РІШЕННЯ

Іменем України

20 травня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/370/21

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у порядку спрощеного позовного провадження

Позивач: Чернігівський обласний центр зайнятості,

, вул. Коцюбинського, 40, м. Чернігів, 14000

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області,

, вул. П`ятницька, 83 А, м. Чернігів, 14005

Предмет спору: про відшкодування шкоди у розмірі 8767,74 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

не викликались,

ВСТАНОВИВ:

Чернігівський обласний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, у якому позивач просить суд стягнути з відповідача 8767,74 грн шкоди, завданої його неправомірними діями.

У позовній заяві позивач просив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Дії суду, пов`язані з розглядом справи.

Ухвалою суду від 16.04.2021 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Ухвалою суду від 16.04.2021 задоволено клопотання позивача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Також ухвалою від 16.04.2021 встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, а саме:

- відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами;

- позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду та відповідачу відповіді на відзив з доданими до неї документами;

- відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду та позивачу заперечень з доданими до них документами.

Копії ухвали суду від 16.04.2021 була отримана представником позивача 19.04.2021, що підтверджується відміткою про її отримання.

За приписами ч. 7 ст. 242 ГПК України, якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

У зв`язку з відсутністю фінансування на оплату поштових послуг, копія ухвали суду від 16.04.2021 відповідачу в паперовій формі засобами поштового зв`язку не направлялись, а була направлена на електронну адресу відповідача 19.04.2021 та отримана ним 20.04.2021, що підтверджується електронним листом від 20.04.2021.

Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

Таким чином, сторони були належним чином повідомлені про розгляд цієї справи у Господарському суді Чернігівської області.

07.05.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву. На підтвердження направлення позивачу відзиву на позовну заяву надано реєстр відправлених листів №1854 від 06.05.2021; фіскальний чек та опис вкладення відсутні.

12.05.2021 від відповідача надійшла відповідь на відзив №08/1619-21 від 11.05.2021 з доказами її направлення відповідачу.

За приписами ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Частиною 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України визначено, що відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5, 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 16.04.2021 було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та іншим учасникам відзиву на позов з доданими до нього документами.

Отже, останнім днем строку для подання відповідачем відзиву є 05.05.2021.

Відповідно до поштового штемпеля на конверті та реєстру відправлених листів №1854, відзив на позовну заяву був направлений на адресу суду та позивачу 06.05.2021, тобто з пропущенням встановленого судом строку для його подання.

Поважних причин пропуску строку подання відзиву відповідачем не зазначено.

Клопотання про поновлення строку подання відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило.

Відповідно до ст. 118 Господарського процесуального кодексу України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч. 2, 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Поданий відповідачем відзив суд долучив до матеріалів справи, але враховуючи, що відзив на позов поданий не у встановлений судом строк, справа відповідно до ст. 118, ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України розглядається без його врахування.

Оскільки суд не прийняв до розгляду поданий відповідачем відзив на позовну заяву, а тому відсутні підстави для врахування відповіді на відзив.

Частиною 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 перебувала на обліку у Корюківській районній філії Чернігівського обласного центру зайнятості як безробітна та отримала за період з 21.08.2020 по 16.01.2020 допомогу по безробіттю у сумі 8767,74 грн. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 у справі №620/3878/20, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2021, визнано протиправним відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі пункту е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, зобов?язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі пункту пункту "е" ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення з 21.08.2020. Позивач вважає, що допомога по безробіттю ОСОБА_1 у розмірі 8767,74 грн підлягає поверненню центру зайнятості відповідачем, оскільки була виплачена всупереч вимогам ч. 1 ст. 43 Закону України Про зайнятість населення через неправомірні дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області. Посилаючись на ст. 1173 Цивільного кодексу України, позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому заподіяну шкоду у розмірі 8 767,74 грн

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

Чернігівський окружний адміністративний суд розглядав справу №620/3878/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 року у справі №620/3878/20, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2021, було визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 21 серпня 2020 року; стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн за рахунок бюджетних асигнувань (а. с. 22-27).

У вказаному рішенні було встановлено, що 21.08.2020 ОСОБА_2 звернулась до відповідача з письмовою заявою про призначення пільгової пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, оформленого листом № 2500-0346-8/33360 від 08.09.2020, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років з посиланням на те, що 04.06.2019 пенсія за вислугу років, згідно із ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», визначається з урахуванням вимог щодо вислуги та стажу, що були передбачені законодавством на 11.10.2017, щодо віку визначеного на дату призначення пенсії, тому право на пенсію за вислугу років мають працівники закладів охорони здоров`я незалежно від віку, за наявності вислуги років у період: до 01.04.2015 не менше 25 років; до 01.01.2016 не менше 25 років 6 місяців; до 11.10.2017 не менше 26 років 6 місяців. Відтак право на пенсію за вислугу років позивачка не має, оскільки відсутній спеціальний стаж роботи станом на 01.04.2015 не менше 25 років; до 01.01.2016 не менше 25 років 6 місяців; до 11.10.2017 не менше 26 років 6 місяців.

Судом визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі пункту е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення,

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи те, що у справі №620/3878/20 та у цій справі беруть участь особи, щодо яких встановлено певні обставини, факти, які встановлені рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 року у справі №620/3878/20 та входять до предмету доказування в межах даної справи, є преюдиціальними та не підлягають доведенню знову в межах даної справи.

22.04.2020 ОСОБА_1 звернулась до Корюківської районної філії Чернігівського обласного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного відповідно до Закону України Про зайнятість населення та заявою про призначення виплати допомоги по безробіттю (а. с. 11, 12).

