ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2021 р. Справа№ 910/21377/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Разіної Т.І.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Тарнавського В.Б.

за участю представника(-ів) згідно протоколу судового засідання від 14.04.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської міської прокуратури

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 (повний текст складено 29.01.2021)

у справі №910/21377/17 (суддя Андреїшина І.О.)

за позовом Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Приватного підприємства "Кристал Авто"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1) Фізична особа-підприємець Зарочинцев Сергій Сергійович

2) Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс"

про повернення земельної ділянки,з

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного підприємства "Кристал Авто" про повернення земельної ділянки Київській міській раді шляхом приведення її у придатний для використання стан шляхом звільнення від будівлі (автомийки).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.02.2018 залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2018 позов заступника прокурора міста Києва задоволено. Вирішено зобов`язати Приватне підприємство "Кристал Авто" повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 130 м2 по проспекту Генерала Ватутіна у Деснянському районі м. Києва (обліковий номер земельної ділянки 62:206:0004), привівши її у придатний для використання стан шляхом звільнення від будівлі (автомийки). Присуджено до стягнення з Приватного підприємства "Кристал Авто" на користь прокуратури міста Києва 1600 грн. судового збору.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.11.2020 рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2018 у справі № 910/21377/17 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2018 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Короткий зміст оскаржуваного ухвали суду першої інстанції

За результатами нового розгляду справи, ухвалою Господарського суду Київської області від 27.01.2021 задоволено заяву Приватного підприємства "Кристал Авто" про залишення позову без розгляду. Позов заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до Приватного підприємства "Кристал Авто" про повернення земельної ділянки залишено без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу мотивовано відсутністю правових підстав для звернення прокуратури до суду першої інстанції в інтересах держави, оскільки прокурором не дотримано обов`язкової процедури, передбаченої абзацом 3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", відповідно до якої прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. Також прокуратурою не було надано органу місцевого самоврядування розумного строку для самостійного врегулювання спірного питання.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Київська місцева прокуратура звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 у справі №910/21377/17, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі прокурор зазначає, що судом першої інстанції прийнята оскаржувана ухвала з невідповідністю викладених у ній висновків обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а також порушенням норм процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевий господарський суд, надмірно формалізувавши повноваження прокурора, не зважив, що внаслідок неналежного вжиття заходів уповноваженим органом інтереси держави тривалий час залишаються не захищеними.

Короткий зміст відзиву відповідача на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить суд апеляційної інстанції ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування судового рішення є безпідставними та необґрунтованими, а ухвала суду першої інстанції прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2021 апеляційну скаргу Київської міської прокуратури передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Разіної Т.І., Шаптали Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської міської прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 у справі №910/21377/17; призначено розгляд апеляційної скарги на 24.03.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2021 розгляд справи відкладено на 14.04.2021.

В судове засідання, яке відбулося 14.04.2021 з`явилися прокурор, представники позивача та відповідача, які підтримали свої правові позиції щодо апеляційної скарги.

Представники третіх осіб-1,-2 в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд апеляційної інстанції не сповістили, про час та місце судового засідання були належним чином повідомлені ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2021.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що інформація про місце, дату та час судового розгляду по справі №910/21377/17 була розміщена на офіційному сайті "Судова влада".

Враховуючи, що явка представників третіх осіб-1,-2 в судове засідання судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представника третіх осіб-1,-2.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши думку прокурора та представників позивача та відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженої ухвали, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а оскаржена ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 4 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Право звернення прокурора до суду з позовною заявою в інтересах держави встановлено статтею 53 Господарського процесуального кодексу України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України визначені Законом України "Про прокуратуру".

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини (частини перша - третя статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Тобто, за змістом статті 53 Господарського процесуального кодексу України і статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах;

2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Відповідно до частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Частиною четвертою статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдністю судової практики.

Завдання забезпечення єдності судової практики відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" покладається на Верховний Суд.

Відповідно до положень частини першої статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

За змістом частини другої статті 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Велика Палата Верховного Суду як постійно діючий колегіальний орган Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм прав (пункт 1).

Частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яка кореспондується з частиною четвертою статті 236 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів враховує висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 10.09.2020 у справі №904/1233/19, зокрема те, що підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, вжиття прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманими від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Суд зобов`язаний дослідити чи знав відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Обставини дотримання прокурором процедури, встановленої частинами 3 та 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до положень статей 53,174 Господарського процесуального кодексу України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган, виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з позовом з метою захисту інтересів держави.

При цьому саме лише посилання у позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження із захисту державних інтересів, без доведення цього відповідними доказами, не є достатнім для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абзацу 2 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 викладено таку правову позицію, а саме звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (пункт 39).

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо (пункт 40).

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (пункт 43).

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (пункт 47).

