ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"24" травня 2021 р. Справа № 916/1388/21

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Малярчук І.А.,

за участю представників:

від заявника: не з`явився

від Одеської митниці Держмитслужби: не з`явився

ПрАТ «Іллічівськзовніштранс»: не з`явився,

розглянувши заяву ОСОБА_1. (ОСОБА_1.) (АДРЕСА_1 (VC), Італія; адреса представника - Бажанова В.О.: 01133, м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 36 Д, офіс 54.2; електронна пошта представника: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до Приватного акціонерного товариства «Іллічівськзовніштранс» (68000, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Промислова, 73а), за участю третьої особи - Одеської митниці Держмитслужби (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21 А) про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

20.05.2021р. за вх.№4-47/21 до Господарського суду Одеської області надійшла заява ОСОБА_1 (ОСОБА_1.) до ПрАТ «Іллічівськзовніштранс», за участю третьої особи - Одеської митниці держмитслужби, в якій заявник просить суд до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_1. до ПрАТ «Іллічівськзовніштранс», за участю третьої особи - Одеської митниці Держмитслужбим про захист прав інтелектуальної власності на ТМ: 1) заборонити Одеській митниці Держмитслужби (65078, м. Одеса, вул.Лип Івана та Юрія, буд. 21 А, ідентифікаційний код: 43333459) здійснювати митне оформлення товарів: товар № 16 Куртки шкіряні - 2 шт., торговельна марка "ІНФОРМАЦІЯ_2"; товар № 21 Куртки текстильні для чоловіків, з бавовни - 8 шт., торговельна марка "ІНФОРМАЦІЯ_2"; заявлених до митного оформлення ПрАТ «Іллічівськзовніштранс» (Україна, м. Чорноморськ, вул. Промислова, 7) згідно митної декларації типу ЕК11АА від 28.04.2021р. №UA500080/2021/005892; 2) накласти арешт на товари: товар № 16 Куртки шкіряні - 2 шт., торговельна марка "ІНФОРМАЦІЯ_2"; товар №21 Куртки текстильні для чоловіків, з бавовни - 8 шт., торговельна марка "ІНФОРМАЦІЯ_2", заявлені до митного оформлення ПрАТ «Іллічівськзовніштранс» (Україна, м. Чорноморськ, вул. Промислова, 7) згідно митної декларації типу ЕК11АА від 28.04.2021р. №UA500080/2021/005892.

Ухвалою суду від 21.05.2021р. призначено заяву про забезпечення позову від 20.05.2021р. за вх.№4-47/21 до розгляду у судовому засіданні на 24.05.2021р. о 15год.40хв., зобов`язано ОСОБА_1 надати суду: докази, що підтверджують продовження митницею призупинення митного оформлення спірного товару; зобов`язано Одеську митницю Держмитслужби надати суду: надати інформацію щодо стану митної процедури за митною декларацією типу ЕК11АА від 28.04.2021р. №UA500080/2021/005892; запропоновано ПрАТ "Іллічівськзовніштранс" подати заперечення щодо заяви про забезпечення позову.

Електронною поштою 24.05.2021р. за вх.№13899/21 від ОСОБА_1. до суду надійшов лист Одеської митниці Держмитслужби №7.10-3/18-03/10/6458 від 21.05.2021р., із якого вбачається, що строк призупинення митного оформлення товару за митною декларацією типу ЕК11АА від 28 квітня 2021 року №UА 500080/2021/005892 продовжено з 20.05.2020р. на строк 10 робочих днів.

