СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2021 р. Справа № 922/4201/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О.В.

за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Гідропривід» (вх.№988 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 15.03.2021, ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Калініченко Н.В., повний текст складено 16.03.2021 у справі №922/4201/20

за позовом Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат», м. Покров Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Гідропривід», м. Харків

про стягнення 227550,23 грн

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 Акціонерне товариство «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Гідропривід» про стягнення 227550,23 грн штрафних санкцій за порушення строку виконання робіт за договором №У1122/03 від 30.04.2020.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 15.03.2021 у справі №922/4201/20 позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Гідропривід" на користь Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" суму штрафних санкцій у розмірі 217300,08 грн., а також судові витрати (сплачений судовий збір) у розмірі 3 259,50 грн.

Приймаючи таке рішення, місцевий господарський суд встановив, що саме ухилення відповідача від виконання своїх зобов`язань зумовило затримку у строках виконання робіт за договором (до 23 вересня 2020 року). Судом зазначено, що нарахування позивачем штрафу та пені не суперечать вимогам чинного законодавства та умовам договору, однак, здійснивши перерахунок штрафної санкції суд першої інстанції встановив, що арифметично вірною та такою, що повністю відповідає положенням чинного законодавства є сума пені в розмірі 176 300,07 грн та сума штрафу у розмірі 41 000, 01 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 15.03.2021 у справі №922/4201/20 та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В обгрунтування апеляційної скарги, відповідач зазначає, що судом першої інстанції прийнято рішення при невідповідності висновків суду першої інстанції, обставинам справи. Зокрема, відповідач вказує, що з вини замовника виконавцю було поставлено не передбачений специфікацією №1 ремонтний фонд (замість насосів тільки їх корпуси), а виконавець в позадоговірному порядку приступив до виконання відновлення насосів під надані корпуси без складання та погодження з замовником дефектних відомостей. Тому, на думку заявника апеляційної скарги, з огляду на суттєві умови договору (об`єкт ремонту, умови початку здійснення робіт), під укладеним сторонами договором, фактично здійснювалось виконання іншого договору (з іншим об`єктом ремонту та умовами початку їх здійснення), обумовленого конклюдентними діями сторін, в якому не передбачена сплата стягнених судом штрафних санкцій.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2021 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.04.2021 відкрито апеляційне провадження у даній справі, повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться "18" травня 2021о 10:00 год у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, каб. № 104.

07.05.2021 від позивача поштою надійшов відзив на апеляційну скаргу, який не підписано представником, про що 07.05.2021 Східним апеляційним господарським судом складено відповідний акт.

Не засвідчений особистим підписом відзив позивача судом не приймається до розгляду, адже він складений в порушення приписів частини 2 статті 165 ГПК України, яка регламентує, що відзив підписується відповідачем або його представником.

В судове засідання 18.05.2021 представник позивача з`явився без належних повноважень, у зв`язку з чим допущений колегією суддів до участі в судовому засіданні 18.05.2021 як слухач (присутній), з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 56 ГПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно до частини першої статті 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Отже, наведені вище положення законодавства передбачають можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи, як в порядку самопредставництва, так й іншими особами, як представниками юридичної особи.

Самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

В порядку самопредставництва юридичну особу може представляти за посадою її керівник або інші особи, повноваження яких визначені законодавством чи установчими документами.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з урахуванням положень статті 56 ГПК України для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження.

Аналогічні висновки викладені в судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду, зокрема, у постанові від 02.07.2020 (пункти 26-28) у справі №9901/39/20 та в ухвалі від 08.09.2020 у справі №925/756/19.

В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості про те, що Добриніна О.О. уповноважена представляти інтереси Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» у цій справі.

На підтвердження повноважень представника позивача, Добриніна О.О. надала довіреність від 13.12.2020 №219, посадову інструкцію заступника начальника юридичного відділу, якою, зокрема, передбачено повноваження щодо представництва інтересів комбінату (позивача) на підставі виданої Головою правління довіреності; наказ по особовому складу.

