ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.05.2021 Справа № 905/453/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Зекунова Е.В., за участю секретаря судового засідання Бутенко П.Є., розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю ПРАЙД-ГРУП до Товариства з обмеженою відповідальністю Електросталь-Курахово про стягнення 121 456 грн 94 коп.,-

За участю представників сторін:

від позивача Дегтяр П.О. (за довіреністю);

від відповідача не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ПРАЙД-ГРУП звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Електросталь-Курахово про стягнення 121 456 грн 94 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем вимог Договору закупів брухту та відходів чорних металів №ЄМО27/12-017 від 02.01.2018 року.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 19.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 905/453/21 за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання призначено на 15.04.2021 року.

29.03.2021 до Господарського суду Донецької області від представника відповідача надійшло заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Вказані заперечення мотивовані тим, що на теперішній час відповідач знаходиться у дуже скрутному матеріальному стані, підприємство працює лише один раз на тиждень, а тому і усі поштові відправлення останній має змогу отримати лише один раз на тиждень. Через зазначені обставини, відповідач стверджує, що його представник який знаходиться у м. Києві, не мав можливості ознайомитися зі всіма документами, у зв`язку з чим останньому потрібен час для вироблення необхідної правової позиції.

12.04.2021 до Господарського суду Донецької області від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 15.04.2021 відкладено розгляд справи на 18.05.2021 року.

17.05.2021 до Господарського суду Донецької області від представника відповідача надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи документів.

18.05.2021 до Господарського суду Донецької області від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

У судовому засіданні 18.05.2021 був присутній представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Стосовно заперечень відповідача в частині розгляду справи в порядку загального позовного провадження, суд приходить до висновку про відмову у його задоволенні з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Під час вирішення питання про відкриття провадження судом було надано оцінку складності справи, за наслідками якої визнано справу №905/453/21 малозначною та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно ч. 6 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України, якщо суд вирішив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, але в подальшому за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі. У такому випадку повернення до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не допускається.

Вказаною нормою передбачено не обов`язок суду, а право перейти до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, яке пов`язане з встановленням обставин після відкриття провадження, які свідчитимуть про наявність підстав для розгляду справи в порядку загального позовного провадження (наприклад, складність справи, потреба у проведення судової експертизи, виклик свідків тощо).

Натомість, відповідач не навів жодних обставин, які б свідчили про необхідність здійснення розгляду даної справи в порядку загального позовного провадження, а суд не вбачає їх наявності.

Статтями 42 та 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З огляду на вищевикладене, господарський суд розглядає справу в порядку ст.ст.80, 178 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Згідно ст. 222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

02.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Прайд-Груп» (далі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Електросталь-Курахово» (далі - Відповідач) було укладено Договір закупівлі брухту та відходів чорних металів №ЭКО27/12-017.

Відповідно до п. 1.1. Договору, Постачальник (Позивач) зобов`язується поставити, а Покупець (Відповідач) прийняти та оплатити брухт та відходи чорних металів.

Кількість Товару, що має бути поставлений, ціна Товару, асортимент (вид, підвид, марка) відвантажувальні реквізити, строки постачання обумовлюються Сторонами в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною Договору (п. 1.2 Договору).

Оплата за Товар здійснюється Покупцем (Відповідачем) за кожну конкретну партію Товару в наступному порядку: 80% від вартості партії Товару Покупець (Відповідач) сплачує на умовах попередньої оплати, остаточний розрахунок в розмірі 20% вартості партії Товару здійснюється протягом 5-ти днів з моменту отримання Товару. Рахунок на кінцеву оплату надається на кількість товару, вказану а актах Ф.69 та/або Ф.19 Покупця. Попередня оплата здійснюється після отримання Покупцем засобами факсимільного зв`язку повідомлення від Постачальника про відправку товару. Повідомлення має бути відправлено Постачальником не пізніше 24 годин з моменту здавання товару до перевезення (п.2.2 Договору).

Датою поставки Товари Покупцю (Відповідачу) вважається дата виписки заводської форми приймально-здавального акту Ф.69 та/або Ф.19 (п. 3.3 Договору).

Пунктом 3.4. Договору визначено, що датою переходу права власності від Постачальника (Позивача) до Покупця (Відповідача) є дата поставки Товару та, відповідно, дата виписки Ф.69 (ф.19).

Даний Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками і скріплення печатками обох сторін та діє до 31.12.2019 року (п.7.1 Договору).

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками юридичних осіб.

