про банкрутство, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Ронського Р.М.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 припинено процедуру розпорядження майном Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд-1» ім. М.П. Загороднього, боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Ронського Р.М.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 16.07.2019 звільнено арбітражного керуючого Ронського Р.М. від виконання повноважень ліквідатора Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П.Загороднього з покладенням обов`язків останнього на арбітражного керуючого Демчана О.І.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 08.12.2020 продовжено строк ліквідаційної процедури та повноважень ліквідатора банкрута - арбітражного керуючого Демчана О.І. на шість місяців до 05.06.2021.

24 квітня 2020 року до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воздвиженська ратуша» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості» та Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П.Загороднього про визнання недійсним договору, визнання протиправним та скасування запису про право власності, згідно якої позивач, зокрема просив:

визнати недійсним договір № К18-НЕЖ-2 від 17.03.2008, укладений між Відкритим акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості»;

визнати протиправним та скасувати запис про право власності № 16485901, власник Товариство з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості» (код 34679708), об`єкт нерухомого майна: група приміщень № 21 (в літ. А) площею 45,00 м2 за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер 000.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на незаконне набуття відповідачем-1 права власності на спірне допоміжне приміщення, оскільки воно є спільною сумісною власністю всіх співвласників багатоквартирного будинку, отже відповідач-2 не мав повноважень передавати право власності на відповідне приміщення відповідачу-1, а останній не міг набути право власності на такий вид майна.

Також, позивач зазначає, що договір, на підставі якого було набуто право власності, є інвестиційним договором, який укладений у простій письмовій формі. Тому, при його укладенні не було дотримано форму правочину, оскільки у 2008 році така форма інвестування як підписання договору із забудовником у простій письмовій формі була прямо заборонена законодавством, а інвестування в будівництво могло здійснюватися лише через спеціальні фонди або через випуск безпроцентних (цільових) облігацій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2020:

позовну заяву залишено без руху;

встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви - протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали, але у строк не менше, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби COVID-19;

встановлено спосіб усунення недоліків позовної заяви: шляхом подання суду відомостей про офіційні електронні адреси та адреси електронної пошти кожного з відповідачів.

05 травня 2020 року позивачем до Господарського суду міста Києва на виконання вказаних вище вимог суду подані відповідні пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2020:

прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі;

постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження;

підготовче засідання у справі призначено на 10 червня 2020 року;

встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, але не менше строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19);

встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання, але не менше строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2020 підготовче засідання призначено на 05.08.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.08.2020 підготовче засідання відкладено на 07.09.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2020:

клопотання відповідача-1 про витребування доказів задоволено частково;

зобов`язано позивача до наступного судового засідання надати суду витяг з протоколу № 5 від 15.11.2018 Загальних зборів ОСББ «Воздвиженська ратуша»;

закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.09.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.

25 вересня 2020 року на виконання відповідних вимог позивачем до Господарського суду міста Києва подані запитувані документи (витяг з протоколу № 5 від 15.11.2018 загальних зборів ОСББ «Воздвиженська ратуша»).

В судовому засіданні 30.09.2020, на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 21.10.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2020 судове засідання відкладено на 02.12.2020.

В судовому засіданні 02.12.2020, на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 16.12.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.202.:

відмовлено позивачу у поновленні строку для подання заяви про зміну предмету позову;

заяву позивача про зміну предмету позову залишено без розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2020 постановлено справу № 910/5668/20 за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воздвиженська ратуша» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості» та Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П.Загороднього про визнання недійсним договору, визнання протиправним та скасування запису про право власності передати за підсудністю до Господарського суду Чернігівської області для розгляду в межах справи № 927/84/16 про банкрутство Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П.Загороднього.

Згідно інформації, наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вказана вище ухвала Господарського суду міста Києва набрала законної сили 16.12.2020.

21 січня 2021 року матеріали справи № 910/5668/20 надійшли до Господарського суду Чернігівської області; справі присвоєно єдиний унікальний номер 927/84/16 (910/5668/20).

За змістом ч. 6, 7 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України, спори між судами щодо підсудності не допускаються.

Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 26.01.2021:

позовну заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воздвиженська ратуша» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості» та Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П.Загороднього про визнання недійсним договору, визнання протиправним та скасування запису про право власності (справа № 910/5668/20) прийнято та приєднано до матеріалів справи № 927/84/16 про банкрутство Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П.Загороднього;

постановлено розгляд позовної заяви здійснювати в межах справи № 927/84/16 про банкрутство Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П.Загороднього за правилами загального позовного провадження;

постановлено повторно провести підготовче провадження та призначити розгляд позовної заяви в підготовчому засіданні на 23 лютого 2021 року;

встановлено процесуальний строк для подання Товариством з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості» та Публічним акціонерним товариством Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П.Загороднього відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали;

викликано для участі в судовому засіданні, зокрема представника Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П.Загороднього в якості відповідача з одночасним повідомленням останнього про те, що його неявка не перешкоджає проведенню судового засідання та розгляду справи.

У зв`язку з відсутністю фінансування на оплату поштових послуг, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою від 26.01.2021 за підписом керівника апарату Господарського суду Чернігівської області, вказана вище ухвала суду від 26.01.2021 засобами поштового зв`язку в паперовій формі сторонам не направлялась, проте була направлена на їх електронну пошту з проханням повідомити про її отримання.

Електронними листами, що надійшли на електронну пошту Господарського суду Чернігівської області 26.01.2021 та 16.02.2021, позивач та відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості» повідомили про отримання ухвали суду від 26.01.2021; аналогічна інформація від відповідача - Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П.Загороднього в особі ліквідатора Демчана О.І. до суду не надходила.

Голові комітету кредиторів - Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансово-інвестиційний альянс» примірник ухвали суду від 26.01.2021 на електронну пошту не направлявся у зв`язку з відсутністю інформації щодо неї. При цьому, товариство було повідомлено про призначення на 23.02.2021 підготовчого засідання шляхом розміщення на сайті судової влади України відповідного оголошення-повідомлення.

Процесуальним правом на участь в призначеному на 23.02.2021 підготовчому засіданні відповідач - Публічне акціонерне товариство Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П.Загороднього в особі ліквідатора Демчана О.І. та третя особа не скористались.

Згідно п. 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, цей Кодекс введений в дію з 21.10.2019. З дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Статтею 2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

За змістом ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

01 лютого 2021 року позивачем до Господарського суду Чернігівської області подана заява від 29.01.2021 про зміну предмета позову, згідно якої позивач просить змінити предмет позову в частині заявленої позовної вимоги: «Визнати протиправним та скасувати запис про право власності № 16485901, власник Товариство з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості» (код 34679708), об`єкт нерухомого майна: група приміщень № 21 (в літ. А) площею 45,00 м2 за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер 000» на наступну позовну вимогу:

«Визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 31479730 від 20.09.2016 16:04:52, приватний нотаріус Бойко Олег Володимирович, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, яким було здійснено державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості», , на об`єкт нерухомого майна: група приміщень № 21 (в літ. А), загальна площа 45,00 кв.м., за адресою АДРЕСА_2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.».

В обґрунтування даної заяви позивач посилається на висновки Верховного Cуду, викладені у постанові від 28 жовтня 2020 року по справі № 910/10963/19, щодо належного способу захисту при оскарженні договорів, за якими перейшло право власності, оскарженні державної реєстрації такого права власності.

18 лютого 2021 року (зданий для відправки до відділення поштового зв`язку 17.02.2021) відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості» до Господарського суду Чернігівської області поданий відзив від 16.02.2021 на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що товариство не визнає позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається, зокрема на те, що твердження позивача про те, що фінансування та інвестування в спірне приміщення могло здійснюватися лише через спеціальні фонди або через випуск безпроцентних (цільових) облігацій, є необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству України.

Також відповідач вважає, що на його думку, спірний договір є договором купівлі-продажу майнових прав на нерухомість (нежитлове приміщення) та його нотаріальне посвідчення законодавством прямо не вимагається, а тому думка позивача про начебто недотримання форми договору є необґрунтованою та такою, що суперечать чинному законодавству України.

Крім того, відповідач вважає, що група приміщень № 21 загальною площею 45 м2 є нежилим приміщенням як самостійний об`єкт цивільно-правових відносин і не відноситься до категорії «допоміжне приміщення».

На думку відповідача, державний реєстратор здійснив реєстрацію права власності на спірне нежитлове приміщення в чіткій відповідності з положеннями законодавства України, чинного на момент проведення відповідних реєстраційних дій.

Додатково товариство заперечило проти заявленого позивачем до стягнення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 21 000,00 грн., вважаючи її неспівмірною з обсягом та складністю виконаної представником позивача роботи.

Також, відповідач-1 просить покласти на позивача судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу, розмір яких за попереднім (орієнтовним) розрахунком становить 18 000,00 грн.

Процесуальним правом на участь в призначеному на 23.02.2021 підготовчому засіданні, як і на подання відзиву на позовну заяву та письмових пояснень щодо позову відповідач - Публічне акціонерне товариство Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П.Загороднього в особі ліквідатора Демчана О.І. та третя особа не скористались.

