РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.05.2021Справа № 910/2956/21

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна група "Доломіт"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Белнафтогаз"
простягнення 466959,90 грн,
Суддя Смирнова Ю.М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельна група "Доломіт" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Белнафтогаз" 466959,90 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору на відпуск паливно-мастильних матеріалів (ПММ) №ДГ-0005921 від 02.07.2019 в частині поставки товару у визначений цим правочином строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.03.2021 на підставі ст.174 Господарського процесуального кодексу України позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна група "Доломіт" було залишено без руху.

Позивачем у строк, встановлений судом, усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 відкрито провадження у справі №910/2956/21; вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено відповідачу строки для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов.

Частиною 5 ст.176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст.242 цього Кодексу, та з додержанням вимог ч.4 ст.120 цього Кодексу.

Відповідно до ч.11 ст.242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За приписами ч.1 ст.7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом із повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Станом на дату розгляду справи по суті до суду надійшло рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №124, відповідно до якого ухвала Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 була вручена відповідачу 02.04.2021.

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

02.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельна група "Доломіт" (покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Белнафтогаз" (постачальник, відповідач) було укладено договір на відпуск паливно-мастильних матеріалів (ПММ) №ДГ-0005921 (договір) відповідно до умов якого постачальник зобов`язується організовувати та забезпечувати заправку паливно-мастильними матеріалами автотранспорту покупця, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати відпущені паливно-мастильні матеріали (надалі іменуються "ПММ"). Відпуск ПММ здійснюється у мережі автозаправних станцій постачальника (надалі іменується - мережа АЗС). Мережа АЗС - автозаправні станції, що працюють під ТМ "БРСМ Нафта", на якиж покупець має право отримати ПММ відповідно до умов цього договору. З інформацією про перелік А3С покупець може ознайомитися в мережі інтернет на сайті: www.brsm-nafta.com, асортимент, кількість (обсяг), ціна за відповідну одиницю виміру ПММ визначаються рахунку-фактурі. У вартість ПММ за даним договором включена вартість послуг зі зберігання та відпуску ПММ на АЗС (п.п.1.1, 1.2, 1.3, 1.5 договору).

Розрахунки та відпуск пального за талонами: покупець оплачує постачальникові вартість ПММ в асортименті, кількості та за ціною згідно з виставленим рахунком-фактурою протягом 1 (одного) календарного дня з моменту виставлення рахунку-фактури. Ціна ПММ зазначена у рахунку-фактурі є остаточною, при цьому виставлений рахунок-фактура є офертою, а акцептом вважається його оплата. Вартість оплачених ПММ не змінюється. ПММ відпускаються у кількості та за ціною відповідно до оплаченого рахунку-фактури. У разі прострочення строку оплати рахунку-фактури ціна на ПММ визначається за поточними цінами, діючими на день оплати. Розрахунок здійснюється у безготівковому вигляді шляхом банківського переказу грошових коштів на рахунок постачальника. Постачальник на підтвердження свого обов`язку, що випливає з цього договору, видає безоплатно покупцеві бланки-дозволи відповідного номіналу, марки на всю кількість оплачених ПММ згідно з рахунком-фактурою. Бланки-дозволи, у розумінні цього договору, є разовими та мають строк дії (строк дії бланку-дозволу зазначається на зворотній стороні бланку-дозволу). Бланки-дозволи після отримання ПММ за цим договором вважаються погашеними та, відповідно, є недійсними. Після закінчення строку дії бланки-дозволи вважаються недійсними, не приймаються в мережі АЗС постачальника. При цьому, постачальник залишає за собою право після закінчення строку дії бланків-дозволів, на підставі накладної на повернення, замінити такі бланки-дозволи на діючі, з перерахунком вартості ПММ за цінами, діючими на день такого обміну. Під час видачі бланків-дозволів постачальник видає покупцю видаткову накладну. В день перерахування покупцем на банківський рахунок постачання відповідної суми попередньої оплати за ПММ постачальник видає покупцю податкову накладну на суму переплати. Право власності на ПММ переходить до покупця в момент відпуску ПММ покупцю на АЗС на підставі бланків-дозволів (талонів) (п.п.2.1, 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3, 2.1.4 договору).

Розрахунки та відпуск пального за електронною паливною карткою (смарт-картка) -літрова. Покупець оплачує постачальникові вартість ПММ в асортименті, кількості та за ціною згідно з виставленим рахунком-фактурою протягом 1 (одного) календарного дня з моменту виставлення рахунку-фактури. Ціна ПММ зазначена у рахунку-фактурі є остаточною, при цьому виставлений рахунок-фактура є офертою, а акцептом вважається його оплата. Вартість оплачених ПММ не змінюється. ПММ відпускаються у кількості та за ціною відповідно до оплаченого рахунку-фактури. У разі прострочення строку оплати рахунку-фактури ціна на ПММ визначається за поточними цінами діючими на день оплати. Розрахунок здійснюється у безготівковому вигляді шляхом банківського переказу грошових коштів на рахунок постачальника. Постачальник на підтвердження свого обов`язку, що випливає з цього договору, видає безоплатно покупцеві в користування електронну паливну картку (смарт-картку) літрову, на умовний рахунок якої зараховуються попередньо оплачені ПММ відповідного номіналу, марки, на всю кількість оплачених ПММ згідно з рахунком-фактурою. ПММ, зараховані на смарт-картку літрову можуть бути використані покупцем протягом року з моменту її поповнення, що вказано у видатковій накладній. Після закінчення строку використання ПММ, зарахованих на смарт-картку літрову, постачальник залишає за собою право перерахувати залишок невикористаних ПММ по ціні на день перерахунку. Смарт-картка літрова, надана покупцю в користування, має свій серійний номер і ПІН-код та є дійсною упродовж строку дії даного договору. Покупець за бажанням може отримати декілька смарт-карток. Смарт-картки передаються покупцю у кількості, згідно з домовленістю сторін, за актом приймання-передачі, який є невід`ємною частиною цього договору. Подальше поповнення смарт-карток літрових здійснюється шляхом поповнення попередньо оплачених ПММ відповідного номіналу, марки, на всю кількість оплачених ПММ згідно з рахунком- фактурою з розподілом на відповідні смарт-картки. Постачальник видає покупцю видаткову та податкову накладну по даті оплати відповідної кількості, виду та марки ПММ. Право власності на ПММ переходить до покупця в момент відпуску ПММ покупцю на АЗС на підставі електронних паливних карток (смарт-карток) літрових (п.п.2.2.1, 2.2.2, 2.2.4, 2.2.5 договору).

