ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/3762/20

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі судового засідання Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача Орлова О.В.,

від відповідача Каплун І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ до Комунального підприємства Теплопостачання міста Одеси про стягнення заборгованості в загальній сумі 303544699,12 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Одеська ТЕЦ звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Комунального підприємства Теплопостачання міста Одеси про стягнення заборгованості в загальній сумі 434380782,70 грн., в т.ч. 16866606,41 грн. - основного боргу за послуги з постачання теплової енергії, 591089,57 грн. - інфляційних втрат за послуги з постачання теплової енергії, 370681,60 грн. - 3% річних за послуги з постачання теплової енергії, 393597154,02 грн. - основного боргу за послуги з виробництва теплової енергії, 14226030,97 грн. - інфляційних втрат за послуги з виробництва теплової енергії, 8729220,10 грн. - 3% річних за послуги з виробництва теплової енергії. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне.

05 листопада 2009 року між Акціонерним товариством Одеська ТЕЦ та Комунальним підприємством Теплопостачання міста Одеси було укладено договір № 05-11-09/185/ТГО-577/09 постачання теплової енергії у вигляді гарячої води для потреб опалення та гарячого водопостачання, надання послуг на підживлення і ХВО, відповідно до п.1.1 якого позивач виробляє і постачає в теплові мережі відповідача теплову енергію у вигляді гарячої води для потреб опалення і гарячого водопостачання населення, бюджетних установ та інших організацій, а відповідач приймає теплову енергію і сплачує за неї.

Так, позивач вказує, що додатковою угодою № 4 від 09.09.2014 р. були внесені зміни до п.2.5 договору, а саме відповідно до п. 2.5.1 договору оплата за вироблену теплову енергію здійснюється відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 р. № 217, ст. 19-1 Закону України Про теплопостачання шляхом перерахування коштів на рахунки зі спеціальним режимом використання. Таким чином, за ствердженнями позивача, враховуючи Постанову КМУ № 217 від 18.06.2014 р. та ч. 1 ст.19-1 Закону України Про теплопостачання, проведення розрахунку за вироблену теплову енергію з АТ Одеська ТЕЦ здійснюється наступним чином: грошові кошти, які надходять КП Теплопостачання міста Одеси за вироблену теплову енергію від його споживачів зараховуються на рахунки зі спеціальним режимом використання, враховуючи алгоритм розподілу грошових коштів, встановлений НКРЕКП в поточному місяці (в якому вироблялась теплова енергія), уповноважений банк здійснює відповідний розподіл - частину грошових коштів перераховує гарантованому постачальнику природного газу, частину коштів - генеруючій організації, тобто АТ Одеська ТЕЦ, а залишок коштів - КП Теплопостачання міста Одеси.

Згідно п. 2.5.2 договору кінцевий розрахунок за фактично поставлену теплову енергію здійснюється до 30 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому здійснюється поставка шляхом перерахування грошових коштів на рахунок із спеціальним режимом використання. Підставою для кінцевого розрахунку є акт приймання-передачі послуг з виробництва та постачання теплової енергії, підписаний сторонами, із зазначенням об`ємів виробленої теплової енергії в межах категорії споживачів.

За ствердженнями позивача, виконуючи свої зобов`язання за договором, ним було надано послуги з виробництва та постачання теплової енергії у вигляді гарячої води на потреби опалення та гарячого водопостачання відповідачу, що підтверджується актами приймання-передачі послуг з виробництва та постачання теплової енергії, підписаних з обох сторін за період з 01 листопада 2019 року по 30 квітня 2020 року. Між тим, як вказує позивач, про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору.

Водночас, як стверджує позивач, за отримані від позивача послуги з виробництва та постачання теплової енергії відповідачем в порушення умов договору розрахунки за послугу з постачання теплової енергії не проводилися взагалі, внаслідок чого заборгованість за дану послугу станом на 22.12.2020 р. складає 16866606,41 грн., а за послугу з виробництва теплової енергії сплата була здійснена частково, внаслідок чого за дану послугу утворилась заборгованість, що складає станом на 22.12.2020 р. 410463760,43 грн.

Наразі позивач зауважує, що відповідно до актів приймання-передачі послуг з постачання теплової енергії за період з 01 листопада 2019 року по 30 квітня 2020 року та бухгалтерських довідок АТ Одеська ТЕЦ, останнє надало КП Теплопостачання міста Одеси послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 16866606,41 грн., в тому числі: відповідно до акту приймання - передачі від 30.11.2019 р. 2934058,28 грн., відповідно до акту приймання - передачі від 31.12.2019 р. 3376603,68 грн., відповідно до акту приймання - передачі від 31.01.2020 р. 3051008,32 грн., відповідно до акту приймання - передачі від 29.02.2020 р. 3329101,02 грн., відповідно до акту приймання - передачі від 31.03.2020 р. 3628098,96 грн., відповідно до акту приймання - передачі від 30.04.2020 р. 547736,15 грн. Відтак, як зазначає позивач, оскільки КП Теплопостачання міста Одеси даної заборгованості не погашало взагалі, заборгованість останнього за послуги з постачання теплової енергії за період з 01 листопада 2019 року по 30 квітня 2020 року (станом на 22.12.2020 р.) складає 16866606,41 грн.

Крім того позивач вказує, що відповідно до актів приймання-передачі послуг з виробництва теплової енергії за період з 01 листопада 2019 року по 30 квітня 2020 року та бухгалтерських довідок АТ Одеська ТЕЦ останнє надало КП Теплопостачання міста Одеси послуги з виробництва теплової енергії на загальну суму 407256546,93 грн., з якої КП Теплопостачання міста Одеси сплачено 9840514,13 грн., зокрема, відповідно до акту приймання - передачі від 30.11.2019 р. - 41585399,58 грн. (сплачено 3696175,31 грн.); акту приймання - передачі від 31.12.2019 р. - 90498501,07 грн. (сплачено 6983648,41 грн.); акту приймання - передачі від 31.01.2020 р. - 105472210,65 грн. (сплачено 2626771,23 грн.); акту приймання - передачі від 29.02.2020 р. - 92616871,18 грн. (сплачено 0,00 грн.); акти приймання - передачі від 31.03.2019 р. на загальну суму 68756964,93 грн. (сплачено 0,00 грн.); акту приймання - передачі від 30.04.2020 р. - 8326598,92 грн. (сплачено - 0,00 грн.).