В підготовчому засіданні 23.02.2021 суд постановив протокольну ухвалу про задоволення клопотання відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості» про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву.

23 лютого 2021 року господарський суд постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 16 березня 2021 року; одночасно:

повідомлено відповідача (Публічне акціонерне товариство Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П.Загороднього) про призначення судового засідання, а також про те, що його неявка не перешкоджає проведенню судового засідання та розгляду справи;

повідомлено голову комітету кредиторів - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансово-інвестиційний альянс» про призначення судового засідання, а також про те, що його неявка не перешкоджає проведенню судового засідання та розгляду позовної заяви;

встановлено процесуальні строки для подання: позивачем відповіді на відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості» - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позовну заяву; для подання відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості» заперечення - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

У зв`язку з відсутністю фінансування на оплату поштових послуг вказана вище ухвала суду від 23.02.2021 засобами поштового зв`язку в паперовій формі Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Воздвиженська ратуша» та Публічному акціонерному товариству Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П.Загороднього в особі ліквідатора Демчана О.І. не направлялась, проте була направлена на їх електронну пошту з проханням повідомити про її отримання (відповідна інформація до суду не надходила).

Голові комітету кредиторів - Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансово-інвестиційний альянс» примірник ухвали суду від 23.02.2021 на електронну пошту не направлявся у зв`язку з відсутністю інформації щодо неї. При цьому, товариство було повідомлено про призначення на 16.03.2021 підготовчого засідання шляхом розміщення на сайті судової влади України відповідного оголошення-повідомлення.

Процесуальним правом на участь в призначеному на 16.03.2021 підготовчому засіданні відповідач - Публічне акціонерне товариство Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П.Загороднього в особі ліквідатора Демчана О.І. та третя особа не скористались.

11 березня 2021 року, у встановлений судом процесуальний строк позивачем до Господарського суду Чернігівської області подані відповідь від 09.03.2021 на відзив, зі змісту якої вбачається, що об`єднання не погоджується з доводами відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості» та зазначає наступне:

щодо тверджень відповідача-1 про те, що оскаржуваний інвестиційний договір є договором купівлі-продажу майнових прав, а тому при його укладенні була дотримана форма договору:

з аналізу змісту спірного договору можна встановити, що за правовою природою він є саме інвестиційним договором, а не договором купівлі-продажу майнових прав, оскільки відповідач-1 зобов`язався забезпечити перерахування коштів на будівництво приміщень, які відповідач-2 зобов`язався збудувати своїми силами та передати відповідачу-1; при цьому, в договорі взагалі нічого не вказано про майнові права, які нібито отримує відповідач-1.

Відповідно до ст. 1, 4 ЗУ «Про інвестиційну діяльність» (у редакції чинній на момент укладення договору) інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути: кошти, цільові банківські вклади, паї, акції та інші цінні папери; рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності).

Об`єктами інвестиційної діяльності не можуть бути об`єкти житлового будівництва, фінансування спорудження яких здійснюється з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління. Інвестування та фінансування будівництва таких об`єктів може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, недержавні пенсійні фонди, які створені та діють відповідно до законодавства, а також через випуск безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром виступає одиниця такої нерухомості.

Об`єкт будівництва - окрема будівля або споруда (з усім устаткуванням, яке до неї відноситься, інструментом і реманентом, галереями, естакадами, внутрішніми інженерними мережами водопостачання, каналізації, газопроводу, теплопроводу, електропостачання, радіофікації, підсобними і допоміжними надвірними будівлями, благоустроєм та іншими роботами і витратами), на будівництво, реконструкцію або розширення якої повинен бути складений окремий проект і кошторис (Наказ Мінекономіки, Мінфін України, Держкоммістобудування від 23.09.1996 № 127/201/173 «Про затвердження Положення про Фінансування та державне кредитування капітального будівництва, що здійснюється на території України»).

Об`єкт будівництва - це окрема будівля або споруда (з усім устаткуванням, що до неї відноситься, інструментом і реманентом, галереями, естакадами, внутрішніми інженерними мережами водопостачання, каналізації, газопроводу, теплопроводу, електропостачання, радіофікації, підсобними і допоміжними надвірними будівлями, благоустроєм та іншими роботами і затратами), на будівництво, реконструкцію або розширення якої повинен бути складений окремий проект і кошторис (Наказ Мінстату від 28.03.1996 №93 «Про затвердження інструкції про порядок складання статистичної звітності з капітального будівництва (розділи 1-11)»).

Об`єкт будівництва - сукупність будівель і споруд або окремі будівлі і споруди, будівництво яких здійснюється за єдиним проектом (Наказ Мінфіну України від 28.04.2001 № 205 «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 18 «Будівельні контракти»).

Об`єкт будівництва - будівля, споруда або комплекс споруд, будівництво яких організує забудовник та фінансування будівництва яких здійснює управитель за рахунок отриманих в управління коштів (Закон України від 19.06.2003 № 978-ІУ «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю»).

Об`єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури (Закон України від 17.02.2011 № 3038-VІ «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Об`єкт будівництва - будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури (Наказ Мінреггон України від 16.05.2011 № 45 «Про затвердження Порядку розроблення проектної документації на будівництво об`єктів»).

Відтак, оскільки спірне приміщення знаходиться у житловому будинку - що підтверджує і відповідач-1 у своєму відзиві і що підтверджується технічними паспортами від 10.01.2019, 22.12.2017, актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 26.01.2009, експлікацією підрахунку площі житлового будинку з нежитловими (вбудованими) приміщеннями, проектною документацією на будинок, такий об`єкт відноситься до об`єктів житлового будівництва.

При цьому позивач вважає, що відповідач-1 підміняє поняття «нежитлове приміщення» і «об`єкт нежитлового будівництва», що є різними об`єктами, оскільки об`єкт житлового будівництва є самостійною будівлею, яка може складатися, як з житлових, так і з нежитлових приміщень, у свою чергу «нежитлове приміщення» є лише частиною об`єкта будівництва, відтак наявність у приміщення статусу «нежитлового» при знаходженні такого приміщення у житловому будинку не може свідчить про те, що сам будинок є об`єктом нежитлового будівництва.

Отже, враховуючи викладене вище, у 2008 році така форма інвестування як підписання договору із забудовником у простій письмовій формі була прямо заборонена законодавцем, а інвестування в будівництво могло здійснюватися лише через спеціальні фонди або через випуск безпроцентних (цільових) облігацій.

При цьому у відповідності до положень ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Отже, під час укладення оспорюваного договору сторонами не дотримано форму правочину.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

За приписом ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятої) та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

При цьому, відповідач-1 жодним чином не обґрунтував твердження про те, що оспорюваний договір є договором купівлі-продажу майнових прав, а не інвестиційним договором, не вказав з яких положень вказаного договору випливає вказаний висновок.

З огляду на зазначене договір № К18-НЕЖ-2 від 17.03.2008, укладений між Відкритим акціонерним товариством трест «Кщвміськбуд-1» імені М.П. Загороднього (ідентифікаційний код 04012655) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості» (ідентифікаційний код 34679708) підлягає визнанню недійсним.

щодо твердження відповідача-1 про належність спірного приміщення до нежитлового приміщення (офісного), а не до допоміжних приміщень, які є спільною сумісною власністю всіх співвласників, необхідності здійснення державної реєстрації права власності на вказане приміщення як на окремий об`єкт:

Згідно з технічними паспортами від 10.01.2019, 22.12.2017, експлікацією підрахунку площі житлового будинку з нежитловими (вбудованими) приміщеннями, проектною документацією на будинок вказана група приміщень визначена як технічні приміщення (приміщення № 21), вказані приміщення визначені як місця загального користування (МЗК).

Відповідно до технічного паспорту від 22.12.2017 (інвентаризаційна справа 111729) горище позначене як технічне приміщення для обслуговування покрівлі, та на горище і на дах передбачений лише один вхід - через групу приміщень № 21, таким чином приватизація спірного майна унеможливлює вхід на горище та на дах.

Посилання відповідача-1 на те, що у технічному паспорті від 02.11.2015 група приміщень № 21 визначена як нежитлове (вбудоване) приміщення, не відповідає фактичним обставинам, оскільки у вказаному технічному паспорті спірне майно за призначенням приміщення визначено як «основне».

Позивач вважає, що група приміщень № 21 площею 45 м2 фактично є декоративною частиною покрівлі, з нього існують єдині виходи на скатну покрівлю (2 виходи, лівий та правий), під покрівлю (2 входи лівий та правий); покрівельні та підпокрівельні входи/виходи використовуються для покрівельних робіт: обстеження покрівлі, обслуговування (чищення та ремонту дощових ринв, водостоків), очищення від снігу та бурульок; також через ці виходи здійснюється доступ до отворів системи вентиляційних каналів, димоходів, вантусів, які є загальнобудинковими мережами та знаходяться на покрівлі; доступ до покрівельної конструкції та інженерних покрівельних споруд іншими шляхами неможливий.

