ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

06 травня 2021 року м.Тернопіль Справа № 921/37/21
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянув справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ТОТУС СПРІНГС, м.Тернопіль

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Т-ПС, м.Тернопіль

про стягнення 33790,00грн,

за участю представників:

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився.

Зміст позовних вимог, позиція позивача.

Товариство з обмеженою відповідальністю ТОТУС СПРІНГС, м.Тернопіль, звернулося 29.01.2021 (згідно відтиску штампу вхідної кореспонденції суду за вх.№44) до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Т-ПС, м.Тернопіль, про стягнення 33790,00грн поворотної фінансової допомоги. Позов обґрунтовується фактом неналежного виконання відповідачем договору №2 від 01.09.2018 в частині повернення поворотної фінансової допомоги в повному обсязі. В межах підготовчого провадження на підтвердження надання відповідачу поворотної фінансової допомоги та наявності заборгованості позивачем долучено до справи картку рахунку №6851 за період з 01.09.2018 по 21.04.2021.

Заперечення відповідача.

Відповідач згідно поданих відзиву на позов без номеру від 06.04.2021 (вх.№2976 від 07.04.2021) та пояснень без номеру від 15.04.2021 (вх.№3294 від 16.04.2021) позовні вимоги заперечив. Вказує, що договір №2 від 01.09.2018, який позивачем визначено підставою позову у відповідача відсутній, такий договір на підпис не надавався, а відомості щодо здійснення господарських операцій за вказаним правочином у Товариства відсутні.

Процесуальні дії суду у справі.

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ТОТУС СПРІНГС розподілено для розгляду судді Андрусик Н.О. (Протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями 01.02.2021).

Ухвалою суду від 03.02.2021 у даній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження; учасникам справи встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті спору; підготовче засідання призначено на 23.02.2021, котре відкладалося на 04.03.2021, а згодом неодноразово оголошувалася перерва до 23.03.2021, 30.03.2021 та до 06.04.2021.

Ухвалою суду від 06.04.2021 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю ТОТУС СПРІНГС без номеру і дати (вх.№2676 від 30.03.2021) про витребування у відповідача Договору №2 від 01.09.2018; встановлено строк для його подання - до 15.04.2021.

Ухвалою суду від 06.04.2021 відкладено підготовче засідання на 20.04.2021.

З урахуванням клопотання ТОВ Т-ПС на підставі ч.3 ст.177 ГПК України строк здійснення підготовчого засідання у даній справі продовжувався на 30 днів (ухвала від 30.03.2021).

Ухвалою від 20.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 06.05.2021.

В судове засідання представники сторін не з`явилися.

Позивач про судове засідання повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення №984 від 27.04.2021 11-го відділення поштового зв`язку про вручення ухвали суду від 20.04.2021. Про причини неявки та їх поважність суду не повідомлено.

Представником відповідача 05.05.2021 подано клопотання без номеру від 30.04.2021 (вх.№3770) про відкладення судового засідання у зв`язку з неможливістю взяти участь в ньому по причині перебування представника з 04.05.2021 по 17.05.2021 за межами території України, на підтвердження чого долучено підтверджуючі документи. Водночас, повідомлено, що договір №2від 0101.09.2018.

Розглядаючи клопотання відповідача про відкладення судового засідання, судом враховується наступне.

Згідно з ч.1 ст.216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу

За приписами ч.2 ст.202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у випадку, зокрема, першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.07.2020 року у справі №924/369/19 та від 01.10.2020 у справі №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

У даному випадку неявка відповідача та його представника в засідання по розгляду справи по суті не є перешкодою для розгляду спору; судом явка сторін не визначалася обов`язковою, відтак, враховуючи достатність матеріалів для розгляду справи по суті, закінчення відповідних процесуальних строків розгляду справи, а також те, що відкладення судового засідання є правом суду, з метою недопущення безпідставного затягування розгляду справи, суд дійшов висновку, що в даному випадку неявка представників сторін, в тому числі відповідача у справі, не перешкоджає вирішенню спору.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Як вбачається з матеріалів справи 19 вересня 2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Тотус Спрінгс» на підставі платіжного доручення №39 (код доручення №0А5174F847BE63) перераховано на банківський рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Т-ПС» грошові коти в сумі 46800,00грн в якості поворотної фінансової допомоги.