Отже, з огляду на часткову оплату послуг з виробництва теплової енергії, за ствердженнями, позивача заборгованість КП Теплопостачання міста Одеси за послуги з виробництва теплової енергії за період з 01 листопада 2019 року по 30 квітня 2020 року станом на 22.12.2020 р. складає 393597154,02 грн.

Крім того, оскільки відповідачем не виконані умови договору щодо оплати послуг з виробництва теплової енергії в розмірі та за послуги з постачання теплової енергії, позивачем відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховані відповідачу 3% річних та інфляційні втрати, а саме: 591089,57 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну оплату послуг з постачання теплової енергії, 370681,60 грн. 3% річних за несвоєчасну оплату послуг з постачання теплової енергії, 14226030,97 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну оплату послуг з виробництва теплової енергії та 8729220,10 грн. 3% річних за несвоєчасну оплату послуг з виробництва теплової енергії, що заявлені до стягнення.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.12.2021 р. вказану позовну заяву Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ (вх. № 3893/20) залишено без руху, оскільки позовна заява не містить обґрунтованого розрахунку суми основного боргу за послуги з постачання теплової енергії та основного боргу за послуги з виробництва теплової енергії, що заявлені до стягнення. Також судом встановлено, що заявником до матеріалів позову не додано доказів оплати відповідачем послуг з виробництва теплової енергії в розмірі 9840514,13 грн., на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог. Поряд з цим, судом встановлено, що позовна заява не містить попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а також підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

13.01.2021 р. Акціонерним товариством Одеська ТЕЦ подано до господарського суду уточнену позовну заяву (вх. № 786/21), в якій позивачем наведено розрахунок суми основного боргу за послуги з постачання теплової енергії та основного боргу за послуги з виробництва теплової енергії, що були заявлені до стягнення, наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а також надано підтвердження про те, що ним не подано іншого позову до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Поряд з цим до вказаної заяви позивачем додано докази часткової оплати відповідачем послуг з виробництва теплової енергії в розмірі 9840514,13 грн., на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог. Крім того, у поданій уточненій позовній заяві позивачем зменшено розмір позовних вимог, тому Акціонерне товариство Одеська ТЕЦ остаточно просило суд стягнути з Комунального підприємства Теплопостачання міста Одеси заборгованість в загальній сумі 433689064,75 грн., у т.ч. 16866606,41 грн. - основного боргу за послуги з постачання теплової енергії, 591089,57 грн. - інфляційних втрат за послуги з постачання теплової енергії, 370681,60 грн. - 3% річних за послуги з постачання теплової енергії, 392905436,10 грн. - основного боргу за послуги з виробництва теплової енергії, 14226030,97 грн. - інфляційних втрат за послуги з виробництва теплової енергії, 8729220,10 грн. - 3% річних за послуги з виробництва теплової енергії, розрахунки яких додано до вказаних уточнень. Наразі в обґрунтування вказаних уточнень позовних вимог позивач вказує про часткову сплату відповідачем заборгованості у грудні 2020 року.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.01.2021 р. позов Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ про стягнення з Комунального підприємства Теплопостачання міста Одеси заборгованості в загальній сумі 433689064,75 грн. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/3762/20, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, при цьому підготовче засідання призначено на 04.02.2021 р.

02.02.2021 р. від відповідача до господарського суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач визнає суму основного боргу за послуги з постачання теплової енергії в розмірі 16866606,41 грн. та за послуги з виробництва теплової енергії в розмірі 392905436,10 грн., проте не погоджується з заявленою позивачем сумою інфляційних збитків і 3% річних та наводить свій контррозрахунок інфляційних збитків та 3% річних.

03.02.2021 р. відповідачем поданого до господарського суду клопотання про відкладення підготовчого засідання у справі у зв`язку з необхідністю проведення звіряння та узгодження між сторонами спірних сум заборгованості.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.02.2021 р. у справі № 916/3762/20 підготовче засідання відкладено на 18 лютого 2021 р. з огляду на неявку повноважних представників сторін.

17.02.2021 р. від позивача надійшла до господарського суду заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в загальній сумі 433544266,70 грн., в т.ч. 392905436,10 грн. - основного боргу за послуги з виробництва теплової енергії, 14226030,97 грн. - інфляційних втрат за послуги з виробництва теплової енергії, 8585350,28 грн. - 3% річних за послуги з виробництва теплової енергії, 16866606,41 грн. - основного боргу за послуги з постачання теплової енергії, 590161,34 грн. - інфляційних втрат за послуги з постачання теплової енергії, 370681,60 грн. - 3% річних за послуги з постачання теплової енергії.

Вказану заяву про зменшення позовних вимог судом прийнято до розгляду.

18.02.2021 р. відповідачем надані до господарського суду письмові пояснення по справі, в яких відповідач зауважив, що станом на 16.02.2021 р. сума основної заборгованості за договором з виробництва теплової енергії складає 380615081,67 грн. та після проведення взаємних розрахунків між сторонами акт звірки буде надано до суду.

01.03.2021 р. від позивача до суду надійшла відповідь на письмові пояснення відповідача.

У підготовчому засіданні 05.03.2021 р. представник відповідача звернувся до суду із заявою про уточнення суми заборгованості, вказуючи, що станом на 03.03.2021 р. сума заборгованості відповідача перед позивачем за послуги з виробництва теплової енергії складає 367370989,17 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 05.03.2021 р. у справі № 916/3762/20 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

24.03.2021 р. від позивача до суду надійшли додаткові пояснення, в яких позивач заперечує проти заяви відповідача про уточнення суми заборгованості.

Під час підготовчого засідання 26.03.2021 р. відповідач звернувся до суду із заявою про уточнення суми заборгованості, вказуючи, що станом на 24.03.2021 р. сума заборгованості відповідача перед позивачем за послуги з виробництва теплової енергії складає 337145305,25 грн.

У підготовчому засіданні 12.04.2021 р. відповідач звернувся до суду із заявою про уточнення суми заборгованості, вказуючи, що станом на 08.04.2021 р. сума заборгованості КП Теплопостачання міста Одеси перед АТ Одеська ТЕЦ за послуги з виробництва теплової енергії складає 309603896,77 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.04.2021 р. у справі № 916/3762/20 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні суду на 05 травня 2021 р.