Отже, на думку позивача, зареєстроване за відповідачем-1 на праві власності спірне майно має статус допоміжного, призначеного для забезпечення експлуатації будинку та є його невід`ємною частиною, через яке забезпечується доступ до обслуговування будинку.

Відтак, група приміщень № 21 є частиною горища будинку, а останнє, в свою чергу, є допоміжним приміщенням багатоквартирного будинку, тобто призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців; у свою чергу, протиправна приватизація частини горища не дає можливості належним чином обслуговувати покрівлю будинку.

щодо твердження відповідача-1 про законність державної реєстрації за ним права власності на спірні приміщення:

спірні приміщення належать до допоміжних приміщень, є спільною сумісною власністю всіх співвласників, право власності на спірні приміщення набувають лише всі співвласники автоматично у момент набуття ними статусу власника житлових/нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, а тому відповідач-2 не мав повноважень власника, не міг їх набути у майбутньому, отже не мав повноважень на відчуження спірного майна, а тому він не міг бути продавцем в силу ст. 656 ЦКУ.

Таким чином, відповідач-2 незаконно здійснив відчуження спірних приміщень, оскільки у нього не було і не могло бути повноважень власника, оскільки вказані спірні приміщення належать виключно всім співвласникам квартир на праві спільної сумісної власності, а відповідач-1, відповідно, незаконно набув право власності на спірні допоміжні приміщення, які належить на праві спільної сумісної власності власникам квартир у житловому будинку.

щодо розміру заявлених відповідачем-1 до стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивач вважає, що, надаючи оцінку співмірності суми витрат зі складністю та обсягом наданих адвокатом послуг, відповідності такої суми критеріям реальності, розумності розміру витрат, правомірним є стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1 000,00 грн.

11 березня 2021 року на електронну пошту Господарського суду Чернігівської області надійшла заява від 10.03.2021 про зміну предмета позову, згідно якої позивач змінює предмет даного позову шляхом додавання ще однієї позовної вимоги немайнового характеру, а саме: припинити право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості» (код 34679708) на об`єкт нерухомого майна: група приміщень № 21 (в літ. А), загальна площа 45,00 м2, за адресою АДРЕСА_2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

В обґрунтування даної заяви позивач посилається на приписи чинного законодавства України, а саме ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції з 16.01.2020).

Таким чином, враховуючи дану заяву, предметом даного позову є:

визнання недійсним договору № К18-НЕЖ-2 від 17.03.2008, укладеного між Відкритим акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості»;

визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 31479730 від 20.09.2016 16:04:52, приватний нотаріус Бойко Олег Володимирович, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, яким було здійснено державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості», , на об`єкт нерухомого майна: групу приміщень № 21 (в літ. А), загальною площею 45,00 м2, за адресою АДРЕСА_2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

припинення права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості» (код 34679708) на об`єкт нерухомого майна: групу приміщень № 21 (в літ. А), загальною площею 45,00 м2, за адресою АДРЕСА_2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

В паперовій формі вказана вище заява надійшла до Господарського суду Чернігівської області також 11.03.2021.

15 березня 2021 року, у встановлений судом процесуальний строк, відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості» до Господарського суду Чернігівської області подані пояснення від 12.03.2021, які фактично за своїм змістом є запереченням.

Як вбачається зі змісту заперечень, товариство вважає, що позивач належними та допустимими доказами не спростував доводи, наведені у відзиві на позовну заяву; крім того, відповідач вважає, що суд має відхилити наступні наявні в матеріалах справи докази:

висновок експерта № 14978 «По результатам проведення судової будівельно-технічної експертизи» від 19.11.2020;

акт обстеження технічного стану групи приміщень № 21 (в літ. А) площею 45,00 м2 за адресою АДРЕСА_2 поверсі від 21.10.2020.

При цьому, відповідач-1 зазначає, що спеціальність громадянина ОСОБА_1 , яким було проведено обстеження технічного стану групи приміщень № 21 та складений відповідний акт, не має жодного відношення до будівництва, тобто останній не має профільної освіти, а тому не може бути фахівцем в галузі будівництва з відповідним рівнем спеціальних знань та кваліфікацією для встановлення функціонального призначення спірного приміщення.

Також відповідачем-1 ставиться під сумнів вказаний вище висновок експерта, оскільки як вбачається з його змісту, експертне дослідження було проведено за наявності лише частини проектної документації на житловий будинок по АДРЕСА_2, а тому такий висновок не може дати чіткої відповіді на питання функціонального призначення спірного майна.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 16.03.2021:

продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів;

закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 08 квітня 2021 року;

викликано для участі в судовому засіданні представника Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П.Загороднього в якості відповідача з одночасним повідомленням останнього про те, що його неявка не перешкоджає проведенню судового засідання та розгляду справи.

У зв`язку з відсутністю фінансування на оплату поштових послуг вказана вище ухвала суду від 16.03.2021 засобами поштового зв`язку в паперовій формі позивачу та відповідачам не направлялась, проте була направлена на їх електронну пошту з проханням повідомити про її отримання (відповідна інформація до суду надійшла 17.03.2021 лише від позивача).

Примірник вказаної вище ухвали суду від 16.03.2021, що направлявся голові комітету кредиторів - Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансово-інвестиційний альянс», на адресу, наявну в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, був повернутий до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

За змістом п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, вказана вище ухвала суду від 16.03.2021, є такою, що отримана товариством 20.03.2021, а тому останнє є таким, що належним чином було повідомлено про дату, час та місце проведення призначеного на 08.04.2021 судового засідання.

Процесуальним правом на участь в призначеному на 08.04.2021 судовому засіданні відповідач - Публічне акціонерне товариство Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П.Загороднього в особі ліквідатора Демчана О.І. та третя особа не скористались.

В судовому засіданні 08 квітня 2021 року, на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 22 квітня 2021 року; повідомлено відповідача - Публічне акціонерне товариство Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П.Загороднього в особі ліквідатора Демчана О.І. та голову комітету кредиторів - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансово-інвестиційний альянс» про призначення судового засідання, а також про те, що участь їх повноважних представників в цьому судовому засіданні не є обов`язковою.

У зв`язку з відсутністю фінансування на оплату поштових послуг, копія вказаної вище ухвали суду від 08.04.2021 відповідачу-2 в паперовій формі засобами поштового зв`язку не направлялась; проте, була направлена на його електронну пошту з проханням повідомити про отримання (відповідна інформація до суду не надходила).

Примірник вказаної вище ухвали суду від 08.04.2021, що направлявся голові комітету кредиторів - Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансово-інвестиційний альянс», на адресу, наявну в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, був повернутий до суду з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення (адресат відсутній).

Враховуючи наведені вище положення п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 08.04.2021, є такою, що отримана товариством 13.04.2021, а тому останнє є таким, що належним чином було повідомлено про дату, час та місце проведення призначеного на 22.04.2021 судового засідання.

Процесуальним правом на участь в призначеному на 22.04.2021 судовому засіданні відповідач - Публічне акціонерне товариство Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П.Загороднього в особі ліквідатора Демчана О.І. та третя особа не скористались.

В судовому засіданні 22 квітня 2021 року, на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 11 травня 2021 року; повідомлено відповідача - Публічне акціонерне товариство Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П.Загороднього в особі ліквідатора Демчана О.І. та голову комітету кредиторів - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансово-інвестиційний альянс» про призначення судового засідання, а також про те, що участь їх повноважних представників в цьому судовому засіданні не є обов`язковою.

У зв`язку з відсутністю фінансування на оплату поштових послуг, копія вказаної вище ухвали суду від 22.04.2021 відповідачу-2 в паперовій формі засобами поштового зв`язку не направлялась; проте, була направлена на його електронну пошту з проханням повідомити про отримання (відповідна інформація до суду не надходила).

Примірник вказаної вище ухвали суду від 22.04.2021, що направлявся голові комітету кредиторів - Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансово-інвестиційний альянс», на адресу, наявну в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, був повернутий до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Враховуючи наведені вище положення п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 22.04.2021, є такою, що отримана товариством 30.04.2021, а тому останнє є таким, що належним чином було повідомлено про дату, час та місце проведення призначеного на 11.05.2021 судового засідання.

Процесуальним правом на участь в призначеному на 11.05.2021 судовому засіданні відповідач - Публічне акціонерне товариство Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П.Загороднього в особі ліквідатора Демчана О.І. та третя особа не скористались.

За клопотаннями Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воздвиженська ратуша» судові засідання проводились в режимі відеоконференції.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача-1, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості» зареєстроване в якості суб`єкта господарювання 30.10.2006, про що у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесені відомості за № 0008921.

За змістом ч. 1 ст. 385 Цивільного кодексу України, власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту.

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воздвиженська ратуша» зареєстроване 26.09.2017, про що у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесені відомості за № 1 039025.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності з ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Статтями 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього (Сторона 1) в особі голови правління Білокура Олександра Васильовича та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості» (Сторона 2) в особі директора Дзюбак Інни Миколаївни був укладений договір № К18- НЕЖ-2 (надалі - Договір).

