ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2021 Справа № 917/205/21

Суддя господарського суду Полтавської області Ореховська О.О., при секретарі судового засідання Кобець Н. С., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", 36008, м. Полтава, вул. Комарова, 2а,

до Фізичної особи - підприємця Литвина Анатолія Олексійовича, АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1

про стягнення 4 622,72грн.

ВСТАНОВИВ:

Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (позивач) звернулось до господарського суду Полтавської області з позовною заявою (вх. № 219/21 від 16.02.2021р.) до Фізичної особи - підприємця Литвина Анатолія Олексійовича (відповідач) про стягнення 4 622,72 грн. заборгованості, з яких: 2269,23 грн. основного боргу, 2269,23 грн. - пені, 29,77 грн. - 3% річних, 54,49 грн. інфляційних втрат.

Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не здійснив оплату за теплову енергію у строк, визначений Договором № 4470 "С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 03.01.2018р., чим порушив умови господарського зобов`язання, встановлені зазначеним договором та законом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2021р. даний позов був переданий на розгляд судді Ореховській О.О.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 22.02.2021р. позовну заяву ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 917/205/21. Справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) учасників справи. Також, зазначеною ухвалою було встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи, зокрема, було встановлено відповідачу строк у 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов.

Про відкриття провадження у справі позивач та відповідач повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованого поштового відправлення - ухвали суду від 22.02.2021р. (а.с. 66-67).

Від відповідача у визначений судом строк надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 2801 від 15.03.2021р., а.с.68-71), відповідно до якого відповідач заперечує проти позовних вимог, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню за мотивами, викладеними у відзиві. Обґрунтовуючи свої заперечення відповідач, зазначає, що 03.01.2018р. між ним та позивачем був укладений Договір №4470 "С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води на опалення нежитлового приміщення за адресою: вул. Івана Мазепи, 23, м. Полтава (магазин "Саніта"). Облік споживання теплової енергії на опалення вказаного нежитлового приміщення здійснюється засобом обліку теплової енергії (лічильником). За твердженням відповідача, з січня 2020р. по листопад 2020р. теплова енергія у вигляді гарячої води на опалення нежитлового приміщення - не споживалася, про що свідчить покази лічильника та відсутність нарахувань саме за споживання теплової енергії за відповідний період. Отже, починаючи з січня 2020 року позивач не маючи на те законних підстав, з посиланням на постанову НКРЕКП "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання, послугу з постачання теплової енергії та послугу з постачання гарячої води ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" №87 від 14.01.2020р. та постанову НКРЕКП "Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" від 14 січня 2020 року №87" від 17.03.2020р. №622, здійснював нарахування (виставлення рахунків) за "умовно - постійну частину двоставкового тарифу (місячну абонентську плату за одиницю (1 Гкал/год) теплового навантаження об`єктів споживання". Обґрунтовуючи свої заперечення, відповідач посилається на, те що Закон України "Про житлово-комунальні послуги", практична реалізація норм і положень якого, регулює надання та оплату комунальних послуг, здійснюватиметься з переходом на нові договірні відносин між виконавцями комунальних послуг і споживачами. Законом визначено умови перехідного періоду, а саме не пізніш як протягом одного року з дня введення в дію цього Закону співвласники багатоквартирних будинків незалежно від обраної ними форми управління багатоквартирним будинком зобов`язані прийняти рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг (крім послуг з постачання електричної енергії та природного газу) щодо кожного виду комунальної послуги згідно з частиною першою статті 14 цього Закону.

Таким чином, в умовах дії договорів про надання комунальних послуг, що укладалися до 01.05.2019р., до споживачів застосовуються тарифи, встановленні відповідним уповноваженим органом до 01.05.2019р. Після 01.05.2019 у органів місцевого самоврядування та НКРЕКП відсутні повноваження щодо встановлення (у тому числі за результатами коригування) тарифів на комунальні послуги, що надавалися виконавцями комунальних послуг за відповідними договорами, укладеними до 01.05.2019.