Як вбачається зі змісту наданої суду довіреності, начальник юридичного відділу - Добриніна Олена Олександрівна, уповноважена Головою правління підприємства позивача виконувати дії щодо представництва інтересів позивача, зокрема, в господарських судах; однак, це не є підтвердженням її права на участь у справі в порядку самопредставництва відповідно до частини 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, присутній представник позивача не підтвердив повноважень для участі у розгляді даної справи з метою захисту інтересів позивача в порядку самопредставництва, адже довіреність та посадова інструкція, які надані суду не є доказом наявності підстав самопредставництва Добриніної О.О. Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» у розумінні наведених вище норм чинного законодавства.

Крім того відсутні в матеріалах справи докази наявності у Добриніної О.О. статусу адвоката. У Єдиному реєстрі адвокатів України також відсутні відомості про те, що Добриніна О.О. має статус адвоката.

Наведені обставини унеможливлюють суд допустити Добриніну О.О. до участі у справі в якості представника позивача.

Присутній в судовому засіданні 18.05.2021 адвокат відповідача підтримав апеляційну скаргу, наполягав на її задоволенні, навів відповідні пояснення, відповів на питання суду.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами у відповідності до статті 269 ГПК України, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановила наступне.

30 квітня 2020 року між ТОВ "Торговий дім "Гідропривід" (виконавець) та АТ "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" (замовник) укладено договір № У1122/03.

Предметом даного договору є виконання відповідачем ремонтних робіт насосу радіально-поршневого НР1250/32Л та насосу радіально-поршневого НР 1250/32.

За умовами пунктів 1.1, 2.1, 2.2., 3.1. договору, замовник з метою здійснення господарської діяльності зобов`язується поставити виконавцю для виконання робіт ремонтний фонд, а потім прийняти та оплатити виконанні роботи за актом приймання передачі, згідно з договором. Одиниця виміру, обсяг виконуваних робіт, загальна вартість договору, строки виконання робіт обумовлюється в специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до пункту 4.1. та 4.3 договору здавання-приймання робіт оформлюється актом приймання-здачі виконаних робіт. При завершенні робіт, виконавець надає замовнику акт приймання-здачі виконаних робіт.

Пунктом 8 договору сторонами обумовлено, що виконавець зобов`язаний, зокрема, виконати ремонт за узгодженими сторонами дефектними відомостями і технологічними картами, відповідно до діючих ГОСТів, ДСТУ та кресленнями замовника; інформувати замовника про хід виконання ремонтних робіт і допускати представників замовника до об`єкту для контролю над ходом ремонтних робіт; письмово повідомляти про необхідність і час приїзду представників замовника тощо.

У разі порушення термінів виконання робіт за цим договором замовник має право стягнути з виконавця пеню у розмірі 0,5 % від вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення і за весь період прострочення, із розрахунку з наступного дня від кінцевої дати поставки (включаючи останній день поставки). У разі прострочення понад 10-ти календарних днів замовник має право додатково стягнути з виконавця штраф у розмірі 10% від суми вартості робіт (пункт 9.2. договору).

У розділі 11 договору сторонами врегульовано, що термін дії договору закінчується 31 грудня 2020 року, але не раніше повного виконання зобов`язань обома сторонами.

На виконання умов договору сторонами підписано специфікацію № 1, яка визначає найменування послуги (ремонт насоса), одиницю виміру (поштучно), кількість, ціну за одиницю та загальну ціну договору, а також умова оплати (за фактом виконання робіт, відстрочення платежу 60 календарних днів з моменту підписання акту приймання-здачі виконаних робіт). Крім того, в даній специфікації встановлено строк виконання 80 робочих днів з моменту передачі ремонтного фонду і підписання приймально-здаточного акту.

29 травня 2020 до виконавця послугами поштової кур`єрської доставки надійшов ремонтний фонд - насос радіально-поршневий НР1250/32Л та насос радіально-поршневий НР 1250/32, про що сторонами складено та підписано приймально-здаточний акт.

12.08.2020 позивач надіслав відповідачу лист №31/867, в якому повідомив відповідача про те, що 18.08.2020 закінчується термін для повернення ремонтного фонду (насосів радіально-поршневих НР).