За умовами Договору (п. 1.1, 1.2, 2.1, 2.3, 2.4, 3.1, 3.2, 4.1, 4.3, 4.5), Сторона 1 зобов`язалась Стороні 2 передати збудовані своїми силами і засобами обумовлені нежитлові приміщення (офіс) (надалі - об`єкт будівництва) згідно з проектною документацією на день укладення Договору, а Сторона 2 зобов`язалась забезпечити перерахування коштів на будівництво обумовлених нежитлових приміщень та прийняти їх у свою власність на умовах цього Договору.

Назва та характеристика об`єкту будівництва:

Вбудовані офісні (нежитлові) приміщення.

Адреса: вулиця Кожум`яцька в м. Києві.

будинок № 20А/А-Б (будівельний), НОМЕР_1 (поштова адреса)

Поверх: 7-й поверх;

Загальна площа за проектом 55 м2 /підлягає уточненню за актом інвентаризації БТІ м. Києва/.

Орієнтовний термін здачі об`єкту будівництва в експлуатацію за актом приймальної комісії III квартал 2009 року.

В об`єкті будівництва виконуються: загальнобудівельні роботи, встановлюються вхідні двері та вікна, система опалення, надаються точки підключення до систем водопостачання, каналізації та електрозабезпечення.

Сторона 2 має право здійснювати проплату по узгодженим зі Стороною 1 строкам.

Сторона 2 зобов`язалась сплатити Стороні 1, зокрема грошові кошти на будівництво Об`єкту будівництва в терміни, передбачені розділом 3 Договору.

Сторона 2 зобов`язалась, зокрема згідно з Рішенням Київської міської ради від 02.12.1999 № 129/631 забезпечити погодження функціонального призначення приміщень з контролюючими державними установами, та провести разом зі Стороною 1 здачу цих приміщень в експлуатацію.

Сторона 1 надає Стороні 2 документи, необхідні для оформлення права власності на об`єкт будівництва в державних органах у встановленому порядку:

акт прийому-передачі об`єкту будівництва Стороні 2;

довідку про сплату повної вартості об`єкту будівництва.

Поточна вартість 1 м2 загальної площі, вказаної в п. 1.2 цього Договору, складає на день заключення Договору 12 000,00 (дванадцять тисяч) гривень, в т.ч. ПДВ (20 %).

Графік внесення платежів Стороною 2 на будівництво об`єкту будівництва:

кількість вимірних одиниць площі (м2), за які здійснюється платіж: 55;

термін надходження коштів: до 01.05.2009.

Цей Договір набуває юридичної сили з моменту підписання Стороною 1 та Стороною 2 та діє до виконання сторонами прийнятих зобов`язань.

Будь-які доповнення до цього Договору мають юридичну силу, якщо вони мають письмову форму та підписані двома сторонами.

Договір складений у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із сторін.

29 жовтня 2015 року між Публічним акціонерним товариством трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього (Сторона 1) в особі голови правління Поліщука Г.М. та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості» (Сторона 2) в особі директора Дзюбак І.М. була укладена Додаткова угода № 1 до Договору № К18- НЕЖ-2 від 17.03.2008, якою, в зв`язку зі здачею в експлуатацію VIII пускового комплексу I черги забудови урочища Гончарі-Кожум`яки та після уточнення адреси та площі нежитлового приміщення згідно технічного паспорта БТІ, частину другу п. 1.2 викладено в наступній редакції:

«Вбудовані офісні (нежитлові) приміщення.

Адреса: АДРЕСА_2

Будинок НОМЕР_1 (поштова адреса)

Поверх: 7-й поверх

Приміщення №: 21

Загальна площа за технічною документацією БТІ 45,0 м2»

Термін здачі об`єкту будівництва в експлуатацію за актом приймальної комісії I квартал 2009 року».

Інші пункти Договору залишені без змін.

Угода є невід`ємною частиною Договору.

За своєю правовою природою Договір є інвестиційним договором.

Загальні правові, економічні та соціальні умови інвестиційної діяльності на території України визначені Законом України «Про інвестиційну діяльність»; він спрямований на забезпечення рівного захисту прав, інтересів і майна суб`єктів інвестиційної діяльності незалежно від форм власності, а також на ефективне інвестування економіки України, розвитку міжнародного економічного співробітництва та інтеграції.

За змістом ст. 1, 2, 4, 5, 7, 9, 10 Закону України «Про інвестиційну діяльність» (в редакції, чинній на день укладення Договору), інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект.

Такими цінностями можуть бути, зокрема кошти, цільові банківські вклади, паї, акції та інші цінні папери.

Інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій.

Інвестиційна діяльність здійснюється на основі, зокрема інвестування, здійснюваного громадянами, недержавними підприємствами, господарськими асоціаціями, спілками і товариствами, а також громадськими і релігійними організаціями, іншими юридичними особами, заснованими на колективній власності.

Об`єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях та сферах народного господарства, цінні папери, цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об`єкти власності, а також майнові права.

Об`єктами інвестиційної діяльності не можуть бути об`єкти житлового будівництва, фінансування спорудження яких здійснюється з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління. Інвестування та фінансування будівництва таких об`єктів може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, недержавні пенсійні фонди, які створені та діють відповідно до законодавства, а також через випуск безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром виступає одиниця такої нерухомості.

Суб`єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави.

Інвестори - суб`єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об`єкти інвестування.

Інвестори можуть виступати в ролі вкладників, кредиторів, покупців, а також виконувати функції будь-якого учасника інвестиційної діяльності.

Учасниками інвестиційної діяльності можуть бути громадяни та юридичні особи України, інших держав, які забезпечують реалізацію інвестицій як виконавці замовлень або на підставі доручення інвестора.

Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

Інвестор має право на придбання необхідного йому майна у громадян і юридичних осіб безпосередньо або через посередників за цінами і на умовах, що визначаються за домовленістю сторін, якщо це не суперечить законодавству України, без обмеження за обсягом і номенклатурою.

Основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода).

Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов`язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб`єктів інвестиційної діяльності.

Інвестиційна діяльність може здійснюватись за рахунок, зокрема власних фінансових ресурсів інвестора (прибуток, амортизаційні відрахування, відшкодування збитків від аварій, стихійного лиха, грошові нагромадження і заощадження громадян, юридичних осіб тощо).

Згідно довідки від 22.04.2008 № 301 відповідача-2 Товариство з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості» в повному обсязі сплатило вартість нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_2 (№ прим. 21; поверх - мезонін; загальна площа - 45,0 м2; сума, що сплачена - 540 000,00 грн).

09 грудня 2015 року між Публічним акціонерним товариством трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього (ОРГАНІЗАЦІЯ) в особі виконуючого обов`язки голови правління Шевченка О.Є. та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості» (ІНВЕСТОР) в особі директора Дзюбак І.М. був складений, підписаний та скріплений печатками товариств акт прийому-передачі нежитлового приміщення інвестору, згідно якого згідно з договором від 17 березня 2008 року № К-18НЕЖ-2 ОРГАНІЗАЦІЯ передала, а ІНВЕСТОР прийняв нежитлове приміщення, що знаходиться в житловому будинку АДРЕСА_2, а саме: мезонін, номер нежитлового приміщення - 21, загальна площа - 45 м2, примітка - офіс.

Вартість, сплачена ІНВЕСТОРОМ згідно з Договором складає 540 000,00 (п`ятсот сорок тисяч гривень 00 копійок), в т.ч. ПДВ, що відповідає 100% вартості нежитлового приміщення.

Нежитлове приміщення побудоване згідно з існуючими будівельними нормами і укомплектована необхідним технічним обладнанням.

Сторони підтвердили, що претензій до виконання умов Договору не мають.

ІНВЕСТОР набуває право власності на нежитлове приміщення з моменту державної реєстрації в органах Державної реєстраційної служби України.

Згідно списку інвесторів, за кошти яких ПАТ трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього побудовано нежитлові приміщення в житловому будинку АДРЕСА_2 (від 29.10.2015 № 379/1), зокрема:

№ пр. - 21;

Поверх - мезонін;

П.І.Б. або назва організації - ТОВ «Бутік Київської Нерухомості»

Загальна пл., м2 - 45;

№ та дата договору - № К18-НЕЖ-2 від 17.03.2008;

Примітка - офіс.

Як вбачається додатків до виготовленого Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРОПРОМ» 02.11.2015 технічного паспорту на приміщення громадського призначення, вбудовані в житловий будинок (НОМЕР_1, вулиця Кожум`яцька, місто Київ; замовник технічної інвентаризації: ТОВ «Бутік Київської Нерухомості»; місцезнаходження: м. Київ, вул. Лебединська, 6; код 34679708 (інвентаризаційна справа № 275)):

згідно плану приміщень громадського призначення, вбудованих в житловий будинок (АДРЕСА_2):

мезонін, площа 45,0;

згідно експлікації підрахунку площі житлового будинку з нежитловими (вбудованими) приміщеннями 18 літер «А» вулиця Кожум`яцька, місто Київ:

Літера за планом: А;

Поверхи: мезон;

Номери групи приміщень: 21;

Номери приміщень: 1;

Призначення приміщень: основне;

Загальна площа приміщень підрахована за формулою гр. 5 (м2): 45,0;

Площа нежитлових вбудованих приміщень (м2): 45,0;

Всього по групі приміщень № 21: загальна площа приміщень підрахована за формулою гр. 5 (м2) - 45,0, основна - 45,0;

згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд: літер - А, назва об`єкту - група приміщень № 21, фундамент - з/б, стіни - цегла, покрівля - біт/череп, перекриття - з/б, підлога - цемент, електрика - так, висота (м) - 4,70, площа основи (забудови) (м2) - 58,5, об`єм (м3) - 275, інвентаризаційна вартість балансова (грн.) - не визначалась.

