Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/238/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю" Єврозіз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯнЕір" ЛТД

про стягнення 31409,73 грн

Товариство з обмеженою відповідальністю "Єврозіз" звернулося до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯнЕір" ЛТД 31409,73 грн, з яких: 25988,00грн боргу за поставлений товар, 3378,34 грн інфляційних та 2043,39грн 3% річних. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2270,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00грн.

Ухвалою від 06.04.2021 відкладено розгляд справи на 22.04.2021.

У зв`язку з перебуванням судді Вельмакіної Т.М. на лікарняному з 20.04.2021 по 28.04.2020, справа №906/238/21 в судове засідання 22.04.2021 не вносилась.

Ухвалою від 30.04.2021 призначено судове засідання на 20.05.2021.

У судове засідання 20.05.2021 сторони своїх представників не направили, хоча про час і місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, про що свідчить електронне підтвердження позивача (а.с. 45) та Трекінг відправлень із сайту "Укрпошта (а.с. 49).

Крім того, суд враховує, що всі процесуальні документи по справі направлялися до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що явка представника відповідача в судове засідання обов`язковою не визнавалася, а надання письмового відзиву відповідно до вимог ст. 178 ГПК України є правом відповідача, а не його обов`язком, суд вважає, що неявка представника відповідача та неподання відзиву на позовну заяву, не перешкоджає розгляду справи. Розгляд справи здійснюється за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач вказує, що згідно видаткових накладних №4465 від 20.11.2018, №4466 від 20.11.2018, №4823 від 03.12.2018, поставив відповідачу товар на загальну суму 121488,00 грн, проте останній частково оплатив їх вартість, внаслідок чого за ним рахується заборгованість у розмірі 25988,00 грн. При цьому, судом було встановлено, що позивач невірно вказав у тексті позовної заяви суму накладних від 20.11.2018 та від 03.12.2018, зазначивши 43000,00 грн, замість 43500,00 грн (а.с. 1, 1 (зворотній бік)), однак загальну суму поставки у розмірі 121488,00 грн, зазначив вірно.

Не виконання відповідачем у повному обсязі зобов`язань в частині проведення розрахунків стало підставою для звернення позивача за захистом порушеного права до суду.

Крім суми основного боргу у розмірі 25988,00 грн, позивач заявив до стягнення з відповідача 3378,34 грн інфляційних та 2043,39грн 3% річних.

Матеріали справи не містять відзиву, чи будь-якої іншої заяви по суті справи зі сторони відповідача, в яких було б викладено процесуальну позицію останнього з приводу заявленого позову.

Оцінивши в сукупності надані до справи документи, проаналізувавши вимоги законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ч. 1 ст. 181 ГК України).

Матеріалами справи підтверджено, що згідно підписаних сторонами видаткових накладних №4465 від 20.11.2018, №4466 від 20.11.2018, №4823 від 03.12.2018, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 121488,00 грн (а.с. 10-12).

На думку суду, підписання сторонами вищевказаних накладних свідчить про укладення договору поставки у спрощений спосіб.

Згідно зі ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріали справи містять виписані позивачем рахунки №4087 та №4107 від 25.10.2018 на загальну суму 121488,00 грн (а.с. 8-9).

Наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями (14-21) підтверджено, що відповідач частково оплатив отриманий товар у розмірі 95500,00грн, при цьому, у призначенні платежу зсилався саме на рахунки №4087 та №4107 від 25.10.2018.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Враховуючи те, що доказів погашення основного боргу в заявленому розмірі станом на день розгляду справи відповідач не надав, позовні вимоги про стягнення на користь позивача 25988,00 грн є обґрунтованими (121488,00 грн - 95500,00 грн).

Відповідно до п. п. 1,2 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За несвоєчасне проведення розрахунків за поставлений товар, позивач нарахував до стягнення з відповідача 3378,34 грн інфляційних та 2043,39грн 3% річних.

Так, за розрахунком позивача, по видатковій накладній №4465 від 20.11.2018, з урахуванням проплат відповідно до призначення платежу, вказаних у платіжних дорученнях, 3% річних нараховано:

- за період з 21.11.2018 по 21.08.2019 на суму боргу 14488,00грн - 326,28грн;

- за період з 22.08.2019 по 02.09.2019 на суму боргу 12988,00грн - 12,81грн;

- за період з 03.09.2019 по 09.02.2021 на суму боргу 10988,00грн - 475,04грн.