Так, в обґрунтування заявленого ОСОБА_1. послалось на те, що є власником міжнародної реєстрації комбінованої торгівельної марки " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (свідоцтво НОМЕР_1 від 19.07.1994р.), дію якого поширено на Україну. Зазначену реєстрацію внесено до митного реєстру об`єктів права інтелектуальної власності під №97. Правова охорона за свідоцтвом на ТМ поширюється, зокрема, на предмети одягу. 05.05.2021р. на адресу електронної пошти представника заявника надійшов лист Одеської митниці Держмитслужби від 05.05.2021р. №2021/023/1101 про призупинення митного оформлення наступних товарів, що належать до предметів одягу: товар №16 Куртки шкіряні - 2 шт., торговельна марка "ІНФОРМАЦІЯ_2"; товар №21 Куртки текстильні для чоловіків, з бавовни - 8 шт., торговельна марка "ІНФОРМАЦІЯ_2", заявлених до митного оформлення ПрАТ «Іллічівськзовніштранс» згідно митної декларації типу ЕК11АА від 28 квітня 2021 року №UА 500080/2021/005892. За змістом вказаного листа держмитслужби, відправником (експортером) товару також є відповідач. Із долучених митницею до листа №2021/023/1101 фотознімків заявник встановив, що товари дійсно є такими, що підозрюються в порушенні прав інтелектуальної власності заявника на ТМ, виходячи з наступного: у країні походження товарів не здійснюється виробництво оригінальних товарів заявника, маркованих його ТМ; вказаному виробнику товарів заявником не надавалось жодних прав на використання ТМ, в тому числі, право наносити ТМ на товари; відповідачу не надавалось жодних прав на використання ТМ, в тому числі, шляхом експорту (реекспорту) товарів, на які нанесено ТМ; товари переміщувалися не в упаковці, в якій переміщуються оригінальні товари позивача (дані про зовнішній вигляд такої упаковки внесено до митного реєстру об`єктів права інтелектуальної власності стосовно ТМ); зовнішній вигляд етикеток товарів, фурнітури, тканини, з якої виготовлено товари, не відповідає зовнішньому вигляду оригінальних товарів заявника, маркованих його ТМ.

Також заявник зазначає, що ним 14.05.2021р. до Одеської митниці Держмитслужби було подано клопотання з повідомленням про намір застосувати до вищепоіменованих товарів процедуру знищення відповідно до ст.401 Митного кодексу України, про продовження строків призупинення митного оформлення товарів на 10 (десять) робочих днів та надання зразків товару для проведення відповідної експертизи.

Крім того, заявник вказав, що, у зв`язку із встановленням вищезазначених обставин, має намір подати позов, предметом якого буде: заборона відповідачу здійснювати використання ТМ, що належить заявнику, та позначення, які є схожими настільки, що їх можна сплутати з ТМ; зокрема шляхом нанесення ТМ та такого позначення на продукцію (товар), зберігання продукції із нанесеним позначенням, пропонування продукції із нанесеним позначенням для продажу, продаж, імпорт (ввезення), експорт (вивезення), реекспорт, застосування такого позначення в рекламі, діловій документації, мережі Інтернет; вилучення з цивільного обороту та знищення товарів.

Поряд із цим заявник відзначає, що з врахуванням положень п.10 ст.399 МК України призупинення митного оформлення товарів, щодо яких виявлено ознаки порушення прав інтелектуальної власності при митному оформленні, має обмежені законом строки (у випадку задоволення клопотання до Одеської митниці Держмитслужби від 14.05.2021р. про продовження строків призупинення митного оформлення товарів на 10 (десять) робочих днів - до 02.06.2021р. включно).

Заявник має побоювання, що у випадку невжиття заходів забезпечення, про які він просить суд, до вирішення в суді спору по суті, буде здійснено митне оформлення товарів, та, в подальшому, їх доставлення відповідачу, як наслідок, в разі підтвердження судом такого порушення, виконання рішення суду буде неможливим.

При цьому заявник вважає, що заходи забезпечення позову, про які він просить, не спричинятимуть збитків відповідачу, а тому необхідність в зустрічному забезпеченні - відсутня.

На підтвердження власної заяви ОСОБА_1. подало до суду лист Відділення експертизи на позначення та промислові зразки №672 від 02.10.2020р., повідомлення Одеської митниці Держмитслужби №2021/023/П01 від 05.05.2021р., копії фотознімків товарів, митне оформлення яких призупинено, копію клопотання від 14.05.2021р. про продовження строків призупинення митного оформлення, лист Одеської митниці Держмитслужби №7.10-3/18-03/10/6458 від 21.05.2021р. про продовження строку призупинення митного оформлення.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За положеннями ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.137 ГПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Заява про забезпечення позову у вигляді арешту на морське судно розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження після її подання без повідомлення особи, яка подала заяву, та особи, яка є відповідальною за морською вимогою. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову. Якщо на момент постановлення ухвали про арешт судна позов по суті морської вимоги до особи, яка є відповідальною за морською вимогою, не поданий, в ухвалі про арешт судна суд зазначає строк, протягом якого особа, що подала заяву про арешт морського судна, зобов`язана подати такий позов та надати відповідне підтвердження суду (ч.ч.1, 2, 3, 5, 6 ст.140 ГПК України).