У відповідь, відповідач листом № 323 від 12.08.2020 зазначив позивачу, що строк виконання договору обліковується у робочих днях, а не у календарних днях, а тому 24 вересня 2020 року є завершальним днем на повернення ремонтного фонду. При цьому, зазначив, що роботи здійснюються в плановому режимі та будуть здійсненні у строк.

08.09.2020 виконавець листом № 599 повідомив замовника про неможливість у строк, встановлений договором, здійснити весь об`єм ремонтних робіт, оскільки насоси радіально-поршневі НР мають дефекти, які можливо усунути лише шляхом виготовлення нових комплектів із індивідуальними параметрами.

16.09.2020 у листі № 31/864, замовник зазначив що попередній огляд ремонтного фонду виконавцем було здійснено по фотокарткам, направленим на його електрону адресу, та після усної згоди 22 травня 2020 року скерований кур`єрською службою доставки вантажів для проведення ремонтних робіт.

18.09.2020 у листі № 608 виконавець зазначив, що через відсутність комплектуючих до насосів радіально-поршневих НР, він був змушений здійснити роботи по виготовленню повного комплекту деталей, які були виготовлені по кресленням та технологічним процесам. Втім, під час їх перевірки виявилась невідповідність креслень та технологічних процесів вимогам насосів радіально-поршневих НР. Запропонував замовнику спрямувати на його адресу всіх комплектуючих до насосів.

22.09.2020 листом № 31/876 замовник просив виконавця прискорити повернення відремонтованого ремонтного фонду із попередженням про дату їх повернення. Крім того, виконавця повідомлено, що у зв`язку з пошкодженням усіх деталей, які зазначені в дефектній відомості необхідних заміні, а також з метою запобігання заміни нових деталей на б/у було спрямовано: корпус НР2.002- 2 шт, кришки НР2.007- 4шт, кришки НР2.008 2 шт, кришки НР2.009- 2 шт, опори НР2.006-4 шт, перехідник НР2.003-2 шт, всі корпусні деталі були у зборі як насос НР1250/32 та НР1250/32Л.

23.09.2020 листом № 616 відповідач вказав, що позивач не поставив йому ремонтний фонд у повній доремонтній комплектації, а поставив лише корпуси та кришки, що в свою чергу не дає змоги провести дослідження дефектації усіх деталей та виконати ремонтні роботи, визначені в умовах договору.

24.09.2020 позивач у листі № 31/888 запропонував направити уповноважених представників підприємства-відповідача для огляду пошкоджених деталей разом із уповноваженим спеціалістами комбінату, а також повідомлено про необхідність розгляду питання про продовження строку виконання ремонту.

30 жовтня 2020 року позивачем, в досудовому порядку, сформовано на адресу відповідача претензію № 101-748/115 із вимогою здійснити ремонтні роботи, визначені у договорі та перерахувати суму штрафних санкцій у розмірі 116850,00 грн.

Враховуючи, що станом дату звернення до суду з позовом відповідачем претензійні вимоги не виконано, суму штрафу та пені на сплачено, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми пені та штрафу на порушення відповідачем строків виконання робіт за договором від 30.04.2020.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначає, що 29.05.2020 замовник доставив на територію підприємства відповідача ремонтний фонд у вигляді двох однакових корпусних деталей насосів у зборі, як насоси. При отриманні вказаного ремонтного фонду виконавець підписав наданий кур`єром приймально-передаточний акт №1 від 29.05.2020. Після підписання вказаного акту на наступний день спеціалістами виконавця було здійснено демонтаж доставлених замовником насосів та з`ясувалось, що в порушення умов п. 8.2.1 договору, Специфікації насоса НР 1250/32, замовник передав виконавцю повністю розукомплектовані насоси, а саме: корпусні деталі насосів у зборі, як насоси в комплектації: корпус НР2.002- 2 шт, кришки НР2.007- 4шт, кришки НР2.008 2 шт, кришки НР2.009- 2 шт, опори НР2.006-4 шт, перехідник НР2.003-2 шт. Виявити в момент приймання вантажу 29.05.2020, те, що у насосів під корпусом відсутні деталі, на думку відповідача, неможливо.