Наказом Корюківської районної філії Чернігівського обласного центру зайнятості №НТ200422 від 22.04.2020 було прийнято рішення про надання ОСОБА_1 статусу безробітного з 22.04.2019 та призначена допомога по безробіттю з 22.04.2020 по 16.01.2021 (а.с. 13).

На підставі наказу №НТ210119 від 19.01.2021 прийнято рішення про припинення виплати допомоги по безробіттю з 17.01.2021 та наказом №НТ210215 від 15.02.2021 прийнято рішення про припинення реєстрації ОСОБА_1 як безробітної з 26.01.2021.

За час перебування ОСОБА_1 на обліку в Корюківській районній філії Чернігівського обласного центру зайнятості їй була нарахована та виплачена допомога по безробіттю за період з 21.08.2020 по 16.01.2021 в сумі 8 767,74 грн, що підтверджується довідкою-розрахунком матеріального забезпечення №05/632-21 від 16.02.2021 (а.с. 14).

Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №192 від 15.02.2021, ОСОБА_1 перебуває на обліку за місцем реєстрації в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію за вислугу років з 21.08.2020 згідно Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 15).

Директором Корюківської районної філії Чернігівського обласного центру зайнятості 18.02.2021 видано наказ № 4 про вжиття заходів по поверненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області допомоги по безробіттю, нарахованої та виплаченої гр. ОСОБА_1 за період з 21.08.2020 по 16.01.2021 в сумі 8 767,74 грн (а. с. 16-17).

Корюківська районна філія Чернігівського обласного центру зайнятості звернулась до відповідача з листом №28.02/139-21 від 18.02.2021, у якому запропоновано останньому протягом 30 календарних днів, від дня отримання повідомлення, добровільно повернути кошти в сумі 8 767,74 грн на розрахунковий рахунок Чернігівського обласного центру зайнятості, які виплачені ОСОБА_1 як допомога по безробіттю за період з 21.08.2020 по 16.01.2021 (а.с.18-19).

Листом від 22.03.2021 №2500-0802-5/15963 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області надало відповідь на лист №28.02/139-21 від 18.02.2021 із зазначенням про безпідставність вимоги Центру зайнятості щодо відшкодування матеріального забезпечення на випадок безробіття ОСОБА_1 в сумі 8 767,74 грн (а. с. 20-21).

Оцінка суду.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У відповідності до ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, на відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 ЦК України передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

Відповідно до частини 1 статті 107 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Суб`єктами відповідальності, відповідно до статті 1173 ЦК України, є органи державної влади або місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 6 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Відповідно до п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з п. 7 зазначеного Положення Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області є органом виконавчої влади, тобто суб`єктом відповідальності в розумінні ст. 1173 ЦК України.

Частинами 1, 3 ст. 95 Цивільного кодексу України визначено, що філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб щодо державної реєстрації Чернігівського обласного центру зайнятості (ідентифікаційний код юридичної особи 03491464), Корюківська районна філія є відокремленим підрозділом Чернігівського обласного центру зайнятості без статусу юридичної особи (а.с. 28-29).

Таким чином, позивачем у цій справі є юридична особа Чернігівський обласний центр зайнятості.

Щодо наявності протиправної поведінки в діях відповідача.

Як встановлено судом, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 по справі №620/3878/20, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2021, визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 21.08.2020.

Отже, протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлена рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 по справі №620/3878/20, яке набрало законної сили.

Щодо наявності шкоди.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про зайнятість населення", безробітний особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 43 зазначеного закону статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (ч. 2 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення").

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення", зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.

Таким чином, виплата допомоги по безробіттю здійснювалася позивачем не добровільно, а на виконання вимог Закону України "Про зайнятість населення".

Виходячи з наведених вище положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", здійснені позивачем виплати допомоги по безробіттю особі, якій призначено пенсію, є додатковими витратами позивача, оскільки така виплата допомоги по безробіттю не здійснювалася б позивачем у випадку своєчасного призначення та виплати пенсії ОСОБА_1 .

Отже, вказаними неправомірними діями відповідача Чернігівському обласному центру зайнятості завдано матеріальної шкоди (збитків) у розмірі отриманої громадянкою ОСОБА_1 за період з 21.08.2020 по 16.01.2021 допомоги по безробіттю у розмірі 8 767,74 грн.

Щодо причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача і заподіяною шкодою.

Внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 своєчасно не отримала призначення пенсійного забезпечення, яке їй гарантовано чинним законодавством, а Чернігівський обласний центр зайнятості безпідставно здійснив їй виплату допомоги по безробіттю, як особі, яка не має будь-яких доходів, за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між незаконними діями Пенсійного фонду та понесеними позивачем збитками.

Аналогічні правові висновки у подібних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №927/455/17, від 15.05.2018 у справі №920/471/17, від 20.04.2018 у справі №906/579/17, від 13.02.2018 у справі №915/282/17.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позивач довів наявність усіх трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії відповідача, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, що є підставою для застосування до відповідача такого заходу відповідальності, як відшкодування шкоди відповідно до ст. 1173 ЦК України.

Висновки суду.

Доказами, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (, вул. П`ятницька, 83 А, м. Чернігів, 14005) на користь Чернігівського обласного центру зайнятості (, вул. Коцюбинського, 40, м. Чернігів, 14000) 8 767,74 грн матеріальної шкоди та 2 270,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В. В. Шморгун