07 серпня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Прайд-Груп» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Електросталь-Курахово» уклали Специфікацію №29 до договору №ЭКО27/12-017 від 02.01.2018.

Відповідно до п. 4 Специфікації сплата за Товар здійснюється Покупцем протягом 20-ти днів з моменту отримання Товару.

Зі змісту цієї угоди вбачається, що Специфікацію від 07.08.2019 сторони приймають як невід`ємну частину Договору №ЭКО27/12-017 від 02.01.2018 року.

Специфікація підписана представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб.

На виконання умов Договору Позивач (постачальник) здійснив поставку передбаченої продукції.

За наслідками поставки між сторонами було погоджено та підписано Видаткову накладну № 289 від 14 серпня 2019 року на суму 335 612,55 грн.

14 серпня 2019 Позивач передав Відповідачу приймально-здавальний акт ф.69.

У період з 08.01.2020 по 02.06.2020 року Відповідач частково оплатив Позивачу вартість поставленої продукції на загальну суму 225000,00 грн.

Згідно до акту звірки взаємних розрахунків станом на 30.06.2020 заборгованість Відповідача перед Позивачем за поставлений товар склала 110612,55 грн.

Вказаний акт підписаний представниками сторін без заперечень та зауважень та скріплений печатками підприємств.

Після підписання зазначеного акту, 03.09.2020 Відповідач перерахував Позивачу 20000. 00 грн в рахунок погашення заборгованості.

Станом на дату подання позову сума заборгованості Відповідача перед Позивачем склала 90612,55 грн.

Вважаючи порушеним своє право, ТОВ «Прайд-Груп» звернулося до Господарського суду з позовом про стягнення з ТОВ «Електросталь-Курахово» коштів у розмірі 121 456,94 грн, з яких:

90 612,55 грн основна заборгованість;

22 412,55 грн інфляційні нарахування;

4 427,69 грн - 3% річних.

У відзиві на позовну заяву Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що позивачем не надано доказів надсилання відповідачу повідомлення про відправку товару та рахунку, а тому у відповідності до п. 2.2 договору строк кінцевий строк сплати за договором не настав. Оскільки на думку відповідача строк кінцевої сплати за договором не настав, то і відсутні підстави задля застосування позивачем приписів ст.ст.552, 625 Цивільного кодексу України щодо сплати інфляційних витрат та 3% річних.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Цивільного та Господарського кодексів України, а також умовами Договору №ЭКО27/12-017 від 02.01.2018 року.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір №ЭКО27/12-017 від 02.01.2018 року за своєю правовою природою є договором поставки.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, на підставі укладеного договору поставки між сторонами, у позивача виник обов`язок здійснити поставку товару, а у відповідача - прийняти товар у обсязі, погодженому сторонами, та оплатити його вартість.

На виконання умов договору Позивач поставив Відповідачу товар на загальну суму 335 612, 55 грн , що підтверджується видатковою накладною №289 від 14.08.2019.

На вказаній видатковій накладній міститься підпис особи, яка отримала товар (без зазначення посади, прізвища, ім`я, по-батькові) та відтиск печатки ТОВ «Електросталь-Курахово».

Факт отримання товару за цією накладеною Відповідачем не заперечується.

Відповідно п. 3.3 Договору, датою поставки Товару Покупцю (Відповідачу) вважається дата виписки заводської форми приймально-здавального акту Ф.69 та/або Ф.19

На виконання вимог п.3.3 Договору, Позивачем 14.08.2019 було виписано Відповідачу приймально-здавальний акт Ф.69.

На підтвердження факту поставки товару та факту невиконання договірних обов`язків Відповідачем щодо оплати отриманого товару, Позивач надав акт звірки взаєморозрахунків, підписаного сторонами станом на 03.06.2020.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємства та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг, оскільки не є первинним бухгалтерським документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.03.2019. у справі №910/1389/18.

Оскільки акт звірки взаємних розрахунків підтверджується первинними документами, а саме видатковою накладною підписаною та скріпленою печатками сторін, вказане свідчить про визнання відповідачем суми заборгованості в розмірі 90612,55 грн.

Відповідач просить відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано рахунку на оплату товару, тому строк оплати за отриманий ним товар не настав.

Суд не погоджується з такими твердженням відповідача, оскільки порядок створення, отримання та відображення підприємствами у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів встановлено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.

За своїм призначенням рахунок-фактура не відповідає ознакам первинного документа, встановленим статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер.