Крім того, відповідач вказує на те, що нежитлове приміщення за адресою: вул. Івана Мазепи, 23, м Полтава (магазин "Саніта") знаходиться у багатоквартирному будинку, однак співвласники вищевказаного будинку (в т.ч. яким є власник зазначеного нежитлового приміщення), не приймали рішення про обрання моделі договірних відносин із виконавцем послуги саме із постачання теплової енергії. Тому, Постанова НКРЕКП "Про Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання від 25.06.2019р. №1174, на підставі якої ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" розраховано тариф, що затверджений постановою НКРЕКП від 14.01.2020р. № 87 та постановою НКРЕКП від 17.03.2020 № 622 та затверджені тарифи на теплову енергію (в т.ч абонплата за одиницю теплового навантаження) не може застосовуватися до спірних правовідносин, а договір №4470 "С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 03.01.2018р. не регулює правовідносини, що виникли, оскільки нарахування "місячної абонентської плати за одиницю (І Гкал/год) теплового навантаження об`єктів споживання" ним не передбачено.

22.03.2021р. від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 3083, а.с.89-91), в якій позивач вважає доводи відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, необґрунтованими та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зокрема позивач зазначає, що застосовуння двоставкового тарифу здійснюється на підставі Постанови національного регулятора, дані тарифи не були скасовані чи визнані недійсними у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення ( ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

3 січня 2018року між Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (Теплопостачальна організація) та Фізичною особою - підприємцем Литвин Анатолієм Олексійовичем (Споживач) було укладено Договір №4470 "С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води (а.с. 4-7) (далі - Договір).

Умовами зазначеного Договору сторони узгодили, зокрема, наступне:

- "теплопостачальна організація" бере на себе зобов`язання постачати теплову енергію у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення приміщення "споживача" до межі розподілу балансової належності теплової мережі будівлі по вул. Івана Мазепи, 23 - нежитлове приміщення (п.1. договору );

- межею розподілу балансової належності теплової мережі є місце врізки в теплову мережу житлового будинку по вул. Івана Мазепи, 23 (п.2 договору );

- Облік споживання теплової енергії на опалення нежитлового приміщення Споживача проводиться вузлом обліку теплової енергії, тип та номер якого зазначено в акті прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку теплової енергії ВРО Т/Е (далі-Акт прийняття), який є невід`ємною частиною договору та підписується власником або особою, яка є представником Споживача чи особою, яка призначена, згідно наказу, відповідальною за технічний стан та експлуатацію ВРО Т/Е (п. 20 Договору );

- зняття показників вузла розподільного обліку теплової енергії проводяться споживачем і передаються теплопостачальній організації до 25 числа кожного місяця у письмовій формі, по телефону, або факсом, або надсилаються на електронну адресу, з обов`язковим наступним підтвердженням у письмовій формі, за підписом уповноваженої особи та скріпленим печаткою, за наявності.

При наявності засобів дистанційної передачі параметрів показники ВРО Т/Е знімаються підприємством протягом розрахункового місяця, згідно яких проводяться нарахування (п. 22 Договору);

- Розрахунки за відпущену теплову енергію проводяться відповідно до тарифів, встановлених уповноваженим органом та діючих на період постачання теплової енергії. Тариф на теплову енергію - 1513,28грн/Гкал (без ПДВ) для потреб інших споживачів (крім населення). Оплата за опалення проводиться за фактично використану кількість Т/Е (п.39 договору);

- Всі розрахунки по даному договору проводяться на підставі рахунку, виписаного теплопостачальною організацією Споживачу, з обов`язковим застосуванням діючих тарифів (п.40 договору);

- Факт отримання Споживачем теплової енергії фіксується щомісячно Актом приймання-передачі теплової енергії, який складається Сторонами відповідно до вимог чинного законодавства і Договору (п. 41 договору);

- Споживач зобов"язаний розглянути направлений йому теплопостачальною організацією Акт приймання-передачі теплової енергії і при відсутності заперечень в 5-денний термін повернути його теплопостачальній організації, підписаним та скріпленим печаткою (п. 14 договору);

- У разі неповернення Споживачем Акту приймання-передачі теплової енергії в 5-денний термін, як це передбачено пунктом 14 Договору він, підписаний ТО в односторонньому порядку, вважається оформленим відповідно до вимог чинного законодавства і підтверджує факт надання Споживачу теплової енергії (п.41 договору);

- Споживач зобов`язується сплачувати за теплову енергію у строк до 10 числа місяця наступного за розрахунковим, з урахуванням суми проміжних платежів (п. 41 договору);

- у випадку несплати у вказані строки вводиться пеня в розмірі 1,0% за кожний день прострочки платежу, але не більше 100% боргу згідно Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги", а також стягується 3% річних з простроченої суми та інфляційні втрати, згідно ст.625 ЦК України (п.43 договору);

- Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженим представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками , поширює дію на відносини, що фактично склалися між Сторонами з 08.12.2017р. і діє в частині постачання теплової енергії на опалення по 31.12.2022р., а в частині розрахунків - до повного їх здійснення.

