РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.05.2021Справа № 911/162/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інгресс"

до Акціонерного товариства "Київметробуд" в особі відокремленого підрозділу "Тунельний загін №4 Акціонерного товариства Київметробуд"

про стягнення 116960,94 грн

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва за підсудністю із Господарського суду Київської області передано указану позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Інгресс» (далі - Позивач) до Акціонерного товариства «Київметробуд» в особі відокремленого підрозділу «Тунельний загін №4 Акціонерного товариства Київметробуд» про стягнення 116960,94 грн, з яких 105194,50 грн. основного боргу, 7587,80 грн. пені, 1853,84 грн. 3% річних та 2324,80 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором №16/003/2020 від 26.02.2020.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову (відзив), або будь-які інші письмові заперечення чи пояснення по справі та/або заяви процесуального характеру.

До матеріалів справи (до позовної заяви) залучені докази виконання Позивачем вимог ст. 172 ГПК України - надіслання Відповідачу копії позовної заяви та копій доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Судом також були вчинені всі належні дії для повідомлення Відповідача про відкриття судом провадження у справі, оскільки відповідна ухвала суду про відкриття провадження у справі надсилалася на адресу місцезнаходження Відповідача, яка вказана у позові та зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та на поштову адресу Відповідача вказану Позивачем у позові.

З залучених до матеріалів справи зворотніх повідомлень про вручення поштового відправлення вбачається, що ухвалу суду було отримано Відповідачем 25.03.2021 та 30.03.2021.

Відтак, Відповідач вважається повідомленим про відкриття провадження у справі належним чином, оскільки судом було виконано всі покладені на нього обов`язки, а Відповідач, натомість, проявив процесуальну бездіяльність.

За відсутності відзиву суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Позивачем, як підрядником, та Відповідачем, як замовником 26.02.2020 було укладено договір № 16/003/2020 (далі - Договір) за умовами якого підрядник зобов`язується у порядку та на умовах, передбачених договором, виконати роботи з монтажу та налагодженню системи відеоспостереження та системи контроля та керування доступу на території будівельної дільниці 214 будівництва Сирецько-Печерської лінії метрополітену від станції «Сирець» на житловий масив Виноградар з електродепо (далі - роботи).

Згідно п. 1.2 Договору при виконанні робіт підрядник використовує матеріали та обладнання, визначені у Специфікації (Додаток № 1 до Договору), яка є невід`ємною частиною Договору.

Пунктом 3.1 Договору сторонами погоджена та визначена вартість робіт в розмірі 420777,98 грн., в т.ч. ПДВ, що відповідає сумі зазначеній в Специфікації до Договору.

В Додатку № 1 до Договору сторонами погоджений перелік матеріалів та обладнання, які необхідні для виконання Робіт за Договором на загальну суму 420777,98 грн. (матеріали та обладнання - 350 777,98 грн., роботи з монтажу та одження системи відеоспостереження (послуга) - 70 000,00 грн.).

Відповідно до п. 3.2 Договору оплата вартості робіт замовником здійснюється у наступному порядку:

п. 3.2.1 замовник здійснює попередню оплату в розмірі 75% від вартості робіт, визначеної у п. 3.1 Договору протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати набрання чинності Договору.

п. 3.2.2 остаточний розрахунок за виконані належним чином роботи замовник здійснює протягом 10 (десяти) календарних днів з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі виконаних робіт.

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що даний Договір набуває чинності з дня його підписання сторонами та скріплення печатками та діє до 30.04.2020, але у всякому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором.

Правомірність Договору судом наразі презюмується на підставі ст. 204 ЦК України.

На виконання п. 3.2.1 Договору Відповідач здійснив попередню оплату в розмірі 315583,48 грн. в безготівковій формі на розрахунковий рахунок Позивача 18.03.2020, що підтверджується бухгалтерською карткою рахунку 361.

Після отримання підрядником від замовника попередньої оплати, Позивачем були виконані передбачені умовами Договору роботи, про що свідчить підписаний сторонами без заперечень Акт надання послуг від 27.04.2020 № 44 підписаний Відповідачем 18.05.2020 та видаткова накладна від 27.04.2020 № 44 на закупку матеріалів та обладнання, яке визначене у Специфікації.

Про належне виконання Позивачем своїх зобов`язань за Договором свідчить відсутність скарг або будь-яких заперечень/зауважень з боку Відповідача при прийнятті роботи, матеріали справи протилежного не містять.

Позивач в порядку п. 187.1 ст. 187, ст. 201.10, ст. 201 Податкового кодексу України та на виконання п. 3.5 Договору належним чином в строк склав, заповнив та зареєстрував у ЄРПН податкові накладні, копії яких надано до позовної заяви.

Однак Відповідач в порушення умов п. 3.2.2 Договору не здійснив з Позивачем остаточного розрахунку, у зв`язку із чим утворився борг у сумі 105194,50 грн.

Позивач зазначає, що ним направлявся на адресу Відповідача лист-нагадування щодо наявності у останнього боргу за Договором, докази чого наявні у справі, проте Відповідач жодним чином не відреагував на лист та суму боргу не погасив, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

За своєю правовою природою Договір є договором підряду.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч. 1 ст. 837 ЦК України).

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. (ч. 1 ст. 854 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Жодних заперечень зі сторони Відповідаач щодо якості наданих Позивачем робіт за умовами Договору матеріали справи не містять.

Факт наявності у Відповідача заборгованості за Договором у сумі 105194,50 грн. Позивачем належним чином доведено, документально підтверджено і Відповідачем не спростовано.

