Господарський суд
Житомирської області
________________________________________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

"18" травня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/278/21

Господарський суд Житомирської області у складі судді Сікорської Н.А.,

розглянувши матеріали позовної заяви

Військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Візин Річ"

про стягнення 504 871,04 грн,

ВСТАНОВИВ:

Військовий прокурор Одеського гарнізону Південного регіону України звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Візин Річ" 504871,04 грн.

Ухвалою суду від 19.03.2021р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.04.2021р.

15.04.2021р. на адресу суду надійшло клопотання від в.о. керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері, в якому викладено клопотання про відкладення судового засідання через неможливість забезпечити участь в засіданні повноважного представника, у зв`язку із створенням Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері та кадровими змінами, які відбулись у ній, а також неукомплектованістю особового складу. Інформацію щодо відкладення просив надіслати на електронну пошту .

Судом встановлено, що згідно наказу Генерального прокурора "Про окремі питання забезпечення початку роботи спеціалізованих прокуратур у військовій та оборонній сфері (на правах окружних)" від 02.03.2021р. №54 заверджено перелік спеціалізованих прокуратур у військовій та оборонній сфері (на правах окружних).

Установлено, що спеціалізовані прокуратури у військовій та оборонній сфері (на правах окружних) реалізовують функції прокуратури відповідно до компетенції в межах територій, визначених додатком до цього наказу.

Згідно додатку до вказаного наказу повноваження спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері з розташуванням у місті Одеса, здійснює Одеська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері (на правах окружної).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що повноваження прокурора, який звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України перейшли до Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері.

Ухвалою суду від 15.04.2021р. розгляд справи відкладено на 18.05.2021р.

17.05.2021р. від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи відповіді Головного управління майна та ресурсів, в якій також просить підготовче засідання провести без представника позивача (а.с.116-125).

Учасники процесу в засідання суду 18.05.2021р. не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом направлення ухвали суду від 15.04.2021р. на електронні адреси учасників справи та додатково засобами поштового зв`язку на адресу відповідача (а.с.112-113, 115). Зокрема, прокурору ухвала була направлена за електронну пошту, яка зазаначена прокурором в клопотанні про відкладення, яке надійшло до суду 15.04.2021.

З огляду на вищевикладене, суд констатує, що ним вчинено всі необхідні та можливі заходи з метою повідомлення учасників справи про розгляд справи судом.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка учасників справи в підготовче судове засідання судом обов`язковою не визнавалась, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності учасників процесу.

Позовні вимоги Військового прокурора Одеського гарнізону мотивовані тим, що відповідач неналежним чином виконав умови договору генерального підряду №67/19 від 10.05.2019р., укладеного між ТОВ "Візин Річ" та Південним ТКЕУ, що призвело до завищення вартості робіт на суму 504871,04 грн.

Обґрунтовуючи звернення до суду від імені Міністерства оборони України, прокурор вказує, що відповідно до п.5 Положення про Міноборони, на останнє покладено обов`язок організовувати роботу в апараті Міноборони, на підприємствах, в установах і організаціях, які належать до сфери його управління, здійснювати контроль за використанням фінансових і матеріальних ресурсів, забезпечувати організацію та вдосконалення бухгалтерського обліку.

Невиконання суб`єктом підприємницької діяльності умов договорів, укладених з військовими частинами, спричиняє шкоду економічним інтересам держави та порушує права держави в особі Міністерства оборони України, як органу управління державного підприємства.

Про порушення інтересів держави Міноборони та Південному ТКЕУ стало відомо ще 24.06.2020р. з висновку складеного за результатами аудиторської перевірки №520/6/22аз.

Однак Міноборони не здійснює захист інтересів держави як суб`єкт владних повноважень, на якого покладено відповідну функцію.

Окрім того, прокурор вказує, що Міністерство оборони України є правонаступником Південного ТКЕУ та фактично є стороною спірних правовідносин за договором генерального підряду №67/19 від 10.05.2019р.

Оскільки Міністерство оборони України, усвідомлюючи порушення економічних інтересів держави, не здійснює жодних заходів щодо їх захисту, прокурор на підставі ст.23 Закону України "Про прокуратуру" звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач, в порядку ст.ст.165, 251 ГПК України, не скористався правом подачі письмового відзиву на позовну заяву, доводи позивача не спростував.

Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закон України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Згідно з абз. 1, 2 ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Відповідно до Рекомендацій Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону, щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені й ефективні органи.

Консультативна рада європейських прокурорів (далі - КРЄП), створена Комітетом міністрів Ради Європи 13.07.2005, у Висновку № 3 (2008) Про роль прокуратури за межами сфери кримінального права наголосила, що держави, у яких прокурорські служби виконують функції за межами сфери кримінального права, мають забезпечувати реалізацію цих функцій згідно з такими, зокрема, принципами: діючи за межами сфери кримінального права, прокурори мають користуватися тими ж правами й обов`язками, що й будь-яка інша сторона, і не повинні мати привілейоване становище у ході судових проваджень (рівність сторін); обов`язок прокурорів обґрунтовувати свої дії та розкривати ці причини особам або інститутам, задіяним або зацікавленим у справі, має бути встановлений законом.