Як зазначалося вище, сторони належним чином виконали взяті на себе договірні зобов`язання: відповідач-2 - шляхом передачі у власність відповідача-1 об`єкт будівництва, останній - шляхом сплати грошових коштів.

В подальшому відповідач-1 вчинив дії, спрямовані на реєстрацію за собою права власності на спірний об`єкт нерухомості, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься наступна інформація (номер інформаційної довідки: 206936480, дата, час формування: 15.04.2020 17:49:14):

Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000

Об`єкт нерухомого майна: група приміщень № 21 (в літ. А), об`єкт житлової нерухомості: Ні

Опис об`єкта: загальна площа (м2): 45

Адреса: АДРЕСА_2

Номер запису про право власності: 16485901

Дата, час державної реєстрації: 16.09.2016 18:04:28

Державний реєстратор: приватний нотаріус Бойко Олег Володимирович, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ

Підстава виникнення права власності: акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: -, виданий 09.12.2015, видавник: складений між Публічним акціонерним товариством трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості»; Договір, серія та номер: К18-НЕЖ-2, виданий 17.03.2008, видавник: укладений між Відкритим акціонерним товариством трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості»; Додаткова угода, серія та номер: 1, виданий 29.10.2015, видавник: укладена між Публічним акціонерним товариством трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості»; Довідка, серія та номер: 301, виданий 22.04.2008, видавник Відкрите акціонерне товариство трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього

Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31479730 від 20.09.2016 16:04:52, приватний нотаріус Бойко Олег Володимирович, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ

Форма власності: приватна

Розмір частки: 1

Власники: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості», .

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначені та регулюються Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Згідно ст. 1, 5, 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»:

багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна;

допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення);

нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна;

спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Співвласники мають право, зокрема:

вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників;

безоплатно одержувати інформацію про суб`єктів права власності на всі квартири та нежитлові приміщення у багатоквартирному будинку і площу таких квартир та приміщень у порядку і межах, визначених законом.

14 травня 2018 року позивачем була отримана Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (номер інформаційної довідки: 123773600; дата, час формування: 14.05.2018 15:00:18; параметри запиту: пошук в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про: права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження; тип особи: юридична особа; ; пошук за: частковим співпадінням), з якої він дізнався про реєстрацію за відповідачем-1 права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме:

Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000

Об`єкт нерухомого майна: група приміщень № 21 (в літ. А), об`єкт житлової нерухомості: Ні

Опис об`єкта: загальна площа (м2): 45

Адреса: АДРЕСА_2

Номер запису про право власності: 16485901

Дата, час державної реєстрації: 16.09.2016 18:04:28

Державний реєстратор: приватний нотаріус Бойко Олег Володимирович, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ

Підстава виникнення права власності: Довідка, серія та номер: 301, виданий 22.04.2008, видавник Відкрите акціонерне товариство трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього; акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: -, виданий 09.12.2015, видавник: складений між Публічним акціонерним товариством трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості»; Договір, серія та номер: К18-НЕЖ-2, виданий 17.03.2008, видавник: укладений між Відкритим акціонерним товариством трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості»; Додаткова угода, серія та номер: 1, виданий 29.10.2015, видавник: укладена між Публічним акціонерним товариством трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості»;

Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31479730 від 20.09.2016 16:04:52, приватний нотаріус Бойко Олег Володимирович, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ

Форма власності: приватна

Розмір частки: 1

Власники: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості», .

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків. До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, встановлення, зміну та скасування обмежень щодо користування ним. Рішення зборів співвласників є обов`язковими для всіх співвласників, включаючи тих, які набули право власності на квартиру чи нежитлове приміщення після прийняття рішення.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначені Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

За змістом ст. 1, 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Загальні збори скликаються і проводяться в порядку, передбаченому цим Законом для установчих зборів, правлінням об`єднання або ініціативною групою з не менш як трьох співвласників. Загальні збори скликаються не рідше одного разу на рік. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. Рішення загальних зборів може бути оскаржене в судовому порядку. До виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься, зокрема питання про використання спільного майна.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 листопада 2018 року були проведені загальні збори Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воздвиженська ратуша» з включенням до порядку денного питання повернення у власність співвласників місць загального користування та допоміжних приміщень будинку об`єднання (котельні, мезоніну, підвалу); як наслідок - загальними зборами вирішено повернути у власність співвласників місця загального користування та допоміжні приміщення будинку об`єднання (котельню, мезонін, підвал) (протокол № 5 від 15.11.2018).

Докази оскарження даного рішення позивача в судовому порядку в матеріалах справи відсутні, а тому в силу вказаних вище приписів діючого законодавства України воно є обов`язковим для всіх співвласників.

Наявні в матеріалах справи письмові докази свідчать про те, що позивач звертався до Господарського суду міста Києва з позовом, зокрема про:

визнання недійсним договору № К18-НЕЖ-2 від 17.03.2008, укладеного між Відкритим акціонерним товариством Трест «Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості»;

визнання протиправним та скасування запису про право власності № 16485901, власник Товариство з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості» (код 34679708), об`єкт нерухомого майна: група приміщень № 21 (в літ. А) площею 45,00 м2 за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер 000;

зобов`язання приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Бойка Олега Володимировича внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування запису про державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості» на групу приміщень № 21 (в літ. А) за адресою АДРЕСА_2, буд. 18, реєстраційний номер 000 від 16.09.2016, номер запису про право власності 164859901.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.07.2019 (справа № 910/371/19) вказаний вище позов залишено без розгляду (підставою постановлення даної ухвали була відповідна заява позивача, обґрунтована наміром вирішення відповідного спору в позасудовому порядку).

Проте, оскільки питання, вирішення якого було предметом відповідного позову в межах справи № 910/371/19, зокрема щодо скасування запису про право власності, можливо вирішити лише на підставі судового рішення, склалась ситуація, коли позивач та відповідач-1 фактично домовились про абстрактне здійснення товариством дій, спрямованих на повернення у власність позивача спірного приміщення, і навіть за умови їх вчинення - вони не мали би своїм наслідком виконання таких домовленостей, оскільки суперечили би законодавчо визначеному порядку врегулювання відповідних питань.

Вказані вище обставини мали своїм наслідком звернення позивача до суду з даним позовом.

За змістом ст. 2, 13, 73, 74, 76, 79, 86 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 26.01.2009 пред`явлений до прийняття в експлуатацію житловий будинок має такі показники:

загальна площа квартир (м2): за проектом - 951, за архітектурно-технічним паспортом - 993;

кількість поверхів: за проектом - 6, за архітектурно-технічним паспортом - 6;

площа вбудованих, вбудовано-прибудованих та прибудованих приміщень (госп. приміщен. м2/шт): за проектом - 193,2, за архітектурно-технічним паспортом - 193,2.

Згідно виготовленого станом на 22.12.2017 Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (інвентаризаційна справа № 111729) на приміщення громадського призначення, вбудовані в житловий будинок (призначення: нежиле) (НОМЕР_1, вулиця Кожум`яцька, місто Київ; замовник технічної інвентаризації: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воздвиженська ратуша»; АДРЕСА_2, НОМЕР_1; код 41613352):

на плані приміщень громадського призначення, вбудованих в житловий будинок (нежиле), група приміщень № 21 позначена як надбудова I рівень літ. «А», XXV, 48.1; при цьому, з вказаної групи приміщень існують 2 (два) виходи на горища та 2 (два) виходи на дах.

згідно експлікації підрахунку площі житлового будинку з нежитловими (вбудованими) приміщеннями 18, літер «А», вулиця Кожум`яцька, місто Київ щодо групи приміщень № 21 наявна наступна інформація:

літер за планом: А;

поверхи: надб. 1;

номер приміщень: XXV;

призначення приміщення: технічне приміщення;

загальна площа приміщень (підрахована за формулами розрахунку площі) (м2): 48,1;

площа приміщень загального користування (м2): 48,1;

всього по МЗК надбудова I рівень: загальна площа приміщень (підрахована за формулами розрахунку площі) (м2): 74,5; площа приміщень загального користування (м2): 74,5.