Слід звернути увагу на те, що рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є невідкладною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 ЦК України; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов`язку сплатити надані послуги.

Крім того, аналіз приписів статті 655, ч. 1 статті 697 ЦК України дозволяє дійти висновку, що обов`язком продавця є передання товару у власність покупцеві, який у свою чергу зобов`язується сплатити за товар певну грошову суму. Отже, правовідносини купівлі-продажу зумовлюють перехід права власності на товар від продавця до покупця в момент передання товару покупцеві; при цьому, законодавцем визначено можливість збереження товару за продавцем до оплати товару або настання інших обставин, якщо про таке сторони домовилися при укладенні договору купівлі-продажу.

Зі змісту п. 3.4. Договору вбачається, що датою переходу права власності від Постачальника (Позивача) до Покупця (Відповідача) є дата поставки Товару та, відповідно, дата виписки Ф.69 (ф.19).

Таким чином, сторони погодили перехід права власності на поставлений позивачем товар до покупця з моменту прийняття ним товару від постачальника, що передує діям відповідача щодо оплати вартості поставленого йому позивачем товару.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 02 липня 2019 року по справі № 918/537/18.

Отже, доводи відповідача не знаходять свого підтвердження, оскільки останній отримав товар за видатковою накладною №289 від 14.08.2019 по спірному Договору, що зумовило перехід до нього права власності на отриманий товар. Крім того, в матеріалах справи наявний приймально-здавальний акт Ф.69.

Приймаючи до уваги викладені обставини, враховуючи те, що станом на момент розгляду справи, відповідач заборгованість не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму боргу, останній визнається судом таким, що не виконав зобов`язання з оплати вартості поставленого товару на суму 90612,55 грн., тому позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку з порушенням строку виконання відповідачем грошових зобов`язань, позивачем на підставі ст. 625 ЦК України заявлена вимога про стягнення з відповідача 3% річних.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Виходячи з вимог частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

В силу приписів статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Нарахування 3% річних здійснено позивачем за період з 20.08.2019 по 03.03.2021 в сумі 8427,69 грн.

Перевіривши розрахунок, суд встановив, що Позивачем невірно визначений початок нарахування 3% річних.

Так, відповідно до п. 4 Специфікації сплата за Товар здійснюється Покупцем протягом 20-ти днів з моменту отримання Товару.

Матеріалами справи підтверджено, що товар отримано Відповідачем 14.08.2019 (видаткова накладна №289 від 14.08.2019).

Зі змісту Специфікації від 07.08.2019 вбачається, що сторони приймають цю угоду як невід`ємну частину Договору №ЭКО27/12-017 від 02.01.2018 року.

Приймаючи до уваги умови пункту 4 Специфікації та факт поставки товару 14.08.2019, відповідач мав розрахуватися за отриману продукцію до 02.09.2019. Отже, що порушення Відповідачем грошового зобов`язання відбулося з 03.09.2019.

Зробивши розрахунок 3% річних за період з 03.09.2019 по 03.03.2021 Господарський суд встановив, що вимоги позивача про стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню, а саме на суму 7 296,72 грн.

Також позивачем нараховані інфляційні втрати за період з 30.09.2019 по 31.01.2021 у сумі 22416,70 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не мають характеру штрафних санкцій і є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних за весь час прострочення, навіть, якщо умовами договору не передбачено стягнення інфляційних та 3% річних

При перевірці розрахунку інфляції суд враховує правовий висновок, зроблений Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у справі № 910/13071/19, за яким суд роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

У постанові Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №910/5625/18 викладено таку правову позицію: "якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Перевіривши за допомогою калькулятора інформаційної бази ЛІГА:ЗАКОН розрахунок інфляційних втрат за простроченим зобов`язанням, суд встановив, що сума інфляційних втрат підлягає стягненню з відповідача в розмірі 22416,70 грн.

Враховуючи вищевикладене, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам на які посилається позивач та відповідач, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 129, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ПРАЙД-ГРУП до Товариства з обмеженою відповідальністю Електросталь-Курахово про стягнення 121456 грн 94 коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Електросталь-Курахово (85612, Донецька обл., Мар`їнський район, м. Курахове, Промислова зона, 115, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ПРАЙД-ГРУП (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 21,) основний борг у розмірі 90612,55 грн, 3% річних у розмірі 7296,72 грн, інфляційні втрати в сумі 22416,70 грн та судовий збір у розмірі 2248,86 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 18 травня 2021 року.

Повний текст рішення складено та підписано 24.05.2021 