РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.05.2021Справа № 910/3331/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА»

до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега»

про стягнення 5914,79 грн,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» про стягнення 5914,79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 10.12.2018 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки «Daewoo Lanos», д.н.з НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 та «Renault Megane» д.н.з НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 . Постановою Подільського районного суду міста Києва у справі №758/16866/18 встановлено, що дане ДТП сталось в результаті порушення ПДР водієм автомобіля «Renault Megane». Відповідно до умов договору страхування укладеним між ПрАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_3 №030443/4640/0000069 від 18.05.2018, позивачем відшкодовано вигодонабувачу суму страхового відшкодування в розмірі 7914,79 грн. Відповідно до умов полісу ОСЦПВ №АМ/8115780 розмір франшизи становить 2000 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Renault Megane» д.н.з НОМЕР_2 , застрахована ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега», позивач просить суд стягнути з відповідача 5914,79 грн страхового відшкодування.

26.03.2021 через загальний відділ канцелярії Господарського суду міста Києва відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив щодо позовних вимог ПрАТ «СК «УНІКА», зазначивши, що відповідно до інформації викладеної у листі №411/12/03-70-07 від 26.02.2019 Волинська митниця ДФС повідомила, що транспортний засіб Renault Megane» р.н. НОМЕР_2 ввезений на митну територію в митному режимі «Транзит» громадянином ОСОБА_4 , у зв`язку з чим, відповідно до ч. 5 ст. 380 Митного кодексу України ОСОБА_2 на час настання ДТП не був законним володільцем та правомірним користувачем вищезазначеного транспортного засобу, а тому він не є особою відповідальність якої застраховано згідно страхового полісу №АМ/8115780.

Також, у вищезазначеному відзиві відповідач заперечив щодо заявленої позивачем суми витрат на професійну правничу допомогу зазначивши, що заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу не є співмірною із ціною позову, складністю справи та обсягом виконаних робіт.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що посилання відповідача на положення Митного кодексу України є необґрунтованим, оскільки порушення митних правил ввезення автомобіля на територію України може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб, а тому не є підставою для звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин. Окрім того, позивач зазначив, що аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 08.04.2019 у справі №910/14693/17.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.05.2018 між ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» (страхових, позивач) та ОСОБА_3 (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Автоцивілка навпаки» №030443/4640/0000069, відповідно до умов якого застраховано автомобіль марки «Daewoo Lanos», д.н.з НОМЕР_1 , номер кузову (шасі) ТЗ НОМЕР_3 , в тому числі за страховим ризиком - ДТП, вигодонабувачем зазначено - ОСОБА_6 .

Як вбачається з довідки про дорожньо-транспортну пригоду №265991 від 18.01.2019, 10.12.2018 о 15:01 год у м. Києві по вул. Осиповського, буд. 3 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки ««Daewoo Lanos», д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Renault Megane» д.н.з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого пошкоджено вищезазначені автомобілі. Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_2 п.п.10.9. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України №1306 від 10.10.2001.

Постановою Подільського районного суду міста Києва у справі №758/16866/18 від 18.01.2019, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Позивач, на виконання умов Договору добровільного страхування наземного транспорту «Автоцивілка навпаки» №030443/4640/0000069 від 18.05.2018 на підставі страхового акта №00282142 від 19.01.2019, визнав вказану подію страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування на рахунок ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №065249 від 22.01.2019, у графі призначення платежу зазначено: «страх.відшк.зг.дог. №№030443/4640/0000069 від 18.05.2018, ОСОБА_6 »

Розрахунок суми страхового відшкодування здійснено на підставі ремонтної калькуляції №00282142 від 17.01.2019 та висновку про виплату страхового відшкодування від 17.01.2019, відповідно до яких, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Daewoo Lanos», д.н.з НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, склала 7914,79 грн.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Пунктом 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Вина ОСОБА_2 у скоєнні вказаного ДТП належним чином доведена доказами, наявними в матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Renault Megane» д.н.з НОМЕР_2 , застрахована за договором обов`язкового цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних у Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега»

З наявного в матеріалах справи Витягу з інформаційної бази Моторного (транспортного) страхового бюро України вбачається, що поліс обов`язкового страхування АМ №008115780 був чинний на момент скоєння ДТП - 10.12.2018. Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 100000 грн, франшиза - 2000 грн.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані власнику автомобіля марки «Daewoo Lanos», д.н.з НОМЕР_1 збитки у межах передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності в даному випадку є відповідач.

Пунктом 36.4. ст.36 Закону передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

З огляду на викладене, до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту «Автоцивілка навпаки» №030443/4640/0000069, перейшло право вимоги, яке ОСОБА_6 , мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.02.2019 позивач листом №727 звертався до ПрАТ «АСК «Омега» і заявою на виплату страхового відшкодування №24223 в якому зазначив про необхідність сплати страхового відшкодування в якій зазначив про необхідність сплати страхового відшкодування у розмірі 7914,79 грн, проте, відповідна заява була залишена відповідачем без задоволення.

Пунктом 32.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими, зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, відповідно до вимог п.п.36.1, 36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Доводи відповідача стосовно того, що ОСОБА_7 на час настання ДТП не був законним володільцем та правомірним користувачем транспортного засобу «Renault Megane» д.н.з НОМЕР_2 , у зв`язку з чим не є особою, відповідальність якої застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ №8115780 від 28.11.2018 судом відхиляються з огляду на таке. Порушення норм Митного кодексу України в частині тимчасового ввезення транспортного засобу на територію України може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб, проте не є підставою для звільнення відповідача від відшкодування страхового відшкодування. Матеріали справи не містять доказів незаконного заволодіння вказаним транспортним засобом на момент скоєння ДТП ОСОБА_7 , чи протиправного вибуття транспортного з володіння особи, яка його ввезла.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування викладених у позові обставин.

Стосовно вимоги позивача про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн, слід зазначити таке.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ч.3 ст.126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем, на підтвердження факту надання правничої допомоги до матеріалів справи додано копію Договору про надання правової допомоги №1/19 від 11.12.2019 укладеного із АБ «Адвокатське бюро Олександра Лисова «Еквіт», копію Договору про надання правової допомоги №1/20ю від 31.12.2020 укладеного із АБ «Адвокатське бюро Олександра Лисова «Еквіт», Додаток №1 до договору, розрахунок витрат на правову допомогу, копію рахунок №69 від 09.11.2020 на суму 5000 грн, копію Акта надання послуг №69 від 09.11.2020 на суму 5000 грн, а також платіжне доручення №001673 від 10.11.2020 на суму 5000 грн.

Пунктом 2 ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст.126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи подані відповідачем заперечення щодо суми витрат на правничу допомогу вимога позивача про покладення на відповідача витрат на правову допомогу підлягає часткову задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи, що отримані позивачем послуги від АБ «Адвокатське бюро Олександра Лисова «Еквіт» визначені у п. 1 та п. 2 Акту надання послуг зводяться до аналізу та дослідження документів по страховій справі, а також беручи до уваги складність розглядуваної справи, сформованість судової практики у вирішенні спорів даної категорії, суд вважає, що вимога позивача про покладення на відповідача витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню у розмірі 2500 грн.

Разом з тим, відповідно до положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» (01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 48-Г, літ. А; ідентифікаційний код 21626809) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (04112, м. Київ, вул. Теліги Олени, буд. 6 літ. В; ідентифікаційний код 20033533) страхове відшкодування в сумі 5914 (п`ять тисяч дев`ятсот чотирнадцять) грн 79 коп., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн та витрати на правову допомогу у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 20.05.2021

Суддя Я.В. Маринченко