Договір вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку припинення дії Договору про це не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 48 Договору).

Позивач зазначає, що в порушення умов Договору відповідачем за період з 01.01.2020р. по 30.11.2020р. не проведено оплату за отриману теплову енергію, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 2269,23грн.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 2269,23грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами Договору №4470 "С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 03.01.2018р. Крім того, за неналежне виконання договірних зобов`язань, на підставі умов Договору та приписів чинного законодавства України позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 2269,23грн. пені за період з 10.02.2020р. по 22.12.2020р., 29,77грн. 3% річних за період з 10.02.2020р. по 22.12.2020р. та 54,49грн. інфляційних втрат за період лютий - листопад 2020р.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав, зокрема, наступні докази: копію Договору №4470"С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 03.01.2018р., актів приймання-передачі теплової енергії: №АВ-841 від 31.01.2020р. на суму 111,35грн., №АВ-4946 від 29.02.2020р. на суму 230,99грн., №АВ-8081 від 31.03.2020р. на суму 222,52грн., №АВ-11792 від 30.04.2020р. на суму 212,92грн., №АВ-14717 від 31.05.2020р. на суму 212,92грн., №АВ-18130 від 30.06.2020р. на суму 212,92грн., №АВ-21326 від 31.07.2020р. на суму 213,43грн., №АВ-24526 від 31.08.2020р. на суму 212,92грн., №АВ-27743 від 30.09.2020р. на суму 212,92грн., №АВ-30722 від 30.10.2020р. на суму 212,92грн., №АВ-34134 від 30.11.2020р. на суму 213,42грн., копії реєстрів рахунків та актів приймання-передачі теплової енергії згрупованих поштових відправлень направлених відповідачу; розрахунки основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов`язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання за договором енергопостачання.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого законом режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч.6 ст. 19 Закону України від 02.06.2005р. №2633-IV "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Частиною першою ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 599 ЦК України та ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Статтями 526 та 525 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Заперечення відповідача судом не враховуються, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" та згідно з абзацом 7 статті 16 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг встановлює тарифи на теплову енергію суб`єктам природних монополій та суб`єктам господарювання на суміжних ринках у сфері теплопостачання.

Встановлення тарифів на комунальні послуги для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках є одним із засобів регуляторного впливу на діяльність суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, які застосовує Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП).

Частиною 6 ст. 276 ГК України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Пунктом 39 Договору передбачено, що оплата за опалення, що проводить Споживач стягується на підставі тарифів, встановлених уповноваженим органом.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг №87 від 14.01.2020року встановлено Полтавському обласному комунальному виробничому підприємству теплового господарства "Полтаватеплоенерго" тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб різних споживачів на рівні:

умовно-змінна частина двоставкового тарифу - 1 004,48 грн. /Гкал без ПДВ;

умовно-постійна частина двоставкового тарифу - 46 161,82 грн. /Гкал без ПДВ.

Пунктом 51 Договору чітко визначено, що у випадку зміни тарифів "Теплопостачальна організація" повідомляє про це "Споживачу" у порядку, визначеному законодавством і розрахунок проводиться з дня затвердження нових тарифів. Нові тарифи є обов`язковими до застосування і набувають чинності для сторін без укладання додаткових угод.

Тобто, позивачем застосовано тариф на підставі постанови національного регулятора, дані тарифи не були скасовані чи визнані недійсними у встановленому законом порядку.

Окрім того, Договір №4470 "С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 03.01.2018р. є чинним, доказів розірвання його в судовому порядку відповідачем не надано.

Матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем, належне виконання позивачем взятих на себе договірних зобов"язаннь.