За твердженням позивач, поворотна фінансова допомога надавалася на підставі укладеного 01.09.2018 з ТОВ «Т-ПС» договору №2 про надання поворотної фінансової допомоги.

Однак, договору №2 від 01.09.2018 позивачем до позовних матеріалів не долучено з посиланням на його відсутність у товариства. У зв`язку з цим в ході розгляду даного господарського спору позивачем в порядку ст.81 ГПК України заявлено клопотання про витребування судом даного договору у відповідача.

На ухвалу господарського суду від 06.04.2021 про витребування доказів ТОВ «Т-ПС» надано письмові пояснення без номеру від 15.04.2021 (вх.№3294 від 16.04.2021), з яких слідує, що договір №2 від 01.09.2018 у товариства відсутній, на підпис не передавався. Також товариством зазначено про відсутність у нього відомостей щодо здійснення господарських операцій по вказаному правочину.

Між тим, матеріали справи свідчать, що 20.12.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю «Т-ПС» згідно з платіжних доручень №2606 на суму 1210,00грн та №2600 на суму 11800грн було частково повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю «Тотус Спрінгс» фінансову допомогу в розмірі 13010,00грн. Підставою перерахування грошових коштів ТОВ «Т-ПС» у платіжних документах визначено як «повернення поворотної фінансової допомоги згідно договору №2 від 01.09.2018 без ПДВ».

Також, ТОВ «Тотус Спрінгс» господарські операції з надання відповідачу та часткове повернення останнім фінансової допомоги відображено у картці рахунку №6851 за період з 01.09.2018 по 21.04.2021за контрагентом ТОВ «Т-ПС».

Таким чином, позивач вказує, що сума неповернутої фінансової допомоги станом на 20.01.2021 (дата складання позову) складає 33790,00грн.

У зв`язку із неповерненням решти суми фінансової допомоги, позивач 21.10.2020 (згідно опису вкладення у цінний лист, накладної на поштове відправлення №887 та фіскального чеку першого відділення поштового зв`язку м.Тернополя) направив на адресу відповідача вимогу без номеру від 19.10.2020, в якій просив повернути залишок коштів в строк до 28.10.2020.

Втім, відповідачем вимогу позивача залишено без відповіді та задоволення, що послугувало підставою звернення з даним позовом на захист порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Норми права, застосовані при вирішенні спору, та мотиви, з яких виходив суд при ухваленні рішення.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За своєю цивільно-правовою природою договір поворотної фінансової допомоги від 01.09.2018 є договором позики.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (стаття 1046 Цивільного кодексу України).

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

В свою чергу, згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, між сторонами виникли правовідносини з договору надання поворотної фінансової допомоги на суму 46800,00грн; позивачем на його виконання вчинено дії шляхом перерахування відповідачу коштів на підставі платіжного доручення №39 від 19.09.2018 (копія знаходиться в матеріалах справи).

Отже, позивач та відповідач реалізували своє право на вільний вступ у договірні відносини, вибір контрагента, визначення умов договору та встановлення його змісту.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.1 ст.1049 ЦК України).

Судом встановлено, що сторонами не було погоджено строку повернення поворотної фінансової допомоги.

Відтак, ураховуючи, що з вимогою про повернення суми неповернутої фінансової допомоги позивач звернувся 21.10.2020, суд вважає, що строк виконання відповідачем зобов`язань щодо повернення отриманих грошових коштів є таким, що настав.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується надання позивачем фінансової допомоги в обумовленій сумі (46800грн), а відповідачем її повернення частково (в розмірі 13010,00грн). Отже, доводи позивача про неповернення грошових коштів на суму 33790,00грн є доведеними документально.