Доказів оплати вищевказаної суми боргу матеріали справи не містять, а отже, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, Відповідач є порушником зобов`язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Статтею 230 ГК України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Згідно з частиною 1 статті 230 та частиною 6 статті 232 ГК України пеня за цим Кодексом визнається штрафною санкцією, нарахування якої, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 5.3 Договору при порушенні строків остаточної оплати, згідно п. 3.2.2 цього договору, підрядник має право застосувати до замовника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

За приписами ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що Відповідачем в установлені Договором строки не було сплачено Позивачу спірну суму заборгованості.

З розрахунку Позивача викладеного у позовній заяві вбачається, що ним на суму прострочення 105194,50 грн. нараховано Відповідачу:

- на підставі пункту 5.3 Договору пеню в сумі 7587,80 грн., (у період з 28.05.2020 по 28.12.2020);

- на підставі ст. 625 ЦК України інфляційні втрати в сумі 2323,80 грн. (у період з червня по листопад 2020 року) та 3% річних у сумі 1853,84 грн. (у період з 28.05.2020 по 28.12.2020).

Заперечень щодо здійснених Позивачем нарахувань та наведених ним сум, а також контррозрахунку нарахованої заборгованості та штрафних і фінансових санкцій, Відповідачем суду надано не було.

При перевірці судом щодо визначеного Позивачем періоду прострочення виконання грошового зобов'язання Відповідачем за Договором судом було встановлено, що Позивач помилково починає рахувати період прострочення з 28.05.2020 враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, про що вказано у ст. 253 ЦК України.

Так, за умовами п. 3.2.2 Договору остаточний розрахунок за виконані належним чином роботи замовник здійснює протягом 10 (десяти) календарних днів з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі виконаних робіт.

Наданий до позову акт приймання-передачі виконаних робіт від 27.04.2020 був підписаний Відповідачем 18.05.2020, про що є відповідна відмітка. Тобто, перебіг строку для оплати протягом 10 календарних днів починається не з 18.05.2020, а з наступного дня - 19.05.2020, та в такому разі першим днем періоду прострочення виконання грошового зобов'язання у Відповідача має рахуватися з 29.05.2020.

Здійснивши власний розрахунок пені за період прострочки з 29.05.2020 по 28.12.2020, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 7541,81 грн.

Розрахунок суми пені:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
105194.5029.05.2020 - 11.06.2020148.0000 %643.81
105194.5012.06.2020 - 22.07.2020416.0000 %1414.09
105194.5023.07.2020 - 03.09.2020436.0000 %1483.07
105194.5004.09.2020 - 22.10.2020496.0000 %1690.01
105194.5023.10.2020 - 10.12.2020496.0000 %1690.01
105194.5011.12.2020 - 28.12.2020186.0000 %620.82
За перерахунками суду інфляційних втрат у період з червня по листопад 2020 року з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню 2321,86 грн. інфляційних втрат.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІ
червень 2020 - листопад .501.0222321.86
Також, за наслідками здійсненого судом перерахунку 3% річних, з Відповідача підлягає стягненню на користь Позивача 1845,21 грн.

Розрахунок процентів:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів

105194.5029.05.2020 - 28.12.20202143 %1845.21

Враховуючи наведене, з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню пеня у сумі 7541,81 грн., інфляційні втрати у сумі 2321,86 грн. та 3 % річних у сумі 1845,21 грн. У решті заявлених Позивачем до стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних суд відмовляє.

Судові витрати відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на обидві сторони пропорційно задоволеного розміру позовних вимог.

Щодо заявленого Позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу та відстуність заперечень Відповідача щодо покладення на нього таких витрат, то судом враховано наступне.

Позивачем заявлено до стягнення судові витрати на професійну правничу допомогу у загальній сумі 10000 грн.

На підтвердження факту понесення цих витрат Позивачем до матеріалів справи додані (у копіях) наступні належні та допустимі докази:

- договір про надання правової допомоги № 24 від 15.12.2020;

- додаткова угода до договору № 1 від 15.12.2020;

- акт наданих послуг від 28.12.2020;

- квитанція до прибуткового касового ордера від 15.12.2020 №2;

- ордер від 15.12.2020 на надання правничої (правової) допомоги, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 000675 на адвоката Соловей О.В.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Така ж позиція була викладена у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123 - 130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Таким чином, розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно з статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75 - 79 ГПК України.

Відповідно до положень статей 1, 26, 27, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

У статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, у наданому Позивачем акті наданих послуг з правової допомоги від 28.12.2020 підписаним з адвокатом Соловей О.В. вказано перелік робіт наданих останнім в межах правовідносин даного спору, проте суд зауважує, що вказані у пункті 6 (підготовка справи до розгляду та орієнтований час участі у підготовчому та подальших засіданнях по справі) акта роботи адвокатом не надавалися, оскільки справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про покладення на Відповідача витрат Позивача на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 7996,06 грн.

Керуючись статтями 86, 126, 129, статтями 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Київметробуд" (03065, м. Київ, вул. Світлогірська, будинок 2/25; ідентифікаційний код 01387432) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інгресс" (14000, м. Чернігів, вул. Пушкіна, будинок 34-А, кімната 24; ідентифікаційний код 24840928) 105194 (сто п`ять тисяч сто дев`яносто чотири) грн. 50 коп. боргу, 7541 (сім тисяч п`ятсот сорок одну) грн. 81 коп. пені, 2321 (дві тисячі триста двадцять одну) грн. 86 коп. інфляційних втрат, 1845 (одну тисячу вісімсот сорок п`ять) грн. 21 коп. 3% річних, 2100 (дві тисячі сто) грн. 96 коп. судового збору та 7996 (сім тисяч дев`ятсот дев`яносто шість) грн. 06 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

У решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Сташків Р.Б.