ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року м. Черкаси справа № 925/1226/20

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Нестеренко А.М., за участі представників сторін: позивача - Чепіги А.П. за самопредставництвом (директор), адвоката Расторгуєва О.В., відповідача - адвоката Макеєва В.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, справу за позовом Приватного підприємства «Кристал-гласс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скло-сервіс» про стягнення 67642 грн. 86 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне підприємство «Кристал-гласс» звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скло-сервіс» (далі - відповідач) про стягнення, на підставі укладеного в спрощеній формі договору купівлі-продажу (поставки) продукції, 67642 грн.86 коп. попередньої оплати та відшкодування судових витрат.

Позов мотивований порушенням відповідачем зобов`язання, що виникло із договору купівлі-продажу (поставки), укладеного шляхом виставлення відповідачем рахунку-фактури № СФ-0000866 від 09.06.2020 року і попередньої оплати позивачем зазначеної в рахунку продукції платіжними дорученнями від 19.06.2020 № 756 і від 07.07.2020 № 770. Оплачену продукцію відповідач не поставив, тому позивач вимагає повернення сплачених коштів попередньої оплати.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 01.10.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/1226/20 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 05.11.2020 року.

Ухвалою суду від 05.11.2020 року, за клопотанням відповідача, розгляд справи по суті відкладено на 26.11.2020 року.

В судовому засіданні 26.11.2020 року оголошено перерву в судовому засіданні до 03.12.2020 року.

Відповідач в особі свого представника подав суду:

27.11.2020 року заперечення (вх. № 18545/20 а.с. 42-43), в якому просив розглядати справу в порядку загального позовного провадження з огляду на обраний позивачем спосіб захисту порушеного права та складність справи, повідомив про намір разом з відзивом подати заяви про допит свідків, проведенням певних експертиз, та інші докази, розгляд яких у спрощеному провадженні є неможливим;

01.12.2020 року клопотання (вх. № 18756/20 а.с. 44), в якому повідомив суд про можливе врегулювання спору сторонами шляхом укладання мирової угоди, у зв`язку з чим просив відкласти розгляд справи на іншу дату.

Представник відповідача подав суду засобами електронного зв`язку 03.12.2020 року відповідь на заяву відповідача (вх. № 18833/20 а.с. 45), в якій заперечував проти переходу в загальне позовне провадження, просив відмовити у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, розглянути справу за наявними в ній матеріалами без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав.

Ухвалою суду від 03.12.2020 року задоволено заперечення представника відповідача (вх. № 18545/20 від 27.11.2020 року), призначено розгляд справи № 925/1226/20 за правилами загального позовного провадження, замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, яке призначено на 26.01.2021 року.

Відповідач в особі свого представника подав суду 09.12.2020 року відзив на позовну заяву (вх. № 19214/20 а.с. 51), в якому заперечував проти позову з мотивів необґрунтованості і безпідставності позовних вимог, стверджував, що товар позивачу за здійсненою передоплатою фактично поставлено, наявний спір виник щодо втрати якісних характеристик поставленого товару з вини позивача, тому у задоволенні позову просив суд відмовити повністю.

Ухвалою суду від 26.01.2021 року, за клопотанням відповідача, підготовче засідання відкладено на 02.02.2021 року.

02.02.2021 року відповідач в особі свого представника подав суду доповнення до відзиву (вх. № 1560/21 а.с. 65-66), в якому просив вважати поведінку позивача суперечливою і недобросовісною, а позовні вимоги надуманими, що підтверджено наявністю відкритого кримінального провадження № 0001015.

Крім того, 02.02.2021 року відповідач в особі свого представника подав суду заяву про допит свідків (вх. № 1562/21 а.с. 71-75), в якій просив приєднати до матеріалів справи заяви свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та викликати зазначених осіб для допиту у якості свідків по справі.

Ухвалою суду від 02.02.2021 року за згодою сторін підготовче провадження у справі № 925/1226/20 закрито та розпочато судовий розгляд по суті, у зв`язку з задоволенням клопотання відповідача про виклик свідків (вх. № 1562/21 від 02.02.2021 року) відкладено розгляд справи по суті на 02.03.2021 року.