У судовому засіданні 05.05.2021 р. відповідач звернувся до суду із клопотанням про долучення до матеріалів справи доказів часткового погашення боргу з виробництва теплової енергії, в якому вказано, що станом на 01.05.2021 р. сума заборгованості КП Теплопостачання міста Одеси перед АТ Одеська ТЕЦ за послуги з виробництва теплової енергії складає 266747799,12 грн.

У судовому засіданні господарського суду 05 травня 2021 року по справі № 916/3762/20 було протокольно оголошено перерву до 12 травня 2021 року о 16 год. 00 хв., про що під розписку повідомлено представників сторін.

Так, 12.05.2021 р. від відповідача надійшло до господарського суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів часткового погашення боргу з виробництва теплової енергії, в якому відповідач вказує, що станом на 12.05.2021 р. сума заборгованості КП Теплопостачання міста Одеси перед АТ Одеська ТЕЦ за послуги з виробництва теплової енергії складає 262905868,52 грн., а за послуги з постачання теплової енергії 16866606,41 грн.

Також 12.05.2021 р. від позивача до суду надійшли додаткові пояснення, в яких позивач стосовно акту звірки розрахунків станом на 11.05.2021 р. між КП ТМО та АТ Одеська ТЕЦ вказує, що вказаний акт не може бути доказом у даній справі, оскільки його не підписано АТ Одеська ТЕЦ, оскільки з боку відповідача акт звірки підписано головним бухгалтером, а акти звірки мають бути підписані керівниками підприємств, а також вказаний акт містить лише платежі, здійснені в період з 5 травня 2021 року по 7 травня 2021 року на спеціальні рахунки згідно постанови КМУ № 217 від 18.06.2014 р. за послуги з виробництва теплової енергії, а платежі за послуги з постачання теплової енергії не відображено, відповідно не відображено і заборгованість за послуги з постачання теплової енергії. Крім того, позивач вказує, що в акті звірки зазначено, що він складений по договору № ТГО-577/09ОТСЕЗОН2019-2020 від 05.11.2009 р., а договір за невиконання умов якого стягується заборгованість має інший номер, а саме № 05-11-09/158/ТГО-577/09 від 05.11.2009 р., з огляду на що зазначений акт не може бути оформлений з боку АТ Одеська ТЕЦ, оскільки акт звірки має відобразити дійсний стан заборгованості в спірних правовідносинах та підтвердити тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Натомість, наданий відповідачем акт звірки відображає лише сплати в певні дні, за одну з послуг, що надавалась по договору, при цьому, не підтверджує суму боргу по договору № 05-11-09/158/ТГО-577/09 від 05.11.2009 р. за опалювальний сезон 2019-2020 станом на 11.05.2021 р. Між тим позивач зазначає, що відповідачем було визнано суму основної заборгованості, що існувала станом на 31.12.2020 р. по договору № 05-11-09/185/ТГО-577/09 від 05.11.2009 р. за період опалювального сезону 2019/2020, що підтверджується наявним актом звіряння станом на 31.12.2020 р., а тому позивач вважає доцільним визначення дати - 31.12.2020 р., на яку сформувалась сума заборгованості за період опалювального сезону 2019/2020, враховуючи особливості сплати за вироблену теплову енергію відповідно до постанови КМУ № 217 від 18.06.2014 р.

Під час розгляду справи по суті позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі, відповідач частково визнав позовні вимоги та просив задовольнити позовні вимоги з урахуванням часткової сплати відповідачем заборгованості з виробництва теплової енергії, а також стягнути інфляційні втрати та 3% річних згідно його контррозрахунку.

Разом з тим, як було з`ясовано судом, відповідачем під час розгляду справи в суді здійснювались часткові оплати заборгованості за послуги з виробництва теплової енергії, зокрема, відповідачем було сплачено на користь позивача суму боргу в розмірі 129999567,58 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи відомості розрахунків за покупну теплову енергію з АТ Одеська ТЕЦ, реєстри платежів КП ТМО по договору з АТ Одеська ТЕЦ № ТГО-577/09 та бухгалтерська довідка про стан розрахунків станом на 12.05.2021 р., з якої вбачається, що сума боргу відповідача за послуги з виробництва теплової енергії становить 262905868,52 грн. Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у зв`язку з частковою сплатою відповідачем заявленої до стягнення суми основного боргу за послуги з виробництва теплової енергії у розмірі 129999567,58 грн. (392905436,10 грн. - 262905868,52 грн.) після звернення позивача до суду із заявленим позовом, предмет спору між сторонами у вказаній частині позову про стягнення 129999567,58 грн. основного боргу за послуги з виробництва теплової енергії відсутній.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.05.2021 р. провадження у справі № 916/3762/20 в частині позовних вимог Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ до Комунального підприємства Теплопостачання міста Одеси про стягнення основного боргу за послуги з виробництва теплової енергії у розмірі 129999567,58 грн. закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору.

В іншій частині позовні вимоги Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ до Комунального підприємства Теплопостачання міста Одеси про стягнення заборгованості в загальній сумі 303544699,12 грн. підлягають розгляду судом по суті.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

05 листопада 2009 р. між Відкритим акціонерним товариством Одеська ТЕЦ (правонаступник АТ Одеська ТЕЦ) (надалі - ТЕЦ) та Комунальним підприємством Теплопостачання міста Одеси (надалі - ТМО) укладено договір № 05-11-09/158/ТГО-577/09 поставки теплової енергії у вигляді гарячої води на потреби опалення та гарячого водопостачання, надання послуг на підживлення і ХВО, згідно п. 1.1 якого ТЕЦ у відповідності з умовами договору виробляє та постачає у теплові мережі ТМО теплову енергію у вигляді гарячої води для потреб опалення та гарячого водопостачання населення, бюджетних установ та інших організацій, а ТМО приймає теплову енергію та оплачує її.

Теплова енергія у вигляді гарячої води виробляється та передається у кількості та в строки визначені в додатку №1 до договору (кількість та строки поставки теплової енергії) з параметрами якості відповідно ПТЕ. Якість мережевої та підживленої води по водно-хімічному режиму визначається в додатку № 2 до договору (водно-хімічні параметри теплоносія). Кількість теплової енергії, вказана в додатку № 1 є орієнтовною та залежить від температури навколишнього повітря в опалюваний період (п. 1.2 договору).

