ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2021 р. м. Київ Справа № 911/129/21

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, матеріали справи за позовом

Інституту продовольчих ресурсів Національної академії аграрних наук України (02660, м. Київ, вул. Є. Сверстюка, буд. 4-А, код 00419880)

до

товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-монтажна компанія «Клімат Голд Україна» (14000, Чернігівська обл. м. Чернігів, вул. Мазепи Івана, буд. 48, код 41575836)

про стягнення 47601,60 гривень

04.01.2021 до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Інституту продовольчих ресурсів Національної академії аграрних наук України (далі по тексту Інститут/позивач) про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-монтажна компанія «Клімат Голд Україна» (далі по тексту ТОВ «Клімат Голд Україна»/відповідач) суми попередньої оплати за договором поставки від 11.09.2020 № 88/20 у розмірі 47601,60 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов укладеного між сторонами договору поставки від 11.09.2020 № 88/20, позивачем перераховано на рахунок відповідача 100% передоплати у розмірі 47601,60 гривень, однак відповідач поставки товару на вказану суму не здійснив, у зв`язку з чим виникла стягувана сума заборгованості.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/129/21. Ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання. Цією ж ухвалою: встановлено відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та відзиву на позовну заяву із додержанням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали, а позивачу встановлено строк для подання відповіді на відзив (відповідь) із додержанням вимог ст. 166 Господарського процесуального кодексу України п`ять днів з дня отримання відзиву (якщо буде подано).

Поштове відправлення, яким суд надсилав за адресою місцезнаходження відповідача згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осібпідприємців та громадських формувань ухвалу про відкриття провадження від 15.01.2021 у справі № 911/129/21, повернуто підприємством поштового зв`язку на адресу суду з відміткою від 22.02.2021 про невручення відповідачу, а саме за закінченням терміну зберігання.

У відповідності до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Пунктом 10) частини 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про юридичну особу, зокрема місцезнаходження юридичної особи.

За змістом правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17 та підлягають застосуванню з огляду на ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, сам лише факт неотримання кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу.

Крім того, суд з метою належного повідомлення відповідача про розглядувану справу, додатково надіслав копію ухвали від 15.01.2021 у справі № 911/129/21 на адресу, яка вказана у реквізитах договору поставки від 11.09.2020 № 88/20 (м. Київ, Промислова, буд. 1).

Я підтверджується матеріалами справи відповідач копію ухвали від 15.01.2021, за адресою: м. Київ, Промислова, буд. 1, отримав 27.04.2021, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 808.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач про розгляд справи судом повідомлений належним чином.

Проте, відповідач процесуальним правом на подання відзиву не скористався.

Враховуючи те, що відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, а наявних у матеріалах справи доказів достатньо для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

11.09.2020 ТОВ «Клімат Голд Україна» (постачальник) та Інститут (покупець) укладено договір поставки № 88/20 (далі договір), згідно п. 1.1. якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити кондиціонери по ДК 021:2015:42510000-4 Теплообмінники, кондиціонери повітря, холодильне обладнання та фільтрувальні пристрої (далі Товар) згідно з Специфікацією (додаток № 1), в асортименті, кількості, комплектності та по цінам згідно видаткових накладних та рахунків, які є невід`ємною частиною цього договору. Права та обов`язки сторін за цим договором, визначаються з його умов.

Фактична кількість, асортимент та комплектність товару, що підлягає поставці покупцю, погоджується сторонами шляхом оформлення специфікацій, на підставі заявок на поставки окремих партій (пункт 1.2. договору).

Згідно п. 3.1. договору ціна на товар встановлюється гривнях з урахуванням ПДВ та вказується в рахунках та накладних. Загальна сума договору становить 47601,60 гривень, у тому числі ПДВ 7933,60 гривень.

Пунктом 4.1. договору встановлено, що оплата товару проводиться покупцем у національній грошовій одиниці на розрахунковий рахунок продавця на підставі накладної у строк не пізніше 10 (десяти) календарних днів з моменту поставки.

Відповідно до п. 5.1. договору якщо інше не буде вказано в специфікаціях або рахунках, поставка товару має бути здійснена в строк, що не перевищує 10 (десять) днів від дати погодження сторонами Специфікації.

Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором (п. 6.2.1. договору).

Специфікацією до договору сторони погодили перелік та ціну товару, який має бути переданий покупцю, та його вартість. За умовами вказаної Специфікації постачальник мав поставити покупцю: 1) кондиціонер Leberg LBU-TOR24UA, у кількості 1 шт., сума 20000 гривень; 2) кондиціонер Leberg LBS-TOR09UA, у кількості 2 шт., сума 19668 гривень.

