ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/4043/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Гаврильєву О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "ТЕРМЕТ", м. Дніпро
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ГОРН", м. Харків
про стягнення 240400,41 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Растворов В.І., ордер № 1038656 від 17.05.2021 року

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "ТЕРМЕТ", м. Дніпро звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ГОРН", м. Харків, в якій просить суд стягнути з відповідача 166013,06 грн. основного боргу, 60148,56 грн. пені, 6237,12 грн. інфляційних та 8001,67 грн. 3% річних за договором поставки № 21-18 від 01 грудня 2017 року.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16 грудня 2020 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "ТЕРМЕТ", м. Дніпро до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ГОРН", м. Харків про стягнення 240400,41 грн. - залишено без руху; надано позивачу строк 10 днів з дня вручення йому цієї ухвали для усунення недоліків, шляхом надання до суду доказів відправлення відповідачу копії позовної заяви від 10 грудня 2020 року, інформації щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви та належним чином засвідчених копій документів, які додані до позовної заяви.

31 грудня 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "ТЕРМЕТ" усунено недоліки шляхом надання до суду доказів відправлення відповідачу копії позовної заяви від 10 грудня 2020 року, інформації щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви та належним чином засвідчених копій документів, які додані до позовної заяви.

Приймаючи до уваги, що суддя Хотенець П.В. перебував у щорічній відпустці з 31 грудня 2020 року по 12 січня 2021 року повторний автоматичний розподіл справи № 922/4043/20 не здійснювався.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначено підготовче засіданні на 11 лютого 2021 року на 11:20 годин.

Протокольною ухвалою суду від 11 лютого 2021 року на підставі статтей 177, 181, пункту 3 частини 2 статті 183, статті 232 Господарського процесуального кодексу України відкладено підготовче засідання на 01 березня 2021 року на 11:40 годин.

26 лютого 2021 року через канцелярію суду, Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ГОРН" подано відзив (вхідний № 4790) на позовну заяву, в якому відповідач просить суд поновити процесуальний строк на подачу відзиву.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 01 березня 2021 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ГОРН" про поновлення процесуального строку для подання відзиву - задоволено; поновлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву; відзив (вхідний № 4790 від 26 лютого 2021 року) Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ГОРН" на позовну заяву прийнято до розгляду; продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, до 14 квітня 2021 року та відкладено підготовче засідання на 25 березня 2021 року на 11:20 годин.

25 березня 2021 року електронною поштою, Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "ТЕРМЕТ" подано заяву (вхідний № 6827) про відкладення підготовчого засідання, яке суд задовольняє та долучає до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою суду від 25 березня 2021 року на підставі статтей 177, 181, пункту 3 частини 2 статті 183, статті 232 Господарського процесуального кодексу України відкладено підготовче засідання на 07 квітня 2021 року на 12:30 годин.

Протокольною ухвалою суду від 07 квітня 2021 року на підставі статтей 177, 181, пункту 3 частини 2 статті 183, статті 232 Господарського процесуального кодексу України відкладено підготовче засідання на 13 квітня 2021 року на 15:30 годин.

Протокольною ухвалою суду від 13 квітня 2021 року на підставі пункту 3 частини 2 статті 185, статті 232 Господарського процесуального кодексу України закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21 квітня 2021 року на 11:40 годин.

20 квітня 2021 року електронною поштою, Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "ТЕРМЕТ" подано заяву (вхідний № 9027) про відкладення судового засідання, яке суд задовольняє та долучає до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою суду від 21 квітня 2021 року на підставі частини 2 статті 216, статті 232 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено перерву до 17 травня 2021 року на 11:30 годин.

Представник позивача у судовому засіданні підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву проти заявлених позовних вимог заперечує, просить зменшити розмір штрафних санкцій з урахуванням важкого фінансового стану підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ГОРН".

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, вислухавши пояснення повноважного представника позивача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01 грудня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "ТЕРМЕТ" 9позивачем, постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ГОРН" (відповідачем, покупцем) укладено договір поставки № 21-18.