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника по забезпеченню позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Також заходи забезпечення позову не є додатковим засобом відповідальності або стимулювання відповідача до виконання певних дій, а діють виключно як засіб забезпечення ефективного вирішення існуючого спору та реального виконання рішення суду.

Під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч.2, 5, 6, 7 ст.137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарського процесуального кодексу України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Вищевикладене відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 15.05.2019р. у справі №910/688/13.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому підстава вжиття заходів забезпечення позову, як ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, також має бути підтверджена відповідними доказами, які б підтверджували обставини, на які посилається заявник, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість того, що невжиття заявленого заходу забезпечення позову може призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Слід зазначити, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019р. набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).

Із листа Відділення експертизи заявок на позначення та промислові зразки №672 від 02.10.2020р. вбачається, що міжнародна реєстрація НОМЕР_1 від 23.03.1994р. діє на території України у повному обсязі з 23.03.1994р., підтвердженням чого слугує копія міжнародної реєстрації станом на 28.09.2020р.

За повідомленням Одеської митниці Держмитслужби №2021/023/П01 від 05.05.2021р., під час здійснення митого контролю та митного оформлення товарів виявлено та призупинено на строк 10 робочих днів (до 19.05.2021р. включно) митне оформлення товарів, що підозрюються у порушенні прав інтелектуальної власності, а саме: товар №16 Куртки шкіряні - 2 шт., торговельна марка "ІНФОРМАЦІЯ_2"; товар №21 Куртки текстильні для чоловіків, з бавовни - 8 шт., торговельна марка "ІНФОРМАЦІЯ_2", заявлених до митного оформлення ПрАТ «Іллічівськзовніштранс» (відправник/експортер, декларант) згідно митної декларації типу ЕК11АА від 28.04.2021 року №UА 500080/2021/005892; власник товару - SOUTH ORGANIZASYON ТURIZM LTD. STI. (Турція); виробник товару - SOUТH ORGANIZASYON TURIZM LIMITED SIRKETI; країна походження товару - Турція; країна відправлення - Україна; напрямок переміщення - реекспорт. У повідомленні також наведеного наступний опис ознак товарів, за якими митний орган дійшов висновку, що товари є такими, що підозрюються у порушенні прав інтелектуальної власності: товар не ідентифікований як оригінальний; виробник товарів та країна виробництва не відповідають даним, занесеним до митного реєстру щодо виробника та країни виробництва оригінального товару; експортер товару не визначений правовласником як експортер оригінального товару; пакування товару, переміщення товару в одній партії з іншими товарами, маркованими різними торговельними марками, вказує на не оригінальне походження товарів.

Відтак, з огляду на наявні матеріали заяви та предмет позовних вимог, суд зазначає про наявність обґрунтованих припущень, що невжиття заходів, про які просить заявник, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду (у разі прийняття судом рішення про задоволення/часткове задоволення позову позивача) або ефективний захист чи поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернеться до суду.