Висновки господарського суду.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст.74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення 33790,00грн є обґрунтованими, підтвердженими наявними у матеріалах справи доказами, тому підлягають до задоволення.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, наведеного учасниками справи.

З приводу заперечень відповідача щодо не укладення між сторонами договору №2 від 01.09.2018 про надання поворотної фінансової допомоги та відсутності відомостей про здійснення господарських операцій з надання фінансової допомоги, суд зазначає наступне.

Договір позики укладається в письмовій формі незалежно від суми, якщо позикодавцем є юридична особа (ст.1047 ЦК України).

Позивач посилається на укладення договору №2 від 01.09.2018 поворотної фінансової допомоги між ним та відповідачем. Однак, примірника договору ТОВ «Тотус Спрінгс» не надано суду.

Підтвердженням факту укладення договору саме поворотної фінансової допомоги відображено в наданих суду платіжному дорученні про перерахування коштів, де в графі призначення платежу зазначено: «поворотна фінансова допомога згідно договору №2 від 01.09.2018». Аналогічно, відповідач повертаючи частину наданої йому фінансової допомоги у платіжних дорученнях №№2606, 2600 від 20.12.2020 призначенням платежу вказав як «повернення поворотної фінансової допомоги згідно договору №2 від 01.09.2018 без ПДВ».

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами визначено законом «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Згідно з п.1.30 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до п.1.35 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» розрахунковий документ - документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача.

Відповідно до п.1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22 кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Згідно з п.3.7 вказаної Інструкції реквізит: «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення: «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Отже, право визначати призначення платежу в платіжних документах згідно вказаних норм належить виключно платнику.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №Б8/036-11 та від 14.03.2018 у справі №903/333/17.

Платіжні документи сторін відповідають вимогам «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та, з урахуванням вище наведених правових норм, положень Цивільного кодексу України, свідчать про укладення договору.

Тобто сторонами своїми діями схвалили та прийняли до виконання господарські зобов`язання за договором поворотної фінансової допомоги.

Відсутність між сторонами договору, оформленого як окремий документ у письмовій формі, не свідчить про недійсність чи нікчемність угоди між сторонами. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Положення ст.ст.1046-1053 ЦК України, які регулюють правовідносини позики, не встановлюють обставин нікчемності правочину внаслідок недотримання письмової форми. Доказів визнання недійсними в судовому порядку договору з надання поворотної фінансової допомоги між сторонами не надано.

Зважаючи, що відповідно до ст.1046 ЦК України договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей, надане позивачем платіжне доручення №39 від 19.09.2018 про перерахування коштів відповідачу є підтвердженням укладення договору.

З приводу інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників даної справи позиція суду ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Також у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Призначення обґрунтованого рішення, зокрема полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, відповідач суду не надав, заперечення проти позовних вимог відповідача суд відхиляє як такі, що не спростовують заявлених позовних вимог.

Отже, у даній справі судом надано відповідь на істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному розумінні, а зроблені в процесі розгляду даного господарського спору заяви не спростовують обставин, встановлених на підставі наявних у справі доказів.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати, що складаються із сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2270,00грн, згідно з приписами ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.4, 11, 42, 46, 47, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 219, 220, 222, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Т-ПС (вул.Промислова, 30, м.Тернопіль, ідентифікаційний код 36509185) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТОТУС СПРІНГС (вул.Промислова, 30, м.Тернопіль, ідентифікаційний код 40648143) 33790 (тридцять три тисячі сімсот дев`яносто)грн 00коп. поворотної фінансової допомоги та 2270 (дві тисячі двісті сімдесят)грн 00коп. в повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судове рішення складено та підписано 17.05.2021.

Суддя Н.О. Андрусик