Відповідно до пункту 1.1. договору поставки № 21-18 постачальник зобов`язався у порядку та строки, встановлені договором, передати у власність покупця металопродукцію (товар), асортимент, кількість і ціна якої вказуються у Специфікації/ях та/або в рахунках на оплату, що є невід`ємною частиною даного договору, а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених цим договором.

Згідно пункту 2.2. договору поставки від 01 грудня 2017 року поставка товару за цим договором здійснюється у відповідності до Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів "Інкотермс-2010", на умовах FCA - склад постачальника, якщо інше не визначено сторонами у Специфікації/ях.

Відповідно до пункту 2.3. договору поставки № 21-18 строк поставки товару: протягом п`яти робочих днів з моменту отримання на поточний рахунок постачальника 100% попередньої оплати, якщо інше не обумовлене сторонами у Специфікації/ях та/або рахунку на оплату.

Згідно пункту 3.2. договору поставки від 07 грудня 2017 року оплата здійснюється покупцем в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Фактом оплати вважається надходження грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до пункту 3.3. договору поставки № 21-18 порядок розрахунків: 100% попередня оплата, якщо інше не обумовлене у Специфікації/ях.

Матеріали справи свідчать про те, що на підставі укладеної Мпецифікації № 30 від 01 грудня 2017 року постачальник поставив на адресу покупця металопродукцію на загальну суму 558260,38 грн.

Починаючи з 28 листопада 2019 року і по січень 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ГОРН" в порушення умов договору здійснив часткову оплату отриманого товару лише на суму 327722,38 грн., а саме: 28 листопада 2019 року на суму 115500,00 грн. та 10 грудня 2019 року на суму 212222,38 грн.

Таким чином на даний час сума заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ГОРН" перед позивачем складає 166013,06 грн., що підтверджується відомістю по взаєморозрахунках з контрагентом за період з 28 листопада 2019 року по 31 грудня 2019 року та видатковими накладними № 1124, № 1294 та № 1361.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 6, 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В частині 1 статті 629 Цивільного кодексу України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 527 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 172 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за договором поставки № 21-18 від 01 грудня 2017 року виконав належним чином та у строк встановлений договором.

Згідно частини 2 статті 172 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Пунктом 1 статті 691 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Пунктом 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 166013,06 грн. основної заборгованості.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 Цивільного кодексу України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних та річних, суд приходить до висновку про його правомірність та арифметичну вірність.

За таких обставин, суд задовольняє позовні вимог в частині стягнення з відповідача 6237,12 грн. інфляційних та 8001,67 грн. 3% річних.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 60148,56 грн. пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно статті 216 Господарського кодексу України відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Відповідно до пункту 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пунктом 7.1. договору поставки від 07 грудня 2017 року у випадку порушення строку оплати за поставлений товар, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми прострочення платежу, за кожний день порушення строку.

На підставі зазначеного пункту договору позивачем нараховано відповідачу до стягнення 60148,56 грн. пені.

Згідно частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Статтею 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 квітня 2018 року у справі № 925/1471/16, суд зазначив, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи відповідача, враховуючи його фінансовий стан, а також термін прострочення відповідачем свого зобов`язання щодо оплати, суд, враховуючи інтереси сторін, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення пені, та зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню, на 50 %. Таким чином, суд вважає що з відповідача слід стягнути пеню в розмірі 30074,28 грн. В частині стягнення з відповідача пені в сумі у розмірі 30074,28 грн. відмовити.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином на відповідача покладається судовий збір у розмірі 3154,90 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1-5, 10, 11, 12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 183, 194, 195, 196, 201, 208-210, 217, 218, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ГОРН" (61075, м. Харків, вул. Сімнадцятого парт з`їзду, буд. 38А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "ТЕРМЕТ" (49000, м. Дніпро, пл. Академіка Стародубова, буд. 1, кв. 16, ) 166013,06 грн. основного боргу, 30074,28 грн. пені, 6237,12 грн. інфляційних, 8001,67 грн. 3% річних та 3154,90 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "24" травня 2021 р.

Суддя П.В. Хотенець