Відповідач в особі свого представника подав суду 01.03.2021 року пояснення (вх. № 3385/21 а.с. 88-90), в якому вказав на реальність господарської операції, її належне відображення у бухгалтерському обліку відповідача, отриманні податкового кредиту позивачем, що не оскаржено останнім та просив приєднати до матеріалів справи відповідні докази.

Представник позивача подав суду 02.03.2021 року докази в обґрунтування позовних вимог, які просив приєднати до матеріалів справи.

В судовому засіданні 02.03.2021 року поновлено строк для подачі доказів відповідачу, в частині приєднання ком пакт-диску з перепискою у системі «Вайбер» на цифровому носії, як доказу, відмовлено (ухвала суду в протоколі судового засідання), викликані в судове засідання свідки підтвердили свої пояснення, викладені ними у їх заявах від 27.01.2021 року, представники позивача позов з підстав і у розмірі, викладених у їх заявах по суті справи, підтримали і просили задовольнити повністю, представник відповідача позов не визнав і просив суд відмовити у його задоволенні повністю з підстав, викладених у його заявах по суті справи.

Згідно із ст.ст. 233 ч. 6, 240 ч. 1 ГПК України, у судовому засіданні 02.03.2021 року судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши заяв сторін по суті справи, наявні у справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з таких підстав.

За твердженням позивача за наслідком переговорів між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу продукції у спрощений спосіб.

На виконання цього договору відповідач 09.06.2020 року виставив позивачу рахунок-фактуру № СФ-0000866 на оплату продукції: 1) скло триплекс 1124х441, в кількості 48 одиниць, за ціною 302,35 грн., сума без ПДВ 14512,80 грн.; 2) скло триплекс 1593х443, в кількості 54 одиниць, за ціною 425,95 грн., сума без ПДВ 23001,30 грн.; 3) скло триплекс 1563х443, в кількості 44 одиниць, за ціною 418,15 грн., сума без ПДВ 18398,60 грн., а всього з ПДВ 67095 грн.24 коп. (далі - продукція). В рахунку постачальником зазначено ТОВ «Скло-Сервіс», одержувачем ПП «Кристал-Гласс», рахунок дійсний до сплати до 13.06.20 (а.с. 9).

Платіжним дорученням № 756 від 19.06.2020 року позивач - ПП «Кристал-Гласс» сплатив відповідачу ТОВ «Скло-Сервіс» 34095 грн. 24 коп. з призначенням платежу: «передплата за скло згідно рахунку № СФ-0000866 від 09.06.2020 р.» (а.с. 10).

Платіжним дорученням № 770 від 07.07.2020 року позивач - ПП «Кристал-Гласс» сплатив відповідачу ТОВ «Скло-Сервіс» 33547 грн. 62 коп. з призначенням платежу: «сплата за скло згідно рахунку № СФ-0000866 від 09.06.2020 р.» (а.с. 10).

20.07.2020 року позивач надіслав відповідачу на його електронну адресу лист вих. № 20-07/20-7, в якому просив повернути сплачені платіжними дорученнями № 756 від 19.06.2020 року і № 770 від 07.07.2020 року кошти по рахунку № СФ-0000866 від 09.06.2020 року на загальну суму 67642,86 грн. у зв`язку з тим, що поставка оплаченого позивачем товару не відбулася, в листі зазначив свої реквізити для повернення коштів (а.с. 11, докази відправлення на а.с. 11 на звороті).

Відповідач листом № 21/01 від 21.07.2020 року у відповідь на лист вих. № 20-07/20-7 від 20.07.2020 року повідомив позивача, що продукція на суму 67095,24 грн. перевірена по якості і кількості та забрана транспортом позивача 08.07.2020 року, що підтверджено підписом у видатковій накладній, довіреністю № 51 від 08.07.2020 року, які долучено до листа (а.с. 12, докази направлення а.с. 12 на звороті).

Із видаткової накладної № Ш-00004998 від 08.07.2020 року (а.с. 14), доданої відповідачем до листа № 21/01 від 21.07.2020 року, вбачається, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4., як постачальником, відвантажено одержувачу «Кристал Київ» і останнім отримано за замовленням на підставі рахунку-фактури Ш-00004998 від 22.06.2020 року на умовах попередньої оплати продукцію на загальну суму 67090 грн. 77 коп., а саме: 1) скло 2 М1 мм у кількості 292 шт. за ціною 150грн. за 1 шт.; 2) тріплексування 2+2 в кількості 146 шт. за ціною 240 грн. за 1 шт.; 3) плівки ЄВА суп. прозорої 0,38 К38ST-N в кількості 146 за ціною 90 грн. за 1 шт.; 4) шліфування рад. скла 3мм в кількості 1168 за ціною 7 грн. за 1 шт.