Положеннями частини першої статті 316 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Скасовуючи рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2018 у даній справі суд касаційної інстанції виходив з того, що суди першої інстанцій та апеляційної інстанці, здійснивши розгляд справи, не встановили обставин дотримання чи недотримання прокурором процедури, встановленої частинами 3 та 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, які підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах.

Крім того, суди першої інстанції та апеляційної інстанції належним чином не з`ясували та у судових рішеннях не зазначили обставин, які би давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Київською міською радою, що є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів територіальної громади.

На підтвердження дотримання процедури, встановленої частинами третьою і четвертою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокуратурою міста Києва в даній справі до письмових пояснень був доданий лист (повідомлення) від 25.10.2017 №05/2/3-267вих-17, який адресований Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, в якому зазначено про використання відповідачем земельної ділянки без правовстановлюючих документів (арк. справи 21-22, том №3).

Натомість в матеріалах справи відсутні докази направлення такого листа (повідомлення) на адресу Київської міської ради, або докази отримання нею такого листа (повідомлення).

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Зазначені обставини свідчать, що прокурором не були дотримані вимоги статті 23 Закону України "Про прокуратуру", оскільки навіть якщо і припустити, що позивачу було направлено повідомлення в порядку частини четвертої статті 23 Закону, то Київській міській раді не було надано розумного строку для реагування на твердження прокурора щодо порушення інтересів держави, звернення до суду за захистом своїх прав чи вчинення дій задля припинення порушення інтересів держави іншим шляхом з урахуванням правовідносин, що склалися.

Відповідно до приписів чинного законодавства, прокурор в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", мав до подання позову звернутись до Київської міської ради для надання можливості відреагувати на порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Крім того, дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що прокурором до звернення з позовом до суду на адресу Київської міської ради не було направлено жодних листів, запитів з вимогою проінформувати про вжиті заходи, спрямовані на відновлення порушених інтересів держави унаслідок використання відповідачем земельної ділянки для розміщення та експлуатації автомийки, без правовстановлюючих документів.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.11.2017 посадовою особою Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації Івановою В.П. було проведено обстеження земельної ділянки на проспекті Генерала Ватутіна у Деснянському районі м. Києва (обліковий номер земельної ділянки 62:206:0004), за результатами якого складено акт обстеження земельної ділянки № 17-1835-03 від 02.11.2017 (далі - Акт).

В Акті встановлено, що на частині зазначеної земельної ділянки розміщена споруда (автомийка) орієнтовною площею 130 м2. На споруді (автомийці) зазначена адреса: проспект Генерала Ватутіна, 1-А. Господарську діяльність щодо експлуатації автомийки здійснює відповідач.

Також в Акті зазначено, що згідно з даними міського земельного кадастру земельна ділянка загальною площею 13 402,56 м2 на проспекті Генерала Ватутіна у Деснянському районі м. Києва (обліковий номер земельної ділянки 62:206:0004) обліковується за Комунальним підприємством по ремонту і утриманню мостів та шляхів міста Києва "Київавтошляхміст". Рішення щодо передачі будь-яким юридичним чи фізичним особам зазначеної земельної ділянки у власність (користування) Київська міська рада за поданням Департаменту земельних ресурсів не приймала, як і не приймала рішень щодо передачі спірної земельної ділянки ПП "Кристал Авто" для розміщення автомийки. Зазначена інформація також підтверджується витягом з бази даних міського земельного кадастру станом на 02.11.2017 № 2 "Реєстр земельних ділянок Черговий план.

14.11.2017 прокуратурою оформлено позовну заяву до відповідача. У цей же день - 14.11.2017 прокуратурою міста Києва відправлено на адресу Київської міської ради повідомлення № 05/2/3-222/17 про те, що прокуратурою міста Києва підготовлено позовну заяву в інтересах Київської міської ради до Приватного підприємства "Кристал Авто".

29.11.2017 зазначену позовну заяву подано до Господарського суду міста Києва.

З наведеного вбачається, що прокурором до позовної заяви не були надані докази бездіяльності позивача протягом розумного строку після отримання повідомлення.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про недотримання прокурором порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", та не підтвердження підстав представництва, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що компетентний орган протягом наданого розумного строку для реагування на твердження прокурора щодо порушення інтересів держави самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.08.2020 у справі №914/535/19, від 27.08.2020 у справі № 905/2304/18, в яких зазначено, що бездіяльність державного органу не можна вважати встановленою за умов відсутності будь-яких звернень прокурора до зазначеного органу до подання позову з метою надання цьому органу можливості відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави.

Колегія суддів враховує правову позицію викладену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 відповідно до якої, у разі якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України (залишення позову без розгляду).

Підсумовуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Наведені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи, підтверджуються достовірними доказами, а тому ухвала місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для її скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Київської міської прокуратури залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 у справі №910/21377/17 - без змін.

Матеріали справи №910/21377/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 24.05.2021 після виходу суддів із відпусток.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Т.І. Разіна

Є.Ю. Шаптала