Інфляційні по вказаній накладній нараховано:

- за період грудень 2018 - серпень 2019 на суму боргу 14488,00грн - 512,41грн;

- за період серпень - вересень 2019 на суму боргу 12988,00 грн позивач вказав, що інфляційні не нараховуються;

- за період вересень 2019 - грудень 2020 на суму боргу 10988,00грн - 698,91грн.

По видатковій накладній №4823 від 03.12.2018, 3% річних нараховано:

- за період з 04.12.2018 по 05.05.2019 на суму боргу 27000,00грн - 339,53грн;

- за період з 06.05.2019 по 02.09.2019 на суму боргу 22000,00грн - 216,99грн;

- за період з 03.09.2019 по 31.10.2019 на суму боргу 20000,00грн - 96,99грн;

- за період з 01.11.2019 по 09.02.2021 на суму боргу 15000,00грн - 575,75грн.

Інфляційні по вказаній накладній нараховано:

- за період грудень 2018 - квітень 2019 на суму боргу 27000,00грн - 1152,97грн;

- за період травень - серпень 2019 на суму боргу 22000 грн - 0;

- за період вересень - жовтень 2019 на суму боргу 20000,00грн - 280,98грн;

- за період листопад 2019 - грудень 2020 на суму боргу 15000,00грн - 733,07грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних, суд встановив, що позивач вірно визначив всі вихідні дані для їх нарахування, зокрема, період нарахування, однак не врахував, що до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

(Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20 листопада 2020 року по справі № 910/13071/19).

Здійснивши перерахунок інфляційних, з урахуванням вищенаведеного, суд встановив, що за визначений позивачем період сума інфляційних є більшою, ніж заявлена позивачем. Навіть із врахуванням дефляційних процесів у період травень - серпень 2019, за рахунок нарахування інфляційних у сумі меншій від допустимого її розміру в періоди листопад 2019 - грудень 2020 та вересень 2019 - грудень 2020, заявлена позивачем до стягнення їх сума не перевищує правомірно нарахований їх максимальний розмір за вказаний період, тому позовні вимоги в частині стягнення 3378,34 грн інфляційних є такими, що підлягають задоволенню.

При перевірці 3% річних, суд встановив, що по видатковій накладній №4823 від 03.12.2018, за період з 01.11.2019 по 09.02.2021, на залишок боргу у розмірі 15000,00грн, 3% річних складають 574,52грн (а не 575,75 грн як визначив позивач), а по видатковій накладній №4465 від 20.11.2018, за період з 03.09.2019 по 09.02.2021, на залишок боргу 10988,00грн, 3% річних складають 474,14 грн (а не 475,04 грн як визначив позивач). За вказаного, обґрунтовано заявлена сума 3% річних становить 2041,26 грн. У стягненні 2,13 грн 3% річних слід відмовити.

Розрахунки судом перевірено за допомогою інформаційно-пошукової програми "Ліга: Закон".

Статтею 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач позов за підставами пред`явлення та предметом не оспорив, доказів, які б спростовували доводи позивача, суду не надав. Натомість позивач обґрунтував свої позовні вимоги належними та достатніми доказами.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства та підлягають задоволенню у сумі 31407,60грн, з яких: 25988,00грн боргу за поставлений товар, 3378,34грн інфляційних та 2041,26грн 3% річних. У стягненні 2,13грн 3% річних слід відмовити.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 8000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує таке.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 60ГПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Матеріали справи містять Ордер на надання правничої (правової) допомоги ТОВ "Єврозіз" на підставі договору про надання правничої допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги №02/11/2020 від 02.11.2020) у Господарському суді Житомирської області адвокату Починку Віктору Васильовичу, видане адвокатським бюро Віктора Починка 29.01.2021 (а.с. 27).

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями п.3 ч.1 ст.3, ст.6 ЦК України закріплено принцип свободи договору.