За положеннями п. 2.1 договору тарифи ТЕЦ на теплову енергію у вигляді гарячої води для потреб опалення та гарячого водопостачання населення, бюджетних установ та інших організацій, затверджується Національною комісією регулювання електроенергетики. Тарифи розрахунку з ТЕЦ вступають в силу з 1-го числа місяця, який слідує за місяцем, у якому змінилися тарифи ТЕЦ.

В п. 2.2 договору передбачено, що вартість послуг поставки теплової енергії складається з витрат, які не включені у склад тарифу на виробництво теплової енергії, у т.ч. витрати на водопровідну воду для підживлення тепломереж, вартість хімочищення підживлювальної води визначається у відповідності до узгодженої між сторонами калькуляції (додаток 3), плата за спецводокористування. Зміна вартості хімочищення узгоджується сторонами на підставі наданої калькуляції.

Вартість постачання визначається на підставі узгодженого між сторонами акту про відпуск теплової енергії у кількості підживлювальної води. 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим, ТЕЦ направляє ТМО калькуляцію вартості послуг постачання теплової енергії з актом виконаних робіт за надання послуг з виробництва та постачання теплової енергії. Протягом п`яти робочих днів ТМО підписує акт виконаних робіт та повертає ТЕЦ (п. 2.3 договору).

Згідно п. 2.4 договору розрахунки за послуги з виробництва та поставки теплової енергії здійснюються у грошовій формі або за узгодженням сторін, в інших формах, які дозволені діючим законодавством України. Розрахунковим періодом є календарний місяць.

За умовами п.п. 2.5.1 п. 2.5 договору ТМО оплачує ТЕЦ вартість теплової енергії у такому порядку: ТМО надає доручення ТОВ Герц про перерахування всіх грошових коштів з транзитних рахунків, які надходять від мешканців на адресу ТМО, які користуються тепловою енергією виробництва ТЕЦ, у рахунок оплати теплової енергії ТЕЦ.

Остаточний розрахунок за спожиті послуги з виробництва та постачання теплової енергії ТМО здійснює до 30-го числа місяця наступного за місяцем, у якому здійснювалась поставка. Підставою для остаточного розрахунку є акт приймання-передачі послуг по виробництву та постачанню теплової енергії, який підписаний сторонами (п.п. 2.5.2 п. 2.5 договору).

В п. 2.7 договору передбачено, що звірка взаєморозрахунків здійснюється сторонами протягом 10 робочих днів з моменту вимоги однієї зі сторін. Вказана звірка оформлюється актом звірки.

При цьому за умовами п.п. 6.1.2 п. 6.1 договору ТЕЦ має право вимагати від ТМО оплату за виробництво та передачу ТМО теплової енергії у порядку, який передбачено договором та діючим законодавством України. ТМО зобов`язано своєчасно здійснювати оплату послуг з виробництва та постачанню теплової енергії у порядку, який передбачено договором (п.п. 6.4.1 п. 6.4 договору).

Відповідно до п. 7.1 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність у відповідності з договором та чинним законодавством України.

Згідно п. 9.1 договору спори, що виникли при виконанні договору, сторони прагнуть вирішити шляхом переговорів. У випадку неможливості досягнення взаємоприйнятної згоди, спори, що виникли по виконанню договору, вирішуються в господарському суді згідно діючого законодавства України.

В положеннях п. 10.1 договору сторонами погоджено, що останній вступає в силу з дати підписання та діє до 31 грудня 2010 р. у частині виробництва та постачання теплової енергії, а в частині розрахунків - до повного виконання зобов`язань. Договір вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення строку дії договору не надійде письмова заява однієї зі сторін про розірвання договору (п. 10.2 договору).

26.05.2010 р. між сторонами була укладена додаткову угоду № 1 до договору від 05.11.2009 р., відповідно до п. 1 якої сторонами доповнено п. 2 договору Ціна, порядок та строки розрахунків наступним: „Орієнтовні об`єми споживання теплової енергії, до кінця дії договору, складають 510000,00 Гкал. Орієнтовна вартість послуг з постачання теплової енергії складає 192342240,00 грн., по діючим тарифам: для населення у розмірі 250,90 грн. За 1 Гкал, тарифам для організацій за 1 Гкал у розмірі 489,36 грн.. Згідно з п.2 вказаної додаткової угоди сторонами викладено в новій редакції п. 10.1 договору, у відповідності з якою: „Договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами та діє до 01 липня 2011р. у частині виробництва та постачання теплової енергії, а в частині розрахунків - до повного виконання зобов`язань.

Також згідно з п. 1 укладеної сторонами додаткової угоди б/н від 31.08.2010 р. до договору від 05.11.2009 р. було доповнено п. 6.4 договору пунктами 6.4.2-6.4.4 у наступній редакції: п. 6.4.2 ТГО повідомляє ТЕЦ про рахунки у банківських закладах, на які надходять грошові кошти за теплову енергію виробництва ТЕЦ від споживачів - фізичних та юридичних осіб, в т.ч. бюджетні та інші організації; п. 6.4.3 ТГО надає ТЕЦ щодня інформацію у електроному вигляді о платежах, які надійшли від абонентів, що одержують теплову енергію від ТЕЦ; п. 6.4.4 ТГО інформує ТЕЦ протягом 1-го банківського дня про нарахування з 01.09.2010р. сум пільг, субсидій та інших надходжень з бюджетів усіх рівнів, які одержані ТГО на розрахунковий рахунок щодо споживачів, які забезпечуються тепловою енергією ТЕЦ. Крім того, згідно додаткової угоди від 31.08.2010 р. сторонами доповнено текст договору пунктами 2.5.3 -2.5.5 у наступній редакції: п. 2.5.3 ТГО перераховує ТЕЦ через систему ГЕРЦ у повному обсязі платежі фізичних осіб, які одержують теплову енергію від ТЕЦ, у відповідності з трьохстороннім договором між ТГО, ТЕЦ та ГЕРЦ. На суму надходжень грошових коштів на підставі трьохстороннього акту у кінці місяця провадиться взаємозалік за поставлену теплову енергію у рамках існуючої заборгованості ТГО перед ТЕЦ; п. 2.5.4 ТГО перераховує ТЕЦ у повному обсязі платежі юридичних осіб, які одержують теплову енергію від ТЕЦ, наведені до питомої ваги вартості покупного тепла виробництва ТЕЦ у затвердженому тарифі ТГО, у рахунок оплати за поставлену ТЕЦ теплову енергію.