Згідно виготовленого станом на 10.01.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю «ВСЕУКРАЇНСЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ, РЕЄСТРАЦІЇ ТА ОЦІНКИ НЕРУХОМОГО МАЙНА» (інвентаризаційна справа № 748/2017) на нежитлові приміщення, вбудовані в житловий будинок (призначення: нежиле) (НОМЕР_1, вулиця Кожум`яцька, місто Київ; замовник технічної інвентаризації: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воздвиженська ратуша»; АДРЕСА_2, НОМЕР_1; код 41613352):

на плані приміщень громадського призначення, вбудованих в житловий будинок, група приміщень № 21 позначена як надбудова I рівень літер «А», XXVIII, 45.8;

згідно експлікації приміщень до плану приміщень громадського призначення, вбудованих в житловий будинок по вул. Кожум`яцька, НОМЕР_1 в м. Києві, щодо групи приміщень № 21 наявна наступна інформація:

літер за планом: А;

поверхи: надб. 1;

номери групи приміщень: МЗК;

номер приміщень: XXVIII;

призначення приміщення: технічне приміщення;

загальна площа приміщень (підрахована за формулами розрахунку площі) (м2): 45,8;

площа приміщень загального користування (м2): 45,8;

всього по МЗК надбудови 1-го рівня: загальна площа приміщень (підрахована за формулами розрахунку площі) (м2): 74,5; площа приміщень загального користування (м2): 74,5.

В серпні 2020 року відповідач-1 звертався з адвокатським запитом (від 25.08.2020) до Приватного підприємства «АРХІТЕКТУРНА МАЙСТЕРНЯ ШКРОГАЛЬ», як до розробника проектної документації на будинок НОМЕР_1 по вул. Кожум`яцька в м. Києві, щодо надання інформації стосовного належності спірного приміщення до допоміжних приміщень або до нежилих приміщень.

Листом від 16.09.2020 Приватне підприємство «АРХІТЕКТУРНА МАЙСТЕРНЯ ШКРОГАЛЬ» повідомило відповідача-1 про те, що спірне приміщення за проектною документацію є нежилим приміщенням.

21 жовтня 2020 року проведено обстеження технічного стану групи приміщень № 21 (в літ. А) площею 45,00 м2 за адресою АДРЕСА_2 поверсі; метою такого обстеження визначено з`ясування функціонального призначення вказаної групи приміщень - чи є вони допоміжними приміщеннями (акт від 21.10.2020).

Як вбачається з вищевказаного акту, «Під час обстеження встановлено наступне:

1. Згідно з технічними паспортами від 10.01.2019, 22.12.2017, експлікацією підрахунку площі житлового будинку з нежитловими (вбудованими) приміщеннями, проектною документацією на будинок вказана група приміщень визначена як технічні приміщення (приміщення № 21), вказані приміщення визначені як місця загального користування (МЗК).

З акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 26.01.2009 року вбачається, що в будинку НОМЕР_1 по вул. Кожум`яцька в м. Києві як за проектом, так і за архітектурно-технічним паспортом наявні квартири та вбудовані приміщення. Наявності нежилих приміщень не передбачено. Отже, житловий будинок НОМЕР_1 по вул. Кожум`яцька в м. Києві був зданий в експлуатацію без нежилих приміщень (зокрема, без групи приміщень № 21).

Відповідно до технічних паспортів від 10.01.2019, 22.12.2017 горище (група приміщень № 21, «Мезонін») позначене як технічне приміщення для обслуговування покрівлі (вихід на горище, вихід на дах), вихід на горище передбачений лише та виключно через групу приміщень № 21.

У технічному паспорті від 02.11.2015 вказану групу приміщень № 21 за призначенням визначено як «основне».

2. Фактично виявлено: група приміщень № 21, площею 45 м2, фактично є декоративною частиною покрівлі. З приміщення існують єдині виходи на скатну покрівлю (2 виходи, лівий та правий), під покрівлю (2 входи лівий та правий). Виходи на покрівлю в будинку крім як через вказану групу приміщень № 21 («Мезонін») немає, так само як і під покрівлю. Вихід на покрівлю з коридору (зі сходів) відсутній. У будинку покрівля є «шатровою», на стропильних елементах. Для її обслуговування та доступу до неї можливий прохід тільки з групи приміщень № 21 («Мезоніну»). Пожежна дробина теж відсутня.

Покрівельні та підпокрівельні входи/виходи використовуються для покрівельних робіт: обстеження покрівлі, обслуговування (чищення та ремонту дощових ринв, водостоків), очищення від снігу та бурульок. Також через ці виходи здійснюється доступ до отворів системи вентиляційних каналів, димоходів, вантусів, які є загально будинковими мережами та знаходяться на покрівлі. Доступ до покрівельної конструкції та інженерних покрівельних споруд іншими шляхами неможливий. Крім обслуговування безпосередньо покрівлі, є необхідність постійної перевірки димоходів і вентиляційних каналів (у будинку індивідуальне опалення, газові котли у кожній квартирі), доступ яких також можливий тільки через групу приміщень № 21, «Мезонін». Покрівельна конструкція знаходиться на рівні 24-28 метрів від землі.

Приміщення не є відокремленим від будинку, не має ізольованого від житлової частини будинку входу в приміщення.

Відповідна група приміщень № 21 відповідно до норм і правил в галузі будівництва відносить до допоміжних приміщень житлового багатоквартирного будинку з функціональним призначенням - для забезпечення експлуатації будинку; приміщення є невід`ємною частиною будинку, через яке забезпечується доступ до обслуговування будинку, користуватися приміщеннями як окремими ізольованими об`єктами неможливо та унеможливить обслуговування покрівлі будинку належним чином. За своїми характеристиками та державними будівельними нормами група приміщень № 21 не відповідає статусу нежитлових та не є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Висновок за результатами обстеження: відокремити групу приміщень № 21 (в літ. А) площею 45,00 м2 за адресою АДРЕСА_2 поверсі від основної будівлі за адресою: АДРЕСА_2, буд. 18, неможливо.

Виключно через групу приміщень № 21 (в літ. А) площею 45,00 м2 за адресою АДРЕСА_2 поверсі доступний вихід на скатну покрівлю (2 виходи, лівий та правий), під покрівлю (2 входи лівий та правий), для обслуговування покрівлі будинку можливий прохід тільки з «Мезоніну». Покрівельні та підпокрівельні входи/виходи використовуються для покрівельних робіт, через ці виходи здійснюється доступ до отворів системи вентиляційних каналів, димоходів, вантусів, які є загально будинковими мережами та знаходяться на покрівлі. Доступ до покрівельної конструкції та інженерних покрівельних споруд іншими шляхами неможливий. Відтак група приміщень № 21 використовується для забезпечення належної експлуатації багатоквартирного будинку в цілому, спірні приміщення є допоміжними приміщеннями для обслуговування всього будинку. У разі їх вилучення власники квартир будинку будуть позбавлені можливості належного забезпечення санітарно-гігієнічних умов, санітарно-технічного стану будинку та безпечної експлуатації квартир.

У зв`язку з тим, що група приміщень № 21 не є відокремленим від будинку, не має ізольованого від житлової частини будинку входу, група приміщень № 21 по своїм характеристикам та нормам ДБН не відповідає статусу нежитлового приміщення.»

Вказаний вище акт складений за участю представників Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воздвиженська ратуша» Лисенка Богдана Віталійовича, Гайдая В`ячеслава Миколайовича, Загрядського Петра Андрійовича та фахівця у сфері будівництва, особи з відповідним рівнем спеціальних знань, кваліфікацією для встановлення мети призначення вказаної групи приміщень, інженера за спеціальністю ОСОБА_1.

Обстеження групи приміщень № 21 проводилось з відповідним відеофіксуванням даної події (відеофайл долучений до відповідного акту і є його невід`ємною частиною).

За змістом ст. 210 Господарського процесуального кодексу України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Письмові, речові і електронні докази оглядаються у судовому засіданні, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом, і пред`являються учасникам справи за їх клопотанням, а в разі необхідності - також свідкам, експертам, спеціалістам.

В судовому засіданні 11.05.2021 під час дослідження доказів у справі, було встановлено неможливість огляду вказаного вище відеофайлу через пошкодження компакт - диску працівниками Господарського суду міста Києва при здійсненні оформлення даної справи (протокол судового засідання від 11 травня 2021 року у справі № 927/84/16 (910/5668/20)).

Як вбачається з матеріалів справи, 29 жовтня 2020 року позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський експертно-дослідний центр» із заявою від 29.10.2020 щодо проведення будівельно-технічної судової експертизи та надання відповіді на питання щодо належності групи приміщень № 21 (до допоміжних приміщень чи до нежитлових приміщень); виконання експертизи доручено судовому експерту Комашку Роману Вікторовичу, який має відповідну кваліфікацію і перебуває в Реєстрі атестованих судових експертів.

Зі змісту висновку експерта № 14978 по результатам проведення судової будівельно-технічної експертизи, складеного 19 листопада 2020 року, вбачається, що листом від 05.11.2020 № 15139 сторонам по справі були направлені повідомлення про огляд 12.11.2020 з 11.00 години об`єкту дослідження за адресою: АДРЕСА_2; обстеження об`єкту дослідження проводилось у зазначений час в присутності представника ОСББ «Воздвиженська ратуша» Прядки Володимира Олександровича; інші сторони на вказану дату та час для проведення обстеження не з`явились.