У матеріалах справи міститься договір №02/11/20 про надання правової допомоги від 02.11.2020 (а.с. 22), укладений Адвокатським бюро "Віктора Починка" (бюро) та ТОВ "Єврозіз" (клієнт), відповідно до умов якого Бюро приймає доручення Клієнта та бере на себе зобов`язання надати Клієнту правову допомогу щодо: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складання звернень (заяв, скарг, пропозицій) та інших документів правового характеру; складання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства); представництва та захисту інтересів Клієнта в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального та конституційного судочинства, провадження у справах про адміністративні правопорушення, органах державної виконавчої служби, органах Національної поліції України, прокуратури, Служби безпеки України, органах Державної фіскальної служби України (митних та податкових органах) та усіх інших правоохоронних органах, органах Державної реєстраційної служби України, Міністерства юстиції України тощо з будь-яких питань (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 4.1. Договору розмір гонорару, який клієнт сплачує Бюро за надану в межах цього Договору правову допомогу, визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього Договору. Така додаткова угода може бути викладена у формі додатку до Договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін.

Додатковою угодою №2 від 29.01.2021 до договору про надання правничої допомоги від №02/11/20 від 02.11.2020 (а.с. 23) Клієнт та Адвокатське бюро визначили порядок оплати юридичних послуг (гонорару) за надання правничої допомоги у справі про стягнення боргу по оплаті за поставку товару з ТОВ "Янеір" ЛТД у судовому порядку. Бюро зобов`язується здійснити представництво та захист інтересів клієнта у суді першої інстанції (Господарський суд Житомирської області). Вартість послуг:

- ознайомлення з матеріалами справи, аналіз галузевого законодавства, аналіз судової практики у справах з аналогічними обставинами та розробка правової позиції щодо захисту порушеного права (фіксована ціна) - 3000,00грн;

- підготовка та подання позовної заяви до Господарського суду Житомирської області про стягнення боргу за поставлений товар (спецодяг) з ТОВ "Янеір" ЛТД (фіксована ціна) - 3000,00грн;

- підготовка та подання заяв по суті справи (в залежності від кількості поданих заяв) - 2000,00грн;

- підготовка та подання заяв з процесуальних питань (в залежності від кількості поданих заяв) - 500,00грн.

Оплата послуг здійснюється за усною домовленістю сторін по факту надання послуг, або шляхом попередньої оплати (п. 3.1. Угоди).

Правнича допомога вважається наданою після підписання Акту надання послуг, який підписується сторонами та скріплюється печатками (за наявності).

Матеріали справи містять рахунок на оплату №10 від 15.02.2021 на суму 6000,00грн та підписаний сторонами Акт надання послуг №10 від 19.02.2021 (а.с. 24 - 25), згідно якого виконавцем (бюро) були виконані наступні роботи (надані послуги):

- ознайомлення з матеріалами справи, аналіз галузевого законодавства, аналіз судової практики у справах з аналогічними обставинами та розробка правової позиції щодо захисту у справі про стягнення заборгованості з ТОВ "Янеір" ЛТД зі сплати за поставлений товар (спецодяг) -1 послуга - 3000,00грн;

- підготовка та подання до Господарського суду Житомирської області позовної заяви - 1 послуга - 3000,00грн.

На підтвердження понесених витрат у розмірі 6000,00 грн адвокатом позивача подано платіжне доручення №6671 від 17.02.2021 (а.с. 26).

Отже, в Акті №10 від 15.02.2021 наведено вартість та складові наданих адвокатом та оплачених адвокатом послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Відповідно до ч.1 ст.15 Господарського процесуального кодексу України, пропорційність у господарському суді, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

У ч. 2. ст. 126 ГПК України зазначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 4-6 статті 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, для визначення суми гонорару, яка підлягає відшкодуванню, має бути встановлено, що такі витрати пов`язані з розглядом справи, були необхідними та фактично понесені, а їх розмір є розумним та виправданим.

Відповідач заперечень щодо суми витрат на професійну правничу допомогу не подав.

Враховуючи наведене, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн, які погоджені сторонами в підписаному акті надання послуг №10 від 19.02.2021, є обґрунтованими, пов`язаними з розглядом даної справи та співмірними.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, судові витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврозіз" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Янеір" ЛТД задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Янеір" ЛТД (10007, Житомирська обл., м. Житомир, вул. Авіаторів, буд. 9, ід. код 38267160) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврозіз" (01015, м. Київ, вул. Цитадельна, буд. 7, ід. код 39691515):

- 25988,00грн основного боргу ;

- 3378,34 грн інфляційних;

- 2041,26грн 3% річних;

- 2269,85 грн судового збору;

- 5999,59грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. У стягненні 2,13 грн 3% річних відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 25.05.21

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - до справи;

2,3 - сторонам (рек.).