09.09.2014 р. між сторонами була укладена додаткова угода № 4 до договору № 05-11-09/158/ТГО-577/09, згідно якої сторонами були внесені зміни до п. 2.5 договору щодо порядку оплати за теплову енергію. Так, згідно нової редакції п. 2.5 договору оплата за теплову енергію здійснюється виключно грошовими коштами у наступному порядку:

- у відповідності з Постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 р. № 217, ст. 19-1 Закону України Про теплопостачання Філія Одеського обласного управління ПАТ Державний ощадний банк України м. Одеси здійснює перерахування коштів ТЕЦ за вироблену теплову енергію, що надходять на рахунки із спеціальним режимом використання згідно реєстру нормативів перерахування коштів. Кошти, що надходять в поточному місяці за поставлену теплову енергію, зараховуються як оплата за теплову енергію, поставлену в поточному місяці. У випадку надходження коштів в поточному місяці за поставлену теплову енергію за відсутності заборгованості за поточний місяць, ТЕЦ зараховує ці кошти як погашення заборгованості за теплову енергію, поставлену в попередні періоди у порядку календарної черговості виникнення заборгованості. За умови відсутності заборгованості по цьому договору кошти зараховуються як передоплата. При наявності заборгованості за попередні періоди ТМО перераховує грошові кошти з поточного рахунку на рахунок зі спеціальним режимом використання ТЕЦ (п. 2.5.1 договору);

- остаточний розрахунок за фактично поставлену теплову енергію здійснюється до 30-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки теплової енергії шляхом перерахування грошових коштів на рахунок із спеціальним режимом використання. Підставою для остаточного розрахунку є акт прийому-передачі послуг з виробництва та поставки теплової енергії, підписаний сторонами, із зазначенням обсягів виробленої теплової енергії в розрізі категорій споживачів (п. 2.5.2 договору);

- при оплаті заборгованості, яка стягнута на підставі рішення суду, яке вступило в силу. ТМО обов`язково вказує в платіжних дорученнях реквізити рішення суду, по якому погашається стягнута заборгованість. Не підлягає погашенню згідно платіжних доручень без вказівки реквізитів рішення суду, по якому заборгованість стягнута, що вступило в силу (п. 2.5.3 договору).

При цьому в п. 4 вказаної додаткової угоди № 4 від 09.09.2014 р. сторони домовились виключити п. 2.6 договору.

21.04.2015 р. між сторонами була укладена додаткова угода б/н до договору № 05-11-09/158/ТГО-577/09 від 05.11.2009 р., згідно якої сторонами були внесені зміни до п. 2.1 договору та викладено його в наступній редакції: 2.1 Тарифи на виробництво теплової енергії, яка використовується для виробництва надання послуг опалення та гарячого водопостачання для населення, релігійних організацій, бюджетних та інших організацій, встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП). Тарифи застосовуються з моменту набрання чинності постанови НКРЕКП про встановлення/зміну тарифів.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, укладений між сторонами по справі договір № 05-11-09/158/ТГО-577/09 на постачання теплової енергії є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 згідно ч. 2 ст. 901 цього ж Кодексу можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як встановлено судом, на виконання умов вказаного договору АТ Одеська ТЕЦ надавало КП Теплопостачання міста Одеси послуги з виробництва та постачання теплової енергії у вигляді гарячої води на потреби опалення та гарячого водопостачання, що підтверджується наданими позивачем до суду актами приймання-передачі послуг з виробництва та постачання теплової енергії за період з листопада 2019 року по квітень 2020 року, які підписані представниками обох сторін. Так, з вказаних актів приймання-передачі послуг з виробництва та постачання теплової енергії вбачається, що ПАТ Одеська ТЕЦ у період з листопада 2019 року по квітень 2020 року надало КП Теплопостачання міста Одеси наступні послуги:

- з постачання теплової енергії на загальну суму 16866606,41 грн., у т.ч.: у листопаді 2019 р. - на суму 2934058,28 грн. згідно акту від 30.11.2019 р.; у грудні 2019 р. - на суму 3376603,68 грн. згідно акту від 31.12.2019 р.; у січні 2020 р. на суму 3051008,32 грн. згідно акту від 31.01.2020 р.; у лютому 2020 р. на суму 3329101,02 грн. згідно акту від 29.02.2020 р.; у березні 2020 р. на загальну суму 3628098,96 грн. згідно актів від 31.03.2020 р.; у квітні 2020 р. - на суму 547736,15 грн. згідно акту від 30.04.2020 р.;

- з виробництва теплової енергії на загальну суму 407256546,93 грн., у т.ч.: у листопаді 2019 р. - на суму 41585399,58 грн. згідно акту від 30.11.2019 р.; у грудні 2019 р. - на суму 90498501,07 грн. згідно акту від 31.12.2019 р.; у січні 2020 р. на суму 105472210,65 грн. згідно акту від 31.01.2020 р.; у лютому 2020 р. на суму 92616871,78 грн. згідно акту від 29.02.2020 р.; у березні 2020 р. на загальну суму 68756964,93 грн. згідно актів від 31.03.2020 р.; у квітні 2020 р. - на суму 8326598,02 грн. згідно акту від 30.04.2020 р.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Отже, прийняття відповідачем наданих з боку позивача послуг з виробництва та постачання теплової енергії у вигляді гарячої води на потреби опалення та гарячого водопостачання є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити вказана послуги з виробництва та постачання теплової енергії відповідно до чинного законодавства та умов договору не пізніше 30 числа місяця, наступного за місяцем, в якому була здійснена поставка (п. 2.5.2 п. 2.5 договору).

При цьому за умовами договору оплата за вироблену теплову енергію здійснюється відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 року № 217, ст. 19-1 Закону України Про теплопостачання шляхом перерахування коштів на рахунки зі спеціальним режимом використання.

Згідно ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Частиною 1 ст. 19-1 Закону України Про теплопостачання встановлено, що оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 р. № 217 був затверджений Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки. Вказаний Порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків із гарантованим постачальником природного газу та теплогенеруючих організацій, якою в даному випадку є ПАТ „Одеська ТЕЦ.