Незважаючи на непередбачувальний об`єм робіт, виконавець зазначає, що спробував виготовити всі передбачені загальною специфікацією для такого типу насосів деталі та здійснив їх випробування, але заданих для такого типу характеристик не отримав, про що повідомив замовника листами від 08.09.2020 та 18.09.2020.

За таких обставин, відповідач вважає, що невиконання умов договору відбулось з вини замовника.

Як зазначалось, 15.03.2021 Господарським судом Харківської області прийнято оскаржуване рішення.

Розглянувши вказане рішення на предмет правильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та надаючи оцінку аргументам місцевого господарського суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 509 ЦК України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За своєю правовою природою і змістом договір від 30.04.2020 є договором підряду, правовідносини за яким регулюються главою 61 Цивільного кодексу України.

За змістом ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Положеннями статті 839 ЦК України визначено, що підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб.

Статтею 843 ЦК України унормовано, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ч.1 ст. 846 ЦК України).

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 849 Цивільного кодексу України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

З огляду на умови укладеного між сторонами договору підряду та дату прийняття відповідачем ремонтного фонду (29.05.2020), відповідач повинен був виконати взяті на себе за договором зобов`язання у строк до 23.09.2020.

Звертаючись до суду з позовом, позивачем визначено дату закінчення ремонтних робіт за договором та передачу відремонтованих насосів замовнику 18.09.2020, однак, як правильно встановлено судом першої інстанції, позивачем було розраховано цю дату без урахування святкових днів, які припадали чи були перенесені на робочі дні у 2020 році. (Трійця, День Незалежності України, День Конституції України).

В силу статті 538 Цивільного кодексу України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Отже, враховуючи положення пунктів 1.1 та 4.1. договору, які зобов`язують учасників договору здійснити активну дію по підписанню акту приймання-здачі ремонтного фонду, підписання якого 29.05.2020 встановлено судом, колегія суддів зазначає, що позивач виконав зобов`язання та передав на ремонт насоси радіально поршневі НР у кількості 2-х шт., що є підставою для виникнення у відповідача зустрічного зобов`язання провести ремонтні роботи на протязі 80-ти робочих днів.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем у строк до 23.09.2020 дій із ремонту насосів радіально-поршневих НР у кількості 2-х шт та передачі відремонтованих насосів замовнику за актом приймання- здачі виконаних робіт.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо отримання від замовника неукомплектованих насосів (ремонтного фонду), адже підписанням 29.05.2020 приймально-здаточного акту № 1 відповідач прийняв ремонтний фонд до виконання умов договору. Про вказані обставини (передачу неукомплектованих насосів та прохання продовжити терміни виконання робіт) відповідач повідомив замовника лише 08.09.2020 року, тобто після 3 (трьох) місяців з дати підписання акту від 29.05.2020.

Крім того, вказані доводи про поставку неналежного ремонтного фонду не підтверджені належними та достовірними доказами.

В силу частини 3 положень статті 86 ГПК України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. (ст. 76, 77 ГПК України)

Крім того, за умовами статті 851 Цивільного кодексу України підрядник має право не розпочинати роботу, а розпочату роботу зупинити, якщо замовник не надав матеріалу, устаткування або річ, що підлягає переробці, і цим створив неможливість виконання договору підрядником.

Із матеріалів даної справи вбачається, що відповідачем впродовж трьох місяців після отримання ремонтного фонду не вчинено жодних дій щодо повідомлення замовника про вказані обставини (поставку неналежного ремонтного фонду), щодо виклику представників замовника з метою фіксації даних фактів, щодо пред`явлення вимоги до замовника про доукомплектацію ремонтного фонду тощо.

Крім того, листом № 323 № від 12.08.2020 відповідач повідомляв позивача, що роботи здійснюються та в строк, встановлений договором, будуть закінчені. Про існування вказаного листа, представник відповідача підтвердив в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 18.05.2021.

До того ж, в судовому засіданні відповідач підтвердив про виготовлення нових деталей для укомплектації насосів з метою проведення ремонтних робіт за договором без відповідних доручень замовника та поза межами своїх обов`язків, визначених умовами договору.