Факт поставки теплової енергії за період з 01.01.2020р. по 30.11.2020р. на загальну суму 2269,23грн. підтверджується:

- актами приймання-передачі теплової енергії: №АВ-841 від 31.01.2020р. на суму 111,35грн., №АВ-4946 від 29.02.2020р. на суму 230,99грн., №АВ-8081 від 31.03.2020р. на суму 222,52грн., №АВ-11792 від 30.04.2020р. на суму 212,92грн., №АВ-14717 від 31.05.2020р. на суму 212,92грн., №АВ-18130 від 30.06.2020р. на суму 212,92грн., №АВ-21326 від 31.07.2020р. на суму 213,43грн., №АВ-24526 від 31.08.2020р. на суму 212,92грн., №АВ-27743 від 30.09.2020р. на суму 212,92грн., №АВ-30722 від 30.10.2020р. на суму 212,92грн., №АВ-34134 від 30.11.2020р. на суму 213,42грн., (а.с. 16-26); виставленими позивачем рахунками на оплату теплової енергії (а.с. 27-37), реєстрами рахунків та актів приймання-передачі теплової енергії згрупованих поштових відправлень направлених відповідачу ( а.с. 38-48).

При цьому, суд встановив, що акти приймання-передачі теплової енергії не підписані відповідачем. Проте, оскільки позивачем надано докази надіслання вказаних актів разом із рахунками на адресу відповідача (копії реєстрів згрупованих поштових відправлень), такі акти відповідно до п.41 Договору, підписані теплопостачальною організацією в односторонньому порядку, вважаються оформленим відповідно до вимог чинного законодавства і підтверджують факт надання споживачу теплової енергії.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за поставлену теплову енергію за Договором №4470 "С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 03.01.2018р. на загальну суму 2269,23грн. підтверджені документально та нормами матеріального права, а тому в цій частині підлягають задоволенню.

Позивач, на підставі умов Договору та приписів чинного законодавства України нарахував та заявив до стягнення з відповідача:

- пеню в сумі 2269,23 грн. за періоди: з 10.02.2020р. по 09.08.2020р. (за зобов`язаннями за січень 2020р.) - 202,66грн.; з 10.03.2020р. по 09.09.2020р. (за зобов`язаннями за лютий 2020р.) - 425,02грн.; з 10.04.2020р. по 09.10.2020р. (за зобов`язаннями за березень 2020р.) - 407,21грн.; з 10.05.2020р. по 09.11.2020р. (за зобов`язаннями за квітень 2020р.) - 391,77грн.; з 10.06.2020р. по 09.12.2020р. (за зобов`язаннями за травень 2020р.) - 389,64грн.; з 10.07.2020р. по 22.12.2020р. (за зобов`язаннями за червень 2020р.) - 353,45грн.; з 10.08.2020р. по 22.12.2020р. (за зобов`язаннями за липень 2020р.) - 288,13грн.; з 10.09.2020р. по 22.12.2020р. (за зобов`язаннями за серпень 2020р.) - 221,44грн.; з 10.10.2020р. по 22.12.2020р. (за зобов`язаннями вересень 2020р.) - 157,56грн.; з 10.11.2020р. по 22.12.2020р. (за зобов`язаннями жовтень 2020р.) - 91,56грн.; з 10.12.2020р. по 22.12.2020р. (за зобов`язаннями листопад 2020р.) - 27,74грн;

- 3% річних в сумі 29,77грн.: за періоди: з 10.02.2020р. по 22.12.2020р. (за зобов`язаннями за січень 2020р.) - 2,89грн.; з 10.03.2020р. по 22.12.2020р. (за зобов`язаннями за лютий 2020р.) - 5,46грн.; з 10.04.2020р. по 22.12.2020р. (за зобов`язаннями за березень 2020р.) - 4,69грн.; з 10.05.2020р. по 22.12.2020р. (за зобов`язаннями за квітень 2020р.) - 3,96грн.; з 10.06.2020р. по 22.12.2020р. (за зобов`язаннями за травень 2020р.) - 3,42грн.; з 10.07.2020р. по 22.12.2020р. (за зобов`язаннями за червень 2020р.) - 2,90грн.; з 10.08.2020р. по 22.12.2020р. (за зобов`язаннями за липень 2020р.) - 2,36грн.; з 10.09.2020р. по 22.12.2020р. (за зобов`язаннями за серпень 2020р.) - 1,82грн.; з 10.10.2020р. по 22.12.2020р. (за зобов`язаннями вересень 2020р.) - 1,29грн.; з 10.11.2020р. по 22.12.2020р. (за зобов`язаннями жовтень 2020р.) - 0,75грн; з 10.12.2020р. по 22.12.2020р. (за зобов`язаннями листопад 2020р.) - 0,23грн;

- інфляційні втрати в сумі 54,49грн. за період лютий - листопад 2020р.