Довіреність № 51 від 08.07.2020 року видана ПП`Кристал-Гласс» директору Чепігі А.П. на отримання від ТОВ «Скло-сервіс» цінностей за рахунком-фактурою № СФ-0000866 від 09.06.2020 року із зазначенням їх переліку, підписи уповноваженої особи на ній відсутні (а.с. 14).

04.09.2020 року позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій просив повернути грошові кошти у розмірі 67642 грн. 86 коп., сплачені позивачем на підставі платіжних доручень № 756 від 19.06.2020 року, № 770 від 07.07.2020 року у зв`язку з невиконанням поставки товару, вказаного у рахунку-фактурі № СФ-0000866 від 09.06.2020 року. В разі невиконання претензії позивач попередив відповідача про можливість звернення до господарського суду за вирішенням цього спору (а.с. 15, докази направлення а.с. 16).

Претензія позивача залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Із заяв свідків ОСОБА_1 від 27.01.2021 року (а.с. 72), ОСОБА_2 від 27.01.2021 року (а.с. 73), ОСОБА_3 від 27.01.2021 року (а.с. 74), ОСОБА_4 від 27.01.2021 року (а.с. 75), їх показань в засіданні суду слідує, що вони є працівниками відповідача, виконували замовлення позивача на поставку продукції і бачили, як продукція за цим замовленням завантажувалась в автомобіль позивача, продукцію отримав водій ОСОБА_5 .

Отже, предметом спору, що розглядається у даній справі, є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про повернення грошових коштів попередньої оплати в розмірі 67642 грн. 86 коп.

Спірні правовідносини сторін виникли із договору купівлі-продажу (поставки) продукції, який сторонами у формі єдиного документа не вчинявся, укладений у електронній формі шляхом направлення відповідачем 09.06.2020 року рахунку-фактури № СФ-0000866 і оплатою позивачем продукції, зазначеною у рахунку, платіжними дорученнями № 756 від 19.06.2020 року і № 770 від 07.07.2020 року на загальну суму 67642 грн. 86 коп. Вимоги позивача і заперечення відповідача витікають із прав і зобов`язань сторін за цим договором.

За правовою природою віднесені до договірних зобов`язань поставки, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір - розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусового виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу (ГК) України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 205 ЦК України визначені вимоги до форми правочину, способів волевиявлення. Згідно з частинами 1, 2 цієї статті ЦК, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Розділ I книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про зобов`язання, зокрема:

зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509);

сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (ч.ч. 1, 3 ст. 510);

одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525);

зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526);

кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (ч. 2 ст. 527);

якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530);

зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 598);

зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599);

порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610);

у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (п. 3 ч. 1 ст. 611);

боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612).

Розділ IІ книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про договір, зокрема:

договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626);

відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627);

зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628);

договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629);

ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається (ч.ч. 1-3 ст. 632);

договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638);

договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639);

договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.ч. 1, 2 ст. 640).

Підрозділом І розділу ІІІ книги 5 ЦК України визначено окремі види договірних зобов`язань.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З огляду на викладені обставини справи і наведені норми законодавства суд вбачає, що пропозиція відповідача поставити продукцію, оформлена рахунком-фактурою № СФ-0000866 від 09.06.2020 року, позивачем прийнята і виконана шляхом попередньої оплати зазначеної в рахунку продукції платіжними дорученнями № 756 від 19.06.2020 року і № 770 від 07.07.2020 року на загальну суму 67642 грн. 86 коп. Доказів належного виконання договірного зобов`язання з поставки позивачу продукції, зазначеною в рахунку-фактурі № СФ-0000866 від 09.06.2020 року на загальну суму 67642,86 грн. відповідачем не надано, відтак вимогу позивача про стягнення цієї суми грошових коштів попередньої оплати продукції суд визнає обґрунтованою, доказаною і такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 76, ч. 1 ст. 77, ч. 1 ст. 79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно з ч. 2 ст. 87 ГПК України, на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.