Відповідно до п.п.6.1, 6.2 договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.6.1 цього договору та закінчується 31.12.2020. У разі, якщо жодна зі сторін не заявить про його припинення за один місяць до закінчення строку його дії, договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік на тих самих умовах.

На виконання умов укладеного між сторонами правочину позивачем було сплачено відповідачу 5363950,00 грн, що підтверджується виписками банку з рахунку позивача за період з 10.07.2019 по 14.05.2020, копії яких наявні в матеріалах справи.

В свою чергу, відповідачем було поставлено позивачу товар на загальну суму 4897451,90 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін видатковими накладними №РН-0054761 від 31.07.2019 на суму 171011,52 грн, №РН-0082682 від 30.09.2019 на суму 289180,65 грн, №РН-0078870 від 04.10.2019 на суму 123950,00 грн, №РН-0093180 від 31.10.2019 на суму 402322,16 грн, №РН-0104908 від 29.11.2019 на суму 370356,33 грн, №РН-0114683 від 28.12.2019 на суму 544701,27 грн, №РН-0008845 від 31.01.2020 на суму 642175,35 грн, №РН-0018759 від 28.02.2020 на суму 556896,68 грн, №РН-0030664 від 31.03.2020 на суму 873551,73 грн, №РН-0041622 від 30.04.2020 на суму 923306,21 грн.

27.11.2020 позивачем направлено на адресу відповідача лист щодо припинення договірних відносин за договором на відпуск паливно-мастильних матеріалів (ПММ) №ДГ-0005921 від 02.07.2019 з 31.12.2020 без подальшої пролонгації, про поставку товару на суму 466959,90 грн у строк до закінчення строку дії зазначеного правочину або повернення зазначених коштів позивачу.

Вказаний лист відповідач отримав 09.12.2020, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення №098.

Як стверджує Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельна група "Доломіт" у позовній заяві, відповіді на вказаний лист відповідач не надав, грошові кошти у розмірі 466959,90 грн на вимогу позивача не повернув, у зв`язку з чим останній звернувся до суду з відповідним позовом.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Статтею ст.712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч.1, ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" №475/97- ВР від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Перший протокол та протоколи №2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" від 23.10.1991, "Федоренко проти України" від 01.06.2006 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого "права власності".

Статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Отже, за висновками суду, відсутність дій відповідача щодо поставки товару, надає позивачу право на "законне очікування", що йому будуть повернуті кошти попередньої оплати. Не повернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Брумареску проти Румунії", "Пономарьов проти України", "Агрокомплекс проти України").

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Виконання позивачем, як покупцем, свого обов`язку з перерахування відповідачу, як постачальнику, попередньої оплати за товар на суму 5363950,00 грн підтверджується належними та допустимими доказами у справі, а саме виписками банку з рахунку позивача.

Наразі в матеріалах справи наявні видаткові накладні, які свідчать про поставку відповідачем товару на суму 4897451,90 грн, а належних та допустимих доказів поставки відповідачем товару на суму 466498,10 грн матеріали справи не містять.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.11.2020 позивачем направлено на адресу відповідача лист щодо припинення договірних відносин за договором на відпуск паливно-мастильних матеріалів (ПММ) №ДГ-0005921 від 02.07.2019 з 31.12.2020 без подальшої пролонгації, про поставку товару на суму 466959,90 грн у строк до закінчення строку дії зазначеного правочину або повернення зазначених коштів позивачу. Цей лист відповідач отримав 09.12.2020.

При цьому, на вимогу позивача про повернення грошових коштів за непоставлений товар відповідач попередню оплату грн не повернув. Доказів протилежного матеріали справи не містять, а відповідачем суду не надано.

Позивачем у позовній заяві заявлено до стягнення 466959,90 грн попередньої оплати за непоставлений товар, однак розрахунок позивача містить арифметичні помилки у зв`язку з невірним зазначенням суми поставленого товару за видатковою накладною №РН-0018759 від 28.02.2020.

На підставі викладеного, за розрахунком суду, обґрунтованими є позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 466498,10 грн попередньої оплати за непоставлений товар.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна група "Доломіт" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Белнафтогаз" підлягають задоволенню частково.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Белнафтогаз" (01042, місто Київ, вул.Чигоріна, будинок 2, ідентифікаційний код 40500120) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна група "Доломіт" (49040, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, шосе Запорізьке, будинок 37, ідентифікаційний код 40927820) 466498 (чотириста шістдесят шість тисяч чотириста дев`яносто вісім) грн 10 коп. попередньої оплати та судовий збір у розмірі 6997 (шість тисяч дев`ятсот дев`яносто сім) грн 47 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257, п.п.17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.М.Смирнова