Згідно з пунктом 2 Рекомендації CM/Rec (2012)11 щодо ролі державних прокурорів за межами системи кримінального судочинства, прийнятої Комітетом міністрів Ради Європи 19.09.2012, обов`язками та повноваженнями прокурора за межами системи кримінального провадження є представництво загальних та громадських інтересів, захист прав людини та основоположних свобод, а також підтримка верховенства права. При цьому обов`язки та повноваження прокурорів за межами кримінального судочинства мають завжди встановлюватися та чітко визначатися у законодавстві (пункт 3 цієї Рекомендації).

Європейський суд з прав людини у низці справ роз`яснював, що одна лише участь ("активна" чи "пасивна") прокурора або іншої особи рівнозначної посади може розглядатися як порушення пункту першого статті 6 Конвенції (рішення у справі "Мартіні проти Франції").

Оскільки прокурор, висловлюючи думку з процесуального питання, займає одну зі сторін спору, його участь може створювати для сторони відчуття нерівності (рішення у справі "Кресс проти Франції"). Принцип рівності сторін є одним із елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду в розумінні пункту першого статі 6 Конвенції. Останній потребує "справедливої рівноваги сторін": кожна сторона повинна мати розумну можливість надати свою позицію в умовах, які не створюють для неї суттєвих незручностей порівняно з іншою стороною (рішення у справі "Івон проти Франції", рішення у справі "Нідерест-Хубер проти Швейцарії").

Також, Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити ... скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (рішення від 15.01.2009 у справі "Менчинська проти Росії").

Отже, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Враховуючи зазначене, наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Вищевказана правова позиція об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладена в постанові від 15.05.2019 у справі №911/1497/18.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (частина 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України).

Визначальним для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) №3-рп/99 від 08.04.1999 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Під поняттям "інтереси держави", як об`єктом прокурорського представництва в суді слід розуміти коло специфічних інтересів держави (політичних, економічних, екологічних, соціальних, воєнних, тощо), що входить до предмета ведення (компетенції) органів державної влади, органів місцевого самоврядування (яким законом надано повноваження органу виконавчої влади) і потребують ініціювання судового захисту з боку прокуратури у випадках їх порушення.

Прокурор, вказуючи в позовній заяві про порушення інтересів держави та незахист їх Міністерством оборони України, не зазначає, які саме порушення або загрози порушення інтересів держави існують в даному випадку, а наводить лише судову практику та визначення понять "інтереси держави", "неналежний захист", "здійснення захисту неналежним чином".

Тлумачення приписів ст.53 ГПК України та ст.23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Особливість сучасного конституційного статусу прокурора в суді, деталізованого в процесуальних кодексах та Законі України "Про прокуратуру", полягає у тому, що представництво прокурором інтересів держави у суді носить допоміжний характер, оскільки основну роль у цьому процесі мають відігравати профільні суб`єкти владних повноважень, які повинні самостійно звертатися до суду.

Таким чином, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень (органи державної влади, органи місцевого самоврядування або інші суб`єкти владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах), а не прокурор, між тим для того щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. У кожному випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Враховуючи вищевикладене, суд наголошує на тому, що чинне законодавство України наділяє прокурора правом в окремих випадках здійснювати захист інтересів держави, звертаючись до суду з відповідними позовами в інтересах останньої виключно в особі компетентних суб`єктів владних повноважень.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, вжиття прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Обставини дотримання прокурором процедури, встановленої частинами третьою та четвертою статті 23 Закону України "Про прокуратуру", яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до положень статей 53, 174 Господарського процесуального кодексу України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган, виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з позовом з метою захисту інтересів держави.

При цьому суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен встановлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи, оскільки питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Отже, прокурор, подаючи позов, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме: подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Крім того, суд також зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, та у постанові Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №910/261/20, в межах якої також розглядався позов військового прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України.

В листі №5-2-222 від 03.02.2021р., який направлено на ім`я начальника Головного управління майна та ресурсів Міністерства оборони України Бікчантаєва О.Б. Військовий прокурор Одеського гарнізону повідомляє про пред`явлення позову в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Південного ТКЕУ до ТОВ "Візин Річ" та просить надати копії, перелічених в листі, документів (а.с.78-80).

Слід вказати, що правонаступником Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є Міністерство оборони України.

Разом з тим, вищевказаний лист прокурора №5-2-222 від 03.02.2021р. з невідомих підстав адресовано начальнику Головного управління майна та ресурсів Міністерства оборони України, відносно якого нема відомостей, які функції здійснює вказане управління чи є воно відокремленим структурним підрозділом міністерства тощо.