Згідно вказаного вище висновку, судовим експертом зроблений висновок про те, що «Група приміщень № 21 (в літ. А) площею 45,00 м2, яка зазначена в Технічному паспорті на приміщення громадського призначення, вбудовані в житловий будинок НОМЕР_1 по вул. Кожум`яцька від 02.11.2015р., призначена для забезпечення експлуатації будинку, тому відноситься до допоміжних приміщень будинку».

Крім того, за результатами дослідження «встановлено, що з наданої частини проектної документації неможливо встановити функціональне призначення групи приміщень № 21, площею 45 м2 за адресою АДРЕСА_2 від 02.11.2015р. тому питання щодо категорії даного приміщення вирішується відповідно до положень чинних нормативно-правових актів та Методичних рекомендацій. Згідно наданих технічних паспортів фактично дане приміщення є приміщенням XXV площею 48,1 м2 в Технічному паспорті на приміщення громадського призначення, вбудовані в житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 від 22.12.2017р. Дане приміщення знаходиться в надбудові I-го рівня декоративної частини покрівлі.

Згідно технічної документації та обстеження на місці встановлено, що з приміщення існують наступні виходи:

- 2 виходи, лівий та правий, на скатну покрівлю, де розміщені виходи із вентиляційних шахт та димоходів квартир та будинку,

- 2 входи, лівий та правий, на горище під покрівлю,

- у технічне приміщення XXVI площею 0,8 м2,

- у технічне приміщення XXVII площею 21,4 м2 через люк в перекритті у декоративній надбудові II-го рівня.

Також встановлено, що вказані виходи у будинку є єдиними та крім них не існує сполучення будинку із вказаними приміщеннями, горищем та покрівлею. Відповідно доступ та обслуговування (поточні та планові ремонти, чищення дощових ринв, водостоків, очищення від снігу та бурульок) до інженерних систем на покрівлі, а саме: квартирних вентиляційних каналів, димоходів, вантузів, конструкцій на даху та покрівлі, а також декоративної надбудови I-го та II-го рівнів «Мезоніну» можливий тільки з групи приміщень № 21. Тому в разі відокремлення вказаного приміщення в самостійний об`єкт цивільно-правових відносин втрачається можливість забезпечення експлуатації будинку в повному обсязі.

Виходячи із вищезазначеного зроблено висновок, що група приміщень № 21 (в літ. А) площею 45 м2 згідно Технічного паспорту на приміщення громадського призначення, вбудовані в житловий будинок НОМЕР_1 по вул. Кожум`яцька від 02.11.2015р., призначена для забезпечення експлуатації будинку тому відноситься до допоміжних приміщень будинку.»

Згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Зокрема, частиною 7 статті 98 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Відповідно до абзацу 10 частини 2 пункту 4.14 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 N 53/5, у вступній частині висновку експерта зазначаються, зокрема, попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України або за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України.

Отже законодавець визначає, що обов`язковою вимогою до висновку експерта є вказівка на те, що останній обізнаний про відповідальність.

Зазначення експертом при складанні висновку, що він попереджений (обізнаний) про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України або за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України є його обов`язком.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 904/684/18.

За змістом ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи наведені вище висновки Верховного Суду, а також те, що висновок експерта № 14978 по результатам проведення судової будівельно-технічної експертизи, складений 19 листопада 2020 року, містить вказівку на те, що він підготовлений для подання до суду, а експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, такий висновок є висновком експерта в розумінні ст. 98 Господарського процесуального кодексу України і як наслідок - належним та допустим доказом у справі.

Натомість наявний в матеріалах справи звіт за результатами обстеження житлового будинку по вул. Кожум`яцька, будинок 18, сьомий поверх, група приміщень № 21 в Подільському районі міста Києва, проведеного на замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості» Товариством з обмеженою відповідальністю «Діамант Проект» (в особі старшого наукового співробітника, к.т.н., експертом Бірюковим О.В.) не може вважатися висновком експерта в розумінні ст. 98 Господарського процесуального кодексу України, оскільки в ньому не зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок як того вимагає ч. 5 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, суд зауважує, що звертаючись із заявою про проведення такого обстеження, відповідачем-1 його метою вказано визначення технічного стану групи приміщень № 21, а не їх функціонального призначення.

За змістом ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право, зокрема подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. Учасники справи зобов`язані, зокрема сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Статтею 177 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що завданням підготовчого провадження, зокрема є: визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

За змістом ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, у підготовчому засіданні суд, зокрема вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста; вирішує заяви та клопотання учасників справи; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Як свідчать матеріали справи, відповідач-1 вважає висновок експерта № 14978 по результатам проведення судової будівельно-технічної експертизи, складений 19 листопада 2020 року, таким, що не дає відповіді на питання дійсного функціонального призначення спірних приміщень і ставить його під сумнів як належний та допустимий доказ.

Проте такі доводи судом відхиляються, оскільки не погоджуючись з даним висновком, відповідач-1 під час підготовчого провадження будь-яких заяв/клопотань, зокрема щодо призначення експертизи з метою правильного, всебічного та об`єктивного вирішення даного спору по суті не подав.

Тобто фактично відповідач-1 не дотримався свого процесуального обов`язку стосовно доведення обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень щодо правомірності вищевказаного висновку експерта, а отже - і процесуального обов`язку щодо сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

При цьому, як вже було вказано вище, за приписами діючого законодавства України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Крім того, з відкритих відомостей з Реєстру атестованих судових експертів вбачається, що рішенням Центральної експертно - кваліфікаційної комісії Міністерства юстиції України від 29.01.2010р. № 15 судовому експерту Комашку Р.В. видано свідоцтво № 1407 (рішенням від 30.01.2019р. № 22 продовжено термін дії до 30.01.2022р.) на право проведення інженерно - технічної судової експертизи, в т.ч.: будівельно - технічної експертизи (дослідження об`єктів нерухомості, будівельних матеріалів, конструкцій та відповідних документів).

Отже, доводи відповідача-1 про відсутність у судового експерта Комашка Р.В. необхідних знань судом відхиляються.

Конституційний Суд України 02 березня 2004 року по справі № 1-2/2004 прийняв рішення згідно якого:

в аспекті конституційного звернення і конституційного подання положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» треба розуміти так:

Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.

При прийнятті даного рішення Конституційний Суд України зазначив, що аналізуючи порушені у конституційному зверненні і конституційному поданні питання щодо права власників приватизованих і неприватизованих квартир багатоквартирних будинків та органів місцевого самоврядування і місцевих державних адміністрацій розпоряджатися допоміжними приміщеннями, а також конструктивними елементами таких будинків (фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, сходові марші і т.ін.), Конституційний Суд України виходить з правової характеристики спільного майна власників квартир, конкретизованої у Законі України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Правовий режим майна, що перебуває у спільній власності власників квартир, має визначатися, відповідно до Конституції України (пункт 7 частини першої статті 92), виключно законами України.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» спільне майно власників квартир складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у їх спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільній частковій власності. Відповідно до цього Закону співвласники допоміжних приміщень мають право розпоряджатися ними в межах, встановлених зазначеним Законом та цивільним законодавством.

Рішенням від 09 листопада 2011 року (справа № 1-22/2011) Конституційний Суд України вирішив, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-XII зі змінами необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

При прийнятті даного рішення Конституційний Суд України виходив з того, що відповідно до частини другої статті 382 Цивільного кодексу України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29 листопада 2001 року N 2866-III спільне майно співвласників багатоквартирного будинку складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у їхній спільній сумісній

власності і не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільній частковій власності.

Таким чином, на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку поширюється правовий режим як спільної сумісної, так і спільної часткової власності, який передбачає особливий порядок здійснення правомочностей власника щодо володіння, користування і розпорядження. При цьому в законодавчому порядку не виокремлюються суб`єкти права спільної власності залежно від підстав набуття права власності на квартиру.

Правовим регулюванням відносин спільної сумісної власності в Україні визначаються особливості здійснення прав власників виходячи з її правового режиму і особливості полягають у різних формах реалізації відповідного права: при спільній сумісній власності - шляхом взаємного волевиявлення усіх співвласників, при спільній частковій власності - лише за волею власника відповідної частки, виділеної в натурі з майна, що є у спільній сумісній власності.

За законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям «мешканці» треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб`єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об`єкт - допоміжні приміщення.

Нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

У житлових будинках можуть бути як допоможні, так і нежилі приміщення, які мають окреме, незалежне призначення (магазини, кафе, перукарні, художні майстерні тощо).

У багатоквартирних жилих будинках розташовуються і нежилі приміщення, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять (частина третя статті 4 Житлового кодексу Української РСР) і в результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності в останніх на ці приміщення не виникає.

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 598/175/15-ц.

Відповідно до пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон) власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 вказаного Закону наведено у рішенні Конституційного Суду від 02.03.2004 № 4-рп/2004 зі змінами згідно з рішенням Конституційного Суду від 09.11.2011 № № 14-рп/2011.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 02.03.2004 № 4-рп/2004 визначено: "1.1. Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.".