Відповідно до пункту 12 Порядку НКРЕКП на підставі даних, визначених у пунктах 10 і 11 цього Порядку, щомісяця: 1) розраховує для кожної категорії споживачів теплопостачальної і теплогенеруючої організації нормативи перерахування коштів: на поточний рахунок теплопостачальної і теплогенеруючої організації; на рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов`язками, зазначений у договорі купівлі-продажу (постачання) природного газу (далі - рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов`язками); на рахунок оператора газотранспортної системи, зазначений у договорі на транспортування природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на транспортування природного газу з оператором газотранспортної системи) (далі - рахунок оператора газотранспортної системи); на рахунок оператора газорозподільної системи, зазначений у договорі на розподіл природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на розподіл природного газу з оператором газорозподільної системи) (далі - рахунок оператора газорозподільної системи); на спеціальні рахунки, відкриті теплогенеруючими організаціями; 2) затверджує реєстр нормативів; 3) доводить реєстр нормативів до відома уповноваженого банку для виконання не пізніше ніж за один робочий день до початку місяця, в якому застосовуватимуться нормативи; 4) розміщує реєстр нормативів на своєму офіційному веб-сайті.

Згідно з пунктом 13 Порядку уповноважений банк згідно з умовами договору банківського рахунка здійснює перерахування коштів за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води із спеціальних рахунків, відкритих структурними підрозділами теплопостачальних і теплогенеруючих організацій, на спеціальні рахунки теплопостачальних і теплогенеруючих організацій двічі на день, а саме: до 10-ї години - залишок коштів на початок операційного дня; до 17-ї години - кошти, що надійшли протягом операційного дня на спеціальні рахунки, відкриті структурними підрозділами теплопостачальних і теплогенеруючих організацій. Уповноважений банк до 12-ї години операційного дня здійснює відповідно до реєстру нормативів розподіл коштів, що надійшли за попередній день від структурних підрозділів теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та споживачів, і перерахування коштів на рахунки з урахуванням вимог пунктів 14-26 цього Порядку.

Так, вищевказаними нормативними актами законодавчо врегульований механізм розрахунків за договором.

Отже, позивач вказує, що з урахуванням вказаного Порядку розподілу коштів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 р. № 217, та ст. 19-1 Закону України „Про теплопостачання, проведення розрахунку за вироблену ПАТ Одеська ТЕЦ теплову енергію здійснюється в наступному порядку. Грошові кошти, які надходять від КП Теплопостачання міста Одеси за вироблену теплову енергію від його споживачів, зараховуються на рахунки зі спеціальним режимом використання, враховуючи алгоритм розподілу грошових коштів, встановлений НКРЕКП в поточному місяці (в якому вироблялась теплова енергія), уповноважений банк здійснює відповідний розподіл частину грошових коштів перераховує гарантованому постачальнику природного газу, частину коштів теплогенеруючій організації ПАТ Одеська ТЕЦ, а залишок коштів перераховує КП Теплопостачання міста Одеси.

За ствердженнями позивача, відповідач не виконав належним чином умови договору № 05-11-09/158/ТГО-577/09 та не здійснив повну оплату за надані послуги з виробництва та постачання теплової енергії, а саме сплативши лише 9840514,13 грн. за послуги виробництва теплової енергії, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом момент подачі позову складала 393597154,02 грн. за послуги виробництва теплової енергії та 16866606,41 грн. за послуги з постачання теплової енергії. Разом з тим, як було з`ясовано судом, відповідачем під час розгляду справи в суді здійснювались часткові оплати заборгованості за послуги з виробництва теплової енергії, зокрема, відповідачем було сплачено на користь позивача суму боргу в розмірі 129999567,58 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи відомості розрахунків за покупну теплову енергію з АТ Одеська ТЕЦ, реєстри платежів КП ТМО по договору з АТ Одеська ТЕЦ № ТГО-577/09 та бухгалтерська довідка про стан розрахунків станом на 12.05.2021 р., з якої вбачається, що сума боргу відповідача за послуги з виробництва теплової енергії на момент розгляду справи по суті становить 262905868,52 грн. Тому у зв`язку з частковою сплатою відповідачем заявленої до стягнення суми основного боргу за послуги з виробництва теплової енергії у розмірі 129999567,58 грн. (392905436,10 грн. - 262905868,52 грн.) після звернення позивача до суду із заявленим позовом, ухвалою господарського суду Одеської області від 12.05.2021 р. провадження у справі № 916/3762/20 в частині позовних вимог Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ до Комунального підприємства Теплопостачання міста Одеси про стягнення основного боргу за послуги з виробництва теплової енергії у розмірі 129999567,58 грн. закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Між тим несплатою позивачу всієї вартості наданих останнім послуг з виробництва та постачання теплової енергії за вищевказаним договором № 05-11-09/158/ТГО-577/09 на постачання теплової енергії відповідач порушив умови вказаного договору, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України.

При цьому слід зазначити, що суму заборгованості за послуги з виробництва теплової енергії в розмірі 262905868,52 грн. та за послуги з постачання теплової енергії в розмірі 16866606,41 грн. відповідач визнав.

Згідно ч. 1, 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відтак, враховуючи визнання відповідачем позову у вказаній вище частині, що не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з виробництва теплової енергії в розмірі 262905868,52 грн. та за послуги з постачання теплової енергії в розмірі 16866606,41 грн.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

З огляду на те, що відповідач свої зобов`язання в частині оплати послуг з виробництва та постачання теплової енергії не виконав у встановлений договором строк, то відповідно відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, що в свою чергу тягне за собою відповідні правові наслідки.

Адже за ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. З огляду на те, що умовами спірного договору не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за відповідний час прострочення грошового зобов`язання у гривневому вираженні.

Враховуючи те, що відповідачем несвоєчасно були виконані зобов`язання за договором № 05-11-09/158/ТГО-577/09 поставки теплової енергії у вигляді гарячої води на потреби опалення та гарячого водопостачання, надання послуг на підживлення і ХВО від 05.11.2009 р. щодо здійснення оплати послуг з виробництва та постачання теплової енергії, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних за несвоєчасну оплату послуг з виробництва та постачання теплової енергії.

Зокрема, позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму 3% річних в розмірі 370681,60 грн. за несвоєчасну оплату послуг з постачання теплової енергії. При цьому, дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних в розмірі 370681,60 грн., нарахованих за несвоєчасну оплату послуг з постачання теплової енергії, судом встановлено, що вказаний розрахунок 3% річних був здійснений позивачем вірно, при цьому вказаний розрахунок 3% річних відповідач не оспорив.