Зі змісту листа вбачається, що він надісланий не з метою повідомлення про виявлене порушення та надання строку для реагування на таке порушення, а носить інформативний характер щодо звернення прокурора з позовом до суду.

З огляду на викладене, вказаний лист суд не може розцінювати як належний доказ виконання прокурором приписів ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру".

Відносно твердження прокурора, що про порушення інтересів держави Міноборони та Південному ТКЕУ стало відомо ще 24.06.2020р. з висновку, складеного за результатами аудиторської перевірки №520/6/22аз, слід зазначити, що прокурором при зверненні до суду подано платіжне доручення №765 від 28.12.2020р. про сплату КЕВ м. Одеса коштів в сумі 7573,07 грн. з призначенням платежу: "Судовий збір за позовом Південного ТКЕУ; Господарський суд Житомирської області".

Наведений факт свідчить про те, що Південним ТКЕУ вчинялись дії з метою звернення до суду з позовом, що свідчить про реагування ним на порушення ТОВ "Візин Річ", в зв`язку з чим у Міноборони не було необхідності зі свого боку реагувати на виявлене порушення.

Передавальний акт прав, зобов`язань та майна внаслідок реорганізації Південного ТКЕУ до правонаступника - Міністерства оборони України був підписаний лише 15.01.2021р., тобто до цього часу Міноборон, як правонаступник, також не мало об`єктивної можливості відреагувати на виявлене порушення.

Разом з тим, лист прокурора, який адресовано начальнику Головного управління майна та ресурсів Міністерства оборони України про звернення до суду з позовом, датований 03.02.2021р.

Згідно відомостей офіційного сайту Укрпошти (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html) зазначений лист вручено отримувачу 05.02.2021р.

З позовом прокурор звернувся до суду 11.03.2021р., про що свідчить відбиток штемпелю відділення поштового зв`язку на конверті, в якому позовна заява надійшла до суду.

З огляду на період між повідомленням і зверненням прокурора до суду з позовом, який становить 22 робочі дні, суд вважає, що Міністерство оборони України було позбавлене можливості протягом розумного строку перевірити обставини, зазначені прокурором у листі від 03.02.2021р., та подати позов, що не дає можливості суду підтвердити достатність підстав для звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України.

Таким чином, бездіяльність Міністерства оборони України не можна вважати встановленою за умов відсутності належного звернення прокурора до позивача до подання позову з метою надання вказаному уповноваженому суб`єкту владних повноважень можливості відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави.

За положеннями статті 3 Закону України "Про Збройні Сили України", ст.ст. 3, 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» та Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №671 від 26.11.2014, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, яке зокрема, здійснює в установленому порядку відчуження військового майна, передачу його до сфери управління центральних чи місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам та організаціям, які провадять діяльність в інтересах національної безпеки і оборони, та в комунальну власність, надає пропозиції до Кабінету Міністрів України на передачу або реалізацію нерухомого військового майна, яке вивільнене та не планується для використання Збройними Силами України.

Беручи до уваги предмет позову у даній справі, суд зауважує на тому, що Міністерство оборони України є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, окрім того, Міноборони є правонаступником Південного ТКЕУ, тому саме до повноважень останнього належить вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів держави, у зв`язку з неналежним виконанням договору підряду №67/19 від 10.05.2019р.

Враховуючи вищевикладене, прокурор, звертаючись до суду з позовом, не вказав, які саме інтереси держави порушені в даному випадку, не довів належного виконання ним вимог ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" та надання суб`єкту владних повноважень розумного строку для реагування на виявлене порушення, не надав належних доказів на підтвердження усвідомленої пасивної поведінки Міністерства оборони України, яка би втілювалась у нездійсненні останнім захисту інтересів держави у спірних правовідносинах.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що прокуратура в даному випадку не обґрунтувала підстав представництва інтересів держави в особі Міністерства оборони України в суді.

Відповідно до п.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020р. у справі №912/2385/18, з метою забезпечення єдності судової практики у питанні застосування положень ГПК України у справах за позовами прокурорів Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду).

Пунктом 2 ч.1 ст.226 ГПК України встановлено, що суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Враховуючи викладене, позовна заява Військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України підлягає залишенню без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 226 ГПК України.

Згідно з ч.4 ст. 226 ГПК України, особа позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

За приписами ч. 2 ст. 226 ГПК України, про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Враховуючи приписи ст.7 Закону України "Про судовий збір", а також відсутність письмового клопотання про повернення судового збору, питання щодо повернення судового збору судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 226, 233, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Залишити без розгляду позов Військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Візин Річ".

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає апеляційному оскарженню в порядку ст.ст. 255, 256 ГПК України.

Повний текст ухвали виготовлено: 24 травня 2021.

Суддя Сікорська Н.А.

Друк. :

1 - до справи

2 - позивачу (рек. з повідомл, ел.пошта - )

3 - відповідачу (рек з повід., ел.пошта - )

4 - прокурору Одеській спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері (рек. з повідомл, ел.пошта - )