Допоміжні приміщення, відповідно до пункту 2 статті 10 Закону, стають об`єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Власникам квартир немає необхідності створювати з цією метою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.

Аналогічні приписи містить частина 2 статті 382 ЦК України, згідно з якою власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, у тому числі і власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

У багатоквартирних жилих будинках розташовуються і нежилі приміщення, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять (частина третя статті 4 Житлового кодексу Української РСР) і в результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності в останніх на ці приміщення не виникає.

Отже, нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно - правових відносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 552/7636/14-ц).

Верховний Суд зазначив, що при вирішенні даного спору ключовим є визначення правового статусу спірного приміщення, а саме встановлення того, чи відноситься вказане приміщення до допоміжних чи є нежитловим приміщенням в структурі житлового будинку.

При цьому допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.07.2018 у справі №916/2069/17, від 22.11.2018 у справі № 904/1040/18, від 15.05.2019 у справі № 906/1169/17, від 06.08.2019 у справі № 914/843/17.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 925/1222/19.

Відповідно до частини 1 статті 385 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку відповідно до статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

За змістом статті 4 зазначеного Закону основною метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. ОСББ відповідає за своїми зобов`язаннями коштами і майном ОСББ, від свого імені набуває майнові і немайнові права та обов`язки, виступає позивачем та відповідачем у суді.

До спільного майна багатоквартирного будинку належать приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія (стаття 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку за цим Законом визнаються приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

За змістом статті 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники багатоквартирного будинку мають право зокрема, вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 913/175/20.

Таким чином, враховуючи відповідні висновки Великої Палати Верховного Суду та Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, наявні в матеріалах справи письмові докази, можна дійти висновку про те, що на підставі вищевказаного рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойка Олега Володимировича № 31479730 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 16 вересня 2016 року за Товариством з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості» зареєстровано право власності на спірні приміщення (група приміщень № 21 («Мезонін»)), які фактично є місцем загального користування, є допоміжними приміщеннями, призначеними для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (власників квартир), підвищення їх життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням; з матеріалів справи вбачається, що спірні приміщення первинно планувалися як допоміжні, вони не є ізольованими, належать до житлового фонду і не є самостійними об`єктами нерухомого майна.

В силу вказаних вище приписів Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спірні приміщення є спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку, а тому не могли бути власністю відповідачів і як наслідок - предметом спірного договору.

Добросовісність є однією із основоположних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Сама по собі правова природа добросовісності означає, що особа придбаваючи той чи інший актив, не знала, і проявивши розумну обачність, не могла знати про те, що актив є проблемним та існують права та претензії третіх осіб на нього.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. До способів захисту цивільних прав та інтересів належать, в тому числі, визнання права, відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання правочину недійсним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За положеннями частини 2 статті 5 ГПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні таких спосіб захисту, який не суперечить закону.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Слід зауважити, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Таким чином, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет міжнародного договору за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права для вирішення конкретного спору.

Так, статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами першої та третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також і відповідні положення ГПК України, що наводилися раніше кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон України № 1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У частині другій статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній до 16.01.2020) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Однак згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

У пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до набрання чинності цим Законом.

Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16.01.2020 цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України № 1952.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 910/10963/19.

Враховуючи вищенаведені висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, а також наявні в матеріалах справи письмові докази, набуття відповідачем-1 права власності на спірні об`єкти не можна вважати добросовісним, оскільки з моменту введення в експлуатацію багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 останні є спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку і не могли бути предметом спірного договору, як наслідок - зміст останнього є таким, що суперечить Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», зокрема змісту ст. 4 - 6, а отже, даний факт є підставою для визнання його недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Крім того, з урахуванням наведених вище обставин справи, приписів чинного законодавства України та висновку Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, позивачем обраний належний та ефективний спосіб захисту його порушених прав у спірних правовідносинах, а тому позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, припинення права власності також є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, посилання позивача на недотримання відповідачами форми спірного договору судом відхиляються, оскільки положення ч. 3 ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» стосуються питання інвестування будівництва об`єктів житлового будівництва з використанням недержавних коштів, залучених, зокрема від фізичних осіб; натомість предметом спірного договору є нежитлове приміщення.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Заперечення відповідача-1 судом відхиляються з підстав, наведених вище.

Згідно ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Частиною 4 ст. 127 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

За змістом ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема:

чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 грудня 2020 року позивачем до Господарського суду міста Києва подано клопотання від 14.12.2020 про стягнення з відповідачів витрат, пов`язаних з розглядом справи, яким просить покласти на відповідачів, зокрема витрати на підготовку експертного висновку на замовлення об`єднання.

Додатком до даного клопотання є докази понесення таких витрат у т.ч. договір № 29102020/1 від 29.10.2020, укладений між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Воздвиженська ратуша» (Замовник) в особі Костенко Марини Ігорівни та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київський експертно-дослідний центр» (Виконавець) в особі директора Рильчук Г.І., предметом якого є проведення будівельно-технічної експертизи згідно заяви Замовника від 29.10.2020.

Результатом дослідження є Висновок експерта, складений експертом у відповідній галузі.

Замовник зобов`язався, зокрема:

згідно виставленого рахунку-фактури оплатити проведення експертизи, підписати та повернути Виконавцю Акти виконаних робіт протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання Висновків експертизи та актів виконаних робіт.

Виконавець зобов`язався, зокрема:

надати замовнику рахунок-фактуру на оплату експертизи;

виконати у встановленому законодавством України порядку дослідження, визначені в п. 1.1 даного Договору;

за умови виконання вимог п. 2.2.4 передати Замовнику:

висновок експертизи;

копію висновку експертизи (за потреби);

надані на дослідження матеріали;

акти виконаних робіт.

Вартість досліджень складає 11 500 грн. (одинадцять тисяч п`ятсот грн.) без ПДВ.

Оплата робіт здійснюється шляхом перерахування коштів, вказаних в п. 3.1 даного Договору, на розрахунковий рахунок Виконавця.

Оплата здійснюється Замовником на протязі 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання рахунку-фактури.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов`язань по даному Договору.

Цей Договір складено у двох примірниках, по одному для кожної із сторін.

Кожний з екземплярів має однакову юридичну силу.

На оплату експертного дослідження Виконавцем був виставлений рахунок-фактура № 29102020/1 від 29.10.2020 на суму 11 500,00 грн., який був оплачений Замовником згідно документу № 43403768.

19 листопада 2020 року Замовником та Виконавцем був складений та підписаний акт № 1911/2020/1 приймання-здачі наданих послуг, згідно якого Виконавець надав, а Замовник прийняв послуги по проведенню будівельно-технічної експертизи згідно заяви Замовника від 29.10.2020.

Вартість послуг згідно цього акту складає 11 500,00 грн. (одинадцять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) без ПДВ.

Сторони підтвердили, що послуги надані в повному об`ємі, якісно та у домовлені терміни.

Сторони не мають одна до одної жодних претензій з приводу якості та вартості наданих послуг.

Розглянувши дане клопотання, дослідивши додані до нього докази, суд вважає відповідні витрати обґрунтованими та такими, що пов`язані з розглядом даної справи, а тому вважає за можливе його задовольнити та покласти їх в рівних частинах на відповідачів.

За правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання до суду даної позовної заяви Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воздвиженська ратуша» було сплачено 6 474,00 грн. судового збору, який покладається в рівних частинах на відповідачів.

Згідно ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Керуючись ст. 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 73, 74, 76, 79, 86, 123, 126, 127, 129, 165, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воздвиженська ратуша» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості» та Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П.Загороднього про визнання недійсним договору, визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), припинення права власності задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір № К18-НЕЖ-2, укладений 17 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П.Загороднього (код 04012655) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості» (код 34679708).

Визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 31479730 від 20.09.2016 16:04:52, приватний нотаріус Бойко Олег Володимирович, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, яким було здійснено державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості», , на об`єкт нерухомого майна: група приміщень № 21 (в літ. А), загальна площа 45,00 м2, за адресою: АДРЕСА_2; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Припинити право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості» (код 34679708) на об`єкт нерухомого майна: група приміщень № 21 (в літ. А), загальна площа 45,00 м2, за адресою: АДРЕСА_2; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бутік Київської Нерухомості» (04209, м. Київ, вул. Лебединська, 6; код 34679708) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воздвиженська ратуша» (04071, АДРЕСА_2; код 41613352) 3 237 грн. 00 коп. судового збору та 5 750 грн. 00 коп. витрат, пов`язаних з проведенням експертизи.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Трест «Київміськбуд - 1» імені М.П.Загороднього (17500, м. Прилуки Чернігівської області, вул. Київська, 307; код 04012655) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Воздвиженська ратуша» (04071, АДРЕСА_2; код 41613352) 3 237 грн. 00 коп. судового збору та 5 750 грн. 00 коп. витрат, пов`язаних з проведенням експертизи.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено та підписано 21.05.2021.

Суддя А.С.Сидоренко