РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.05.2021Справа № 910/2928/21

За позовом Приватного акціонерного товариства "Лівобережжяінвест";

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Л`Кафа груп";

про стягнення 812 195,90 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Дюбко С.П.

Представники:

Від позивача: Шостак О.М., представник, довіреність № 60/2021 від 01.03.2021 р.;

Від відповідача: не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Лівобережжяінвест" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Л`Кафа груп" про стягнення 812 195,90 грн. В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на те, що відповідачем не сплачена заборгованість за договором оренди № 156 від 18.05.2020, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 397 382,22 грн основної заборгованості, 397 382,22 грн штрафу, 3 364,13 грн трьох відсотків річних та 14 067,33 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 року відкрито провадження у справі № 910/2928/21 та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін, розгляд справи призначено на 23.03.2021 року.

У судових засіданнях 23.03.2021 та 20.04.2021 оголошувалась перерва в слуханні справи.

Під час розгляду спору 20.04.2021 р. представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача судове засідання 20.04.2021 не з`явився, хоча про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

З огляду на наведене та з урахуванням того, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ

18 травня 2020 року між ПрАТ «ЛІВОБЕРЕЖЖЯІНВЕСТ» (надалі - «Позивач» або «Орендодавець») та ТОВ «Л`КАФА ГРУП» (надалі - «Орендар» або «Відповідач») було укладено договір оренди № 156, посвідчений Поліщуком О.Ю., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 743, за яким орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування приміщення, що розташоване у нежитловій будівлі Торговельно-розважального центру «PAЙON» за адресою: вул. Миколи Лаврухіна, буд. 4, м. Київ, 02222.

10 листопада 2020 року позивач та відповідач уклали договір про дострокове розірвання договору оренди № 156 від 18.05.2020 (надалі - договір про дострокове розірвання).

Відповідно до ч. 1, 2 п. 3 договору про розірвання відповідач визнав та підтвердив, що має заборгованість перед позивачем зі сплати орендної плати, експлуатаційних та комунальних платежів у розмірі 397 382,22 грн.

Відповідно до ч. 2 п. 3 договору про розірвання відповідач зобов`язався сплатити Заборгованість у розмірі 397 382,22 грн до 10 листопада 2020 року.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує, що відповідач свої зобов`язання щодо сплати заборгованості в розмірі 397 382,22 грн. не виконав, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідач контррозрахунку заявленої до стягнення суми основного боргу до суду не надав та не надіслав.

Докази здійснення відповідачем оплати заборгованості у розмірі 397 382,22 грн. в матеріалах справи відсутні та відповідачем до матеріалів справи не залучені.

Оскільки доказів належної оплати заборгованості суду не надано, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення 397 382,22 грн. заборгованості за договором оренди, а відповідач належними і допустимими доказами не довів суду належного виконання ним своїх зобов`язань, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми основного боргу за договором № 156 від 18.05.2020 р. у сумі 397 382,22 грн. визнаються судом такими, що підлягають задоволенню.

Позивач за прострочення строків сплати заборгованості, керуючись пунктом 4 договору про дострокове розірвання нарахував та просить стягнути з відповідача 397 382,22 грн. штрафу.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 4 договору про дострокове розірвання сторони передбачили, що у випадку затримки (несвоєчасної оплати), неповної оплати та/або неоплати зобов`язання Орендаря передбаченого пунктом 3 цього Договору про дострокове розірвання Договору оренди, щодо оплати заборгованості, що триває більше 20 (двадцяти) календарних днів від строку передбаченого пунктом 3 цього Договору Орендар сплачує на письмову вимогу Орендодавця штраф у розмірі суми несплаченої заборгованості.

Здійснивши перерахунок штрафу, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов`язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу підлягають задоволенню повністю у розмірі 397 382,22 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 14067,33 грн. інфляційних втрат та 3 364,13 грн. 3% річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов`язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення 3 364,13 грн. 3 % річних та 14067,33 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю відповідно за визначений позивачем період.

Як встановлено судом, відповідач не скористався наданими йому ст. 46 Господарського процесуального кодексу України правами, жодного доказу на спростування доводів позивача, або доказів, які б свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлені до стягнення кошти, суду не надав.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Л`Кафа груп" (02140, місто Київ, вулиця Гришка, будинок 8-В; ідентифікаційний код 40242799) на користь Приватного акціонерного товариства "Лівобережжяінвест" (01032, місто Київ, вулиця бульвар Т. Шевченка, будинок 33; ідентифікаційний код 35391700) 397 382 (триста дев`яносто сім тисяч триста вісімдесят дві) грн. 22 коп. основної заборгованості, 397 382 (триста дев`яносто сім тисяч триста вісімдесят дві) грн. 22 коп. штрафу, 14 067 (чотирнадцять тисяч шістдесят сім) грн. 33 коп. інфляційних втрат, 3 364 (три тисячі триста шістдесят чотири) грн. 13 коп. 3% річних та судовий збір у розмірі 12 182 (дванадцять тисяч сто вісімдесят дві) грн. 94 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20.05.2021 р.

Суддя О.В. Мандриченко