Враховуючи наведені норми господарського процесуального законодавства суд вважає, що подані відповідачем докази обґрунтування заперечень проти позову, в тому числі і показання свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не спростовують попереднього висновку про доведеність позивачем своїх позовних вимог.

Судом прийнято до уваги посилання представника відповідача на необхідність врахування правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) щодо заборони суперечливої поведінки учасників правочину, проте за обставин даної справи підстав для застосування цієї доктрини суд не вбачає.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України, беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відтак, з огляду на встановлені обставини справи та викладені норми законодавства суд вважає позов обґрунтованим, доказаним і таким, що підлягає задоволенню повністю. Доводи відповідача, приведені ними в обґрунтування заперечень проти позову, господарський суд відхиляє через їх невідповідність встановленим фактичним обставинам справи та вказаним вище нормам чинного законодавства.

У позові позивач заявив вимогу про відшкодування понесених судових витрат у виді сплаченого судового збору і витрат на професійну правничу допомогу.

Платіжним дорученням № 826 від 16.09.2020 року позивачем сплачено 2102 грн. судового збору за подання позову.

Обґрунтовуючи розрахунок судових витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 11000 грн., представник позивача адвокат Расторгуєв О.В. надав суду: копію договору про надання правової допомоги від 01.09.2020 року, укладеного позивачем з адвокатським бюро «Расторгуєва Олександра»; копію додаткової угоди №1 від 01.09.2020 року до договору про надання правової допомоги від 01.09.2020 року; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серії КС № 5165/10 від 29.05.2014 року; копію посвідчення адвоката України; ордер Серії АІ № 1053293 від 03.09.2020 року; копії платіжних доручень № 815 від 07.09.2020 року на суму 4500грн., № 825 від 16.09.2020 року на суму 6500 грн., сплачених позивачем на користь адвокатського бюро «Расторгуєва Олександра» за надання юридичних послуг згідно договору від 01.09.2020 року.

Судом враховано, що між позивачем - приватним підприємством «Кристал-гласс», як клієнтом, та адвокатським бюро «Расторгуєва Олександра», укладено договір про надання правової допомоги від 01.09.2021 року, в якому сторони погодили зокрема наступне:

п. 3.1. - розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього договору правову допомогу, порядок та строки оплати гонорару визначається сторонами окремо додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору.

01.09.2020 року до договору про надання правової допомоги № від 01.09.2020 року сторонами укладено додаткову угоду №1, в якій п. 2. визначено вартість послуг (гонорар) наступну:

підготовка претензії ТОВ «Скло-сервіс» про повернення сплачених грошових коштів в сумі 67642 грн. 86 коп. по рахунку № СФ-866 від 09.06.2020 року, що включає в себе збір матеріалів (документів, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог) для підготовки претензії - 4500 грн.;

підготовка позовної заяви до господарського суду Черкаської області про стягнення сплачених грошових коштів в сумі 67642 грн. 86 коп. по рахунку № СФ-866 від 09.06.2020 року, у випадку відмови у задоволенні вимог, заявлених у претензії - 2000 грн.;

представництво інтересів у суді першої інстанції (за одну справу) орієнтовно за три судових засідання - 4500 грн.

Згідно з п. 4.1. додаткової угоди оплата за надані юридичні послуги здійснюються в порядку 100 % передоплати гонорару, визначеного в п.2 додаткової угоди протягом 2-х календарних днів з дати її підписання.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч. 1 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За ч.ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Наявні в матеріалах справи докази надання позивачу професійної правничої допомоги у даній справі, з урахуванням погоджених розцінок за послуги з надання правничої допомоги, підтвердження доказів фактичної оплати наданих послуг, дають суду достатні підстави для покладення витрат позивача на отримання правничої допомоги на сторону відповідача.

На підставі статті 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2102 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11000 грн., а разом 13102 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 145, 233, 234, 236-240, 255, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Скло-сервіс», , місцезнаходження: 18003, м. Черкаси, вул. Різдвяна, б. 173/6 на користь Приватного підприємства «Кристал-гласс», , місцезнаходження: 02090, м. Київ, вул. Калачевська, 11 - 67642 грн. 86 коп. боргу, 13102 грн. судових витрат

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 14.05.2021 року.

Суддя В.М. Грачов