Розрахунки наявні в матеріалах справи (а.с. 12-14).

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

У п. 43 Договору визначено, що у випадку несплати у вказані строки вводиться пеня в розмірі 1,0% за кожний день прострочки платежу, але не більше 100% боргу згідно Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги" №686-ХІV від 20.05.1999р., а також стягується 3% річних з простроченої суми та інфляційні втрати, згідно ст. 625 ЦК України.

Дана норма Договору узгоджується з положенням ст. 1 Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", відповідно до якої суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Здійснивши перевірку правомірності нарахування пені, суд встановив, що позивач, визначаючи розмір пені невірно визначив початок перебігу строку прострочення. Позивачем не враховано, що згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов"язано його початок.

Частиною 5 ст. 254 ЦК України визначено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місяці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Позивачем здійснено нарахування пені за прострочення оплати вартості теплової енергії за Договором № 4470 "С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 03.01.2018р. за періоди починаючи з 10 числа місяця наступного за розрахунковим.

Водночас, позивач не врахував, що відповідно до п.42 Договору споживач зобов"язується сплачувати за теплову енергію у строк до 10 числа наступного за розрахунковим з урахуванням суми проміжних платежів.

Згідно з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №803/350/17 та у справі №815/4720/16, від 13.06.2018 у справі №815/1298/17, від 14.08.2018 у справі №803/1387/17, від 28.08.2018 у справі №814/4170/15, прийменник "до" з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь.

Таким чином, останнім днем для здійснення розрахунку за спожиту теплову енергію є 10 число місяця наступного за розрахунковим, а тому прострочення оплати за кожний місяць починається з 11 числа місяця наступного за розрахунковим.

Перевіряючи розмір заявленої позивачем до стягнення пені суд звертає увагу на наступне.

Згідно вимог підпункту 4 п. 3 Розділу II Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" №530-ІХ від 17.03.2020 p., на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 № 211 (із подальшими змінами та доповненнями) з 12 березня 2020 року на усій території України встановлено карантин. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" продовжено дію карантину до 31.08.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2020 №760 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України", якою, зокрема внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". Згідно із зазначеною постановою карантин продовжено до 31 жовтня 2020 року. Постановою КМУ від 13.10.2020 р. №956 карантин було продовжено до 31 грудня 2020 року.

Оскільки відповідач за Договором №4470"С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 03.01.2018р. є споживачем комунальної послуги теплопостачальної організації (позивача), вимоги щодо стягнення з відповідача пені починаючи з моменту введення карантину (12.03.2020р.) задоволенню не підлягають.

Після проведення перерахунку пені, з урахуванням положень Договору та приписів чинного законодавства України, судом встановлено, що сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача становить 35,72грн. (період нарахування - з 11.02.2020р. по 11.03.2020р. за зобов`язаннями за січень 2020р.; за 11.03.2020р. за зобов`язаннями за лютий 2020р.).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Суд встановив, що дії відповідача є порушенням умов Договором № 4470 "С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 03.01.2018р. і є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до приписів ст. 625 ЦК України.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних (з урахуванням моменту виникнення у відповідача зобов"язань з оплати (п. 40 Договору) та вказаного позивачем періоду), судом виявлено деякі математичні помилки, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню 29,53грн. 3% річних та 10,66грн. інфляційних втрат. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення з відповідач 3% річних та інфляційних втрат позов задоволенню не підлягає.

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 2269,23грн. основного боргу, 35,72грн. пені, 29,53грн. 3% річних та 10,66грн. інфляційних втрат обґрунтовані, підтверджені документально та нормами матеріального права, а тому підлягають задоволенню, в іншій частині - позов задоволенню не підлягає.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 46, 129, 231-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Литвина Анатолія Олексійовича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (36008, м. Полтава, вул. Комарова, 2а, , п/р НОМЕР_2 ) в АТ "Полтава-банк", МФО 331489) 2269,23грн. основного боргу, 35,72грн. пені, 29,53грн. 3% річних та 10,66 грн. інфляційних втрат, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1151,58грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 Господарського процесуального кодексу України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 Господарського процесуального кодексу України). Згідно з ст. 257 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення підписано 24.05.2021р.

Суддя Ореховська О.О.