УХВАЛА

м. Київ

18.05.2021Справа № 910/4436/21
Суддя Господарського суду міста Києва Алєєва І.В., розглянувши матеріали заяви Фізичної особи - підприємця Савицького В`ячеслава Валентиновича про забезпечення позову у справі

за позовом Фізичної особи - підприємця Савицького В`ячеслава Валентиновича

до

1) Комунального підприємства «Київтранспарксервіс»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Віп Охорона»

про визнання договору продовженим та зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про визнання договору продовженим та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 позовну заяву було залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків та спосіб їх усунення.

13.04.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Фізичної особи - підприємця Савицького В`ячеслава Валентиновича надійшла заява про усунення недоліків, відповідно до якої позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 29.03.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.05.2021.

14.05.2021 від Фізичної особи - підприємця Савицького В`ячеслава Валентиновича надійшла заява про забезпечення позову у справі, у якій останній просить:

1) заборонити КП «КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС» укладати будь-які договори та/або вчиняти будь-які інші дії, пов`язані з передачею права користування фіксованими місцями для паркування, а саме: 30 (тридцять) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 3 (трьох) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що знаходяться за адресою: м. Київ, Святошинський район, вул. Г. Наумова, навпроти буд. 35 в межах ІІІ територіальної зони паркування в м. Києві.

2) заборонити КП «КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС», чинити перешкоди ФОП Савицькому В.В. в користуванні фіксованими місцями для паркування, а саме: 30 (тридцять) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 3 (трьох) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що знаходяться за адресою: м. Київ, Святошинський район, вул. Г. Наумова, навпроти буд. 35 в межах ІІІ територіальної зони паркування в м. Києві.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову заявник вказує, що КП «Київтранспарксервіс» вчиняє дії, що свідчать про невизнання прав Заявника, на продовження строку дії Договору, та має намір розпоряджатися спірним паркувальним майданчиком на власний розсуд (зокрема, передавати в користування іншим особам). Відповідно до ч. 1 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву Фізичної особи - підприємця Савицького В`ячеслава Валентиновича про забезпечення позову до подання позовної заяви, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Дослідивши надані суду докази та обставини, викладені у заяві про забезпечення позову, суд вважає їх не обґрунтованими, оскільки, заявник не надав жодного доказу на підтвердження того факту, що невжиття заходів до забезпечення позову порушить його права та в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду в разі задоволення його позову, що є підставою для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, ст.ст. 232- 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Фізичної особи - підприємця Савицького В`ячеслава Валентиновича про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.В. Алєєва