Загальна сума по Специфікації 47601,60 гривень.

Згідно наявного у матеріалах справи платіжного доручення від 15.09.2020 № 426 позивачем на рахунок відповідача перераховано 47601,60 гривень, із призначенням платежу: кондиціонери Leberg, дог. № 88/20 від11.09.2020, накл. № РН-0000461 від 11.09.2020.

У матеріалах справи наявний лист-вимога від 26.11.2020 № 271, в якому позивач вимагав від відповідача виконати умови договору та здійснити поставку обумовленого Специфікацією товару.

Проте, до вказаного листа позивачем не надано доказів його направлення на адресу відповідача, у зв`язку з чим суд не приймає вказаний документ як доказ.

Листом від 29.12.2020 № 327 позивач, у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо поставки товару, вимагав від останнього протягом семи календарних днів з дня відправлення зазначеного листа повернути сплачені позивачем грошові кошти у розмірі 47601,60 гривень.

Докази направлення вказаного листа наявні у матеріалах справи.

Як вказує позивач наведена вимога відповідачем залишена без реагування та задоволення.

Порушення відповідачем умов договору щодо поставки товару стало підставою для звернення позивача із розглядуваним позовом до суду із вимогою про стягнення з відповідача 47601,60 гривень передоплати.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.

За змістом ст.ст. 11, 509, 627 Цивільного Кодексу України та ст. 179 Господарського кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладений договір за своїм змістом є договором поставки та є належною правовою підставою для виникнення у сторін взаємних прав та обов`язків, обумовлених цим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України визначено право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов`язання.

Виходячи зі змісту вказаної норми законодавства, у позивача виникло право діяти альтернативно: або вимагати від відповідача передання оплаченого товару, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

При цьому, можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 05.06.2018 по справі № 904/8972/17.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (правова позиція щодо застосування норм права наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19).

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що позивачем, як покупцем, на рахунок відповідача, як постачальника, на підставі укладеного сторонами договору перераховано 47601,60 гривень за товар, що підтверджується платіжним дорученням від 15.09.2020 № 426.

Водночас, у матеріалах справи відсутні докази поставки відповідачем товару на вказану суму.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного кодексу України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом за умовами п. 5.1. договору якщо інше не буде вказано в специфікаціях або рахунках, поставка товару має бути здійснена в строк, що не перевищує 10 (десять) днів від дати погодження сторонами Специфікації.

При цьому, з наявної у матеріалах справи Специфікації сторонами не зазначено дату її підписання, а тому за відсутності заперечень відповідача, суд виходить з того, що вказана специфікація погоджена сторонами одночасно із підписанням договору, а саме 11.09.2020.

Таким чином, строк виконання відповідачем обов`язку поставити позивачу товар сплив 21.09.2020, а з 22.09.2020 відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання. Тож враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов`язань, суд вважає, що позивач обґрунтовано вимагає від відповідача повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідачем в перебігу розгляду справи не спростовано як факту порушення взятих на себе зобов`язань з поставки товару, так і факту неповернення суми попередньої оплати за непоставлений товар.

Враховуючи викладене вище, суд вважає доведеним факт існування простроченої заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 47601,60 гривень, а вимога позивача про стягнення з відповідача існуючої заборгованості є обґрунтованою, матеріалами справи підтверджена та належить до задоволення.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

А саме суд приймає рішення про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-монтажна компанія «Клімат Голд Україна» на користь Інституту продовольчих ресурсів Національної академії аграрних наук України 47601,60 гривень попередньої оплати.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача у повному обсязі.

Щодо підсудності цієї справи Господарському суду Київської області, суд зазначає наступне.

Позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом (ч. 1. ст. 27 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 29 Господарського процесуального кодексу України позивач наділений правом вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу. Зокрема, згідно з ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі (ст. 532 Цивільного кодексу України).

А тому з урахуванням положень ч. ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що позивач цілком правомірно звернувся до Господарського суду Київської області, оскільки за змістом п. 5.3. договору місцем поставки товару є склад постачальника м. Бровари.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 73-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Інституту продовольчих ресурсів Національної академії аграрних наук України задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-монтажна компанія «Клімат Голд Україна» (14000, Чернігівська обл. м. Чернігів, вул. Мазепи Івана, буд. 48, код 41575836) на користь Інституту продовольчих ресурсів Національної академії аграрних наук України (02660, м. Київ, вул. Є. Сверстюка, буд. 4-А, код 00419880) 47601,60 гривень та 2102,00 гривень судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення у відповідності до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 18.05.2021.

Суддя Р.М. Колесник