Зазначені обставини свідчать про недобросовісність поведінки підрядника та зволікання із виконання робіт за договором, адже 12.08.2020 відповідач повідомляв замовника про проведення ремонтних робіт в строки, встановлені договором (специфікацією), а 08.09.2020 у листі №599 повідомляв про відсутність необхідних деталей, поставку ремонтного фонду із дефектами та просив погодити збільшені строки виконання робіт.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Укладення договору на виконання ремонтних робіт відбулось на підставі тендерної документації, яка була сформована відповідачем (лист Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Гідропривід" № 121 від 03 квітня 2020 року), що означає, про те, що предмет договору не може бути змінений за взаємною згодою сторін, а лише в разі наявності певної сукупності обставин із якими закон дозволяє учасникам таких відносин скоректувати умови договору.

Тож, виготовлення відповідачем нових деталей для доукомплектації насосів з метою проведення ремонтних робіт за договором не узгоджується із предметом укладеного між сторонами договору від 30.04.2020 (пункт 1.1. договору), який визначає обов`язок виконавця здійснити ремонт визначеного обладнання.

Колегія суддів зазначає, що норми Цивільного кодексу України установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, покладають на таку особу обов`язок довести відсутність своєї вини. Отже, особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання.

Відсутність в матеріалах справи доказів отримання у замовника неукомплектованого ремонтного фонду (комплектності насосів радіально-поршневих НР у кількості 2-х шт), що б свідчило про наявність у відповідача об`єктивних перешкод у виконанні робіт у строки, встановлені в договорі, унеможливлює суд дослідити вказані обставини та надати запереченням відповідача належну правову оцінку.

Тому, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що саме ухилення відповідача від виконання своїх зобов`язань зумовило затримку у строках виконання робіт за договором (до 23 вересня 2020 року).

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язання, позивач просить стягнути з відповідача суму штрафних санкцій у розмірі 227 550,23 грн., яка складається із пені у сумі 186 550,07 грн. та штрафу в сумі 41 000,16 грн.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина 2 статті 193, частина 1 статті 216 та частина 1 статті 218 Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських санкцій, згідно з частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України, є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України). Так, відповідно до статей 230, 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Як зазначалось, пунктом 9.2 договору сторони врегулювали, що у разі порушення термінів виконання робіт за цим договором замовник має право стягнути з виконавця пеню у розмірі 0,5 % від вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення і за весь період прострочення, із розрахунку з наступного дня від кінцевої дати поставки (включаючи останній день поставки).

За загальним правилом, встановленим ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у встановлений строк.

З огляду на наведені норми, а також перевіривши правомірність нарахування позивачем штрафних санкцій та враховуючи умови розділу 9 договору, колегія суддів повністю погоджується із висновками суду першої інстанції що до стягнення з відповідача підлягає сума штрафних санкцій за порушення строків виконання робіт за договором у розмірі 176 300,07 грн, адже як встановлено раніше строк для нарахування повинен обчислюватись саме із 23.09.2020.

Крім того, правильним є висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідача 10% штрафу саме у розмірі 41000,01 грн., з урахуванням арифметичного розрахунку 10% від суми вартості робіт за договором 410000,16 грн.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2статті 231 Господарського кодексу України .

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09 лютого 2018 року у справі № 911/2813/17, від 22 березня 2018 року у справі № 911/1351/17 та від 25 травня 2018 року у справі № 922/1720/17.

Отже, встановлені колегією суддів під час апеляційного провадження обставини дають підстави для висновку про законність і обгрунтованність висновків суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах даної справи та спростовуються доводами викладеними в мотивувальній частині даної постанови.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, які саме заходи були вжиті відповідачем з метою належного виконання взятих на себе зобов`язань перед позивачем. Також відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження ремонтних робіт, в строки обумовлені в специфікації № 1, у зв`язку з чим, на підставі встановлених під час розгляду справи обставин заявлені позивачем вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Статтею 74 ГПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції при розгляді даної справи не призвели до задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскаржуваного судового акту, у зв`язку з чим рішення Господарського суду Харківської області від 15.03.2021 у даній справі залишається колегією суддів без змін.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Гідропривід» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 15.03.2021 у справі №922/4201/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. ст. 286- 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 24.05.2021

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.В. Шевель