З огляду на що, підлягає судом задоволенню у повному обсязі заява ОСОБА_2 про забезпечення позову 20.05.2021р. за вх.№4-47/21, а саме щодо: до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_1. до ПрАТ «Іллічівськзовніштранс», за участю третьої особи - Одеської митниці Держмитслужбим про захист прав інтелектуальної власності на ТМ: 1) заборонити Одеській митниці Держмитслужби (65078, м. Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, буд. 21 А, ідентифікаційний код: 43333459) здійснювати митне оформлення товарів: товар № 16 Куртки шкіряні - 2 шт., торговельна марка "ІНФОРМАЦІЯ_2"; товар № 21 Куртки текстильні для чоловіків, з бавовни - 8 шт., торговельна марка "ІНФОРМАЦІЯ_2"; заявлених до митного оформлення ПрАТ «Іллічівськзовніштранс» (Україна, м. Чорноморськ, вул. Промислова, 7) згідно митної декларації типу ЕК11АА від 28.04.2021р. №UA500080/2021/005892; 2) накласти арешт на товари: товар № 16 Куртки шкіряні - 2 шт., торговельна марка "ІНФОРМАЦІЯ_2"; товар №21 Куртки текстильні для чоловіків, з бавовни - 8 шт., торговельна марка "ІНФОРМАЦІЯ_2", заявлені до митного оформлення ПрАТ «Іллічівськзовніштранс» (Україна, м. Чорноморськ, вул. Промислова, 7) згідно митної декларації типу ЕК11АА від 28.04.2021р. №UA500080/2021/005892.

Поряд із цим суд вбачає, що застосування заходів забезпечення позову у даному спорі запровадить законні обмеження, наявність яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод для виконання рішення суду в разі повного чи часткового задоволення позовних вимог.

Так, вжиті судом заходи забезпечення позову відповідають процесуальним нормам, що регулюють дані правовідносини, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Одночасно, суд вважає, що у даному випадку вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи унеможливлення виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу, мають суто процесуальний "забезпечувальний" характер та їх вчинення жодним чином не впливає на вирішення справи по суті.

Керуючись ст.136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову 20.05.2021р. за вх.№4-47/21.

2. Заборонити Одеській митниці Держмитслужби (65078, м. Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, буд. 21 А, ідентифікаційний код: 43333459) здійснювати митне оформлення товарів: товар № 16 Куртки шкіряні - 2 шт., торговельна марка "ІНФОРМАЦІЯ_2"; товар № 21 Куртки текстильні для чоловіків, з бавовни - 8 шт., торговельна марка "ІНФОРМАЦІЯ_2", заявлених до митного оформлення ПрАТ «Іллічівськзовніштранс» (Україна, м. Чорноморськ, вул.Промислова, 7) згідно митної декларації типу ЕК11АА від 28.04.2021р. №UA500080/2021/005892.

3. Накласти арешт на товари: товар № 16 Куртки шкіряні - 2 шт., торговельна марка "ІНФОРМАЦІЯ_2"; товар №21 Куртки текстильні для чоловіків, з бавовни - 8 шт., торговельна марка "ІНФОРМАЦІЯ_2", заявлені до митного оформлення ПрАТ «Іллічівськзовніштранс» (Україна, м. Чорноморськ, вул. Промислова, 7) згідно митної декларації типу ЕК11АА від 28.04.2021р. №UA500080/2021/005892.

3. Стягувачем за даною ухвалою є: ОСОБА_1. (ОСОБА_1.) (АДРЕСА_1 (VC), Італія; адреса представника - Бажанова В.О.: 01133, м.Київ, вул. Євгена Коновальця, 36 Д, офіс 54.2; електронна пошта представника: ІНФОРМАЦІЯ_1).

4. Боржниками за даною ухвалою є: Одеська митниця Держмитслужби (65078, м.Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, буд. 21 А, ідентифікаційний код: 43333459); Приватне акціонерне товариство «Іллічівськзовніштранс» (68000, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Промислова, 73а, ).

5. Зобов`язати ОСОБА_1. (ОСОБА_1.) у строк до 04.06.2021р. подати Господарському суду Одеської області докази звернення до суду із позовом до ПрАТ «Іллічівськзовніштранс», за участю третьої особи - Одеської митниці Держмитслужбим про захист прав інтелектуальної власності на ТМ.

6. У відповідності до ч.2 ст.235 ГПК України ухвала набрала законної сили 24.05.2021р. та згідно ч.8 ст.140, ч.2 ст.254, п.4 ч.1 ст.255 ГПК України підлягає оскарженню в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її винесення. Згідно ч.8 ст.140 ГПК України оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

7. Згідно ч.1 ст.144 ГПК України ухвала підлягає негайному виконанню.

8. Ухвала може бути пред`явлена до примусового виконання у строки, визначені ст.12 Закону України „Про виконавче провадження".

Суддя Малярчук Ірина Анатоліївна