Крім того, АТ Одеська ТЕЦ первісно у позовній заяві було заявлено до стягнення з відповідача 8729220,10 грн. 3% річних за несвоєчасну оплату послуг з виробництва теплової енергії. Водночас відповідач, не погоджуючись із нарахованою позивачем сумою вказаних 3% річних в розмірі 8729220,10 грн., у відзиві на позов навів свій контррозрахунок 3% річних за несвоєчасну оплату послуг з виробництва теплової енергії, згідно якого їх розмір складає 8585350,28 грн. При цьому позивач погодився з наведеним відповідачем у відзиві на позов розрахунком сумою 3% річних за несвоєчасну оплату послуг з виробництва теплової енергії в розмірі 8585350,28 грн., тому у поданій до суду 17.02.2021 р. заяві про зменшення позовних вимог (вх. № 4584/21) просив стягнути з відповідача 3% річних за несвоєчасну оплату послуг з виробництва теплової енергії саме в розмірі 8585350,28 грн.

Відтак, дослідивши та перевіривши здійснений відповідачем контррозрахунок суми 3% річних, нарахованих за несвоєчасну оплату послуг з виробництва теплової енергії в розмірі 8585350,28 грн., судом встановлено вірність та правильність здійснення такого розрахунку 3% річних, з яким позивач погодився, зменшуючи розмір позовних вимог в цій частині.

Таким чином, з відповідача підлягають стягненню 3% річних, нарахованих за несвоєчасну оплату послуг з постачання теплової енергії, в розмірі 370681,60 грн. та 3% річних, нарахованих за несвоєчасну оплату послуг з виробництва теплової енергії, в розмірі 8585350,28 грн.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В листі Верховного Суду України від 03.04.97р. N 62-97 р. також наведені відповідні рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що факт знецінення або незнецінення грошових коштів і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення збитків від інфляції необхідно встановлювати на момент звернення до суду з позовом про таке стягнення.

Зокрема, позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати за несвоєчасну оплату послуг з постачання теплової енергії в розмірі 590161,34 грн. та інфляційні втрати за несвоєчасну оплату послуг з виробництва теплової енергії в розмірі 14226030,97 грн. Між тим відповідач, не погоджуючись із нарахованими позивачем сумами інфляційних втрат, у відзиві на позов навів власний контррозрахунок, згідно якого інфляційні втрати за несвоєчасну оплату послуг з постачання теплової енергії складають 590073,27 грн., а інфляційні втрати за несвоєчасну оплату послуг з виробництва теплової енергії 13956513,51 грн.

З урахуванням наведених рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції, судом було перевірено здійснений позивачем розрахунок, а також наведений відповідачем контррозрахунок інфляційних нарахувань за несвоєчасну оплату послуг з постачання та виробництва теплової енергії, у зв`язку з чим суд зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що здійснений відповідачем контррозрахунок інфляційних нарахувань за несвоєчасну оплату послуг з постачання теплової енергії є вірним та арифметично правильним, в той час, коли розрахунок вказаних інфляційних втрат за несвоєчасну оплату послуг з постачання теплової енергії було здійснено позивачем невірно. Адже, позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат окремо за кожен календарний місяць відповідно із застосуванням визначеного в кожному місяці індексу інфляції, в той час, коли інфляційні втрати нараховуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, починаючи з моменту виникнення прострочки, а не за окремий період існування прострочення, із застосуванням сукупного індексу інфляції. Також при обрахунку загальної суми інфляційних втрат за несвоєчасну оплату послуг з постачання теплової енергії позивачем здійснено віднімання сум тих періодів, за якими індекс інфляції становив менше одиниці - 99,9%, що є невірним, оскільки у ті періоди, в які визначений Державною службою статистики України індекс інфляції становив менше одиниці - 99,9%, мала місце дефляція, тому інфляційні взагалі не нараховуються. Відтак, відповідно до вірного контррозрахунку інфляційних нарахувань за несвоєчасну оплату послуг з постачання теплової енергії в загальному розмірі 590073,27 грн., здійсненого відповідачем із застосуванням вірного сукупного індексу інфляції, розмір інфляційних нарахувань за несвоєчасну оплату послуг з постачання теплової енергії становить: за зобов`язаннями листопада 2019 р. 119122,77 грн., за зобов`язаннями грудня 2019 р. 129999,24 грн., за зобов`язаннями січня 2020 р. 126921,95 грн., за зобов`язаннями лютого 2020 р. 110859,06 грн., за зобов`язаннями березня 2020 р. 91065,28 грн., за зобов`язаннями квітня 2020 р. 12104,97 грн. Водночас, з огляду на те, що позивачем за зобов`язаннями листопада 2019 р. заявлено до стягнення 119000,61 грн. та за зобов`язаннями квітня 2020 р. заявлено 12089,67 грн., а також оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог, відповідно за зобов`язаннями листопада 2019 р. та квітня 2020 р. підлягають стягненню 119000,61 грн. та 12089,67 грн. відповідно. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати за несвоєчасну оплату послуг з постачання теплової енергії в розмірі 589935,81 грн.

Крім того, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, а також наведений відповідачем контррозрахунок інфляційних втрат за несвоєчасну оплату послуг з виробництва теплової енергії, судом встановлено, що розрахунок позивача аналогічно є невірним з огляду на здійснення ним нарахувань окремо за кожен календарний місяць відповідно із застосуванням визначеного в кожному місяці індексу інфляції. Адже інфляційні втрати нараховуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, починаючи з моменту виникнення прострочки, а не за окремий період існування прострочення, із застосуванням сукупного індексу інфляції, а також при обрахунку загальної суми інфляційних втрат позивачем здійснено віднімання сум тих періодів, за якими індекс інфляції становив менше одиниці - 99,9%, що є невірним, оскільки у такому разі мала місце дефляція, тому інфляційні взагалі не нараховуються. Водночас, перевіривши здійснений відповідачем контррозрахунок інфляційних втрат за несвоєчасну оплату послуг з виробництва теплової енергії, судом встановлено, що за зобов`язаннями листопада 2019 р., лютого 2020 р., березня 2020 р. та квітня 2020 р. такий контррозрахунок є вірним, арифметично правильним та таким, що здійснений відповідачем із застосуванням вірного сукупного індексу інфляції у визначеному позивачем періоді прострочення. Так, що стосується контррозрахунку відповідача за зобов`язаннями грудня 2019 р. та січня 2020 р., то судом встановлено, що відповідачем застосовано невірний сукупний індекс інфляції, а також здійснено віднімання сум тих періодів, за якими індекс інфляції становив менше одиниці - 99,9%, що є невірним. Таким чином, за зобов`язаннями грудня 2019 р. та січня 2020 р. судом самостійно здійснено перерахунок нарахованих інфляційних втрат з урахуванням встановленого судом сукупного індексу інфляції у визначеному позивачем періоді:

- за зобов`язаннями грудня 2019 р.: на суму боргу 90498501,07 грн. за період з 01.02.2020 р. по 31.03.2020 р. сума інфляційних втрат складає: 450320,54 грн. (90498501,07*1,8501,07); на суму боргу 89927884,61 грн. за період з 01.04.2020 р. по 30.04.2020 р. сума інфляційних втрат складає: 719423,08 грн. (89927884,61*1,008-89927884,61); на суму боргу 86777714,78 грн. період з 01.05.2020 р. по 31.05.2020 р. сума інфляційних втрат складає: 260333,14 грн. (86777714,78*1,003-86777714,78); на суму боргу 84354162,55 грн. період з 01.06.2020 р. по 30.06.2020 р. сума інфляційних втрат складає: 168708,32 грн. (84354162,55*1,002-84354162,55); на суму боргу 83514852,66 грн. період з 01.07.2020 р. по 30.11.2020 р. сума інфляційних втрат складає: 1670297,05 грн. (83514852,66*1,020-83514852,66). Таким чином, загальна сума інфляційний втрат за несвоєчасну оплату послуг з виробництва теплової енергії за зобов`язаннями грудня 2019 р. складає 3269082,13 грн., яка підлягає стягненню з відповідача;

- за зобов`язаннями січня 2020 р.: на суму боргу 105472210,65 грн. за період з 01.03.2020 р. по 31.07.2020 р. сума інфляційних втрат складає: 2214916,42 грн. (105472210,65*1,021-105472210,65); на суму боргу 105239199,21 грн. за період з 01.07.2020 р. по 31.07.2020 р. інфляційні не нараховуються, оскільки у липні 2020 року визначений Державною службою статистики України індекс інфляції становив менше одиниці - 99,9%, тобто мала місце дефляція; на суму боргу 104812988,66 грн. за період з 01.08.2020 р. по 31.08.2020 р. інфляційні не нараховуються, оскільки у серпні 2020 року визначений Державною службою статистики України індекс інфляції становив менше одиниці - 99,9%, тобто мала місце дефляція; на суму боргу 104564091,43 грн. за період з 01.09.2020 р. по 30.09.2020 р. сума інфляційних втрат складає: 522820,46 грн. (104564091,43*1,005-104564091,43); на суму боргу 104363592,62 грн. за період з 01.10.2020 р. по 31.10.2020 р. сума інфляційних втрат складає: 1043635,93 грн. (104363592,62*1,010-104363592,62); на суму боргу 103432652,01 грн. за період з 01.11.2020 р. по 30.11.2020 р. сума інфляційних втрат складає: 1344624,48 грн. (103432652,01*1,013-103432652,01). Таким чином, загальна сума інфляційний втрат за несвоєчасну оплату послуг з виробництва теплової енергії за зобов`язаннями січня 2020 р. складає 5125997,29 грн., однак, враховуючи, що позивачем за зобов`язаннями січня 2020 р. заявлено до стягнення 4348689,57 грн., а також оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог, відповідно за зобов`язаннями січня 2020 р. підлягають стягненню відповідно 4348689,57 грн.

Між тим, з огляду на те, що позивачем за зобов`язаннями лютого 2020 р. заявлено до стягнення 3087791,88 грн., за зобов`язаннями березня 2020 р. заявлено 1728379,58 грн. та за зобов`язаннями квітня 2020 р. заявлено 183785,40 грн., проте оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог, відповідно за зобов`язаннями лютого 2020 р., березня 2020 р. та квітня 2020 р. підлягають стягненню відповідно 3087791,88 грн., 1728379,58 грн. та 183785,40 грн. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати за несвоєчасну оплату послуг з виробництва теплової енергії в розмірі 14171446,57 грн. (1553718,01 грн. + 3269082,13 грн. + 4348689,57 грн. + 3087791,88 грн. + 1728379,58 грн. + 183785,40 грн.).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідіність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ частково обґрунтовані та відповідають вимогам чинного законодавства і фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим підлягають частковому задоволенню з огляду на помилки в нарахуванні інфляційних втрат.

У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось частково на користь позивача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог з урахуванням сплаченої відповідачем за час розгляду справи суми боргу, що дорівнюють 735606,99 грн. (433489456,58 грн. х 735700,00 грн./ 433544266,70 грн.).

Керуючись ст.ст. 129, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ до Комунального підприємства Теплопостачання міста Одеси про стягнення заборгованості в загальній сумі 303544699,12 грн. задовольнити частково.

2. СТЯГНУТИ з Комунального підприємства Теплопостачання міста Одеси (65029, м. Одеса, вул. Балківська, буд. 1-Б; ) на користь Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ (65003, м. Одеса, вул. Церковна, 29, ) заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 16866606/шістнадцять мільйонів вісімсот шістдесят шість тисяч шістсот шість/грн. 41 коп., 3% річних за послуги з постачання теплової енергії в сумі 370681/триста сімдесят тисяч шістсот вісімдесят одна/грн. 60 коп., інфляційні втрати за послуги з постачання теплової енергії в сумі 589935/п`ятсот вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять п`ять/грн. 81 коп., заборгованість за послуги з виробництва теплової енергії в розмірі 262905868/двісті шістдесят два мільйони дев`ятсот п`ять тисяч вісімсот шістдесят вісім/грн. 52 коп., 3% річних за послуги з виробництва теплової енергії в сумі 8585350/вісім мільйонів п`ятсот вісімдесят п`ять тисяч триста п`ятдесят/грн. 28 коп., інфляційні втрати за послуги з виробництва теплової енергії в сумі 14171446/чотирнадцять мільйонів сто сімдесят одна тисяча чотириста сорок шість/грн. 57 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 735606/сімсот тридцять п`ять тисяч шістсот шість/грн. 99 коп.

3. В задоволенні решти частини вимог Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ до Комунального підприємства Теплопостачання міста Одеси відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 24 травня 2021 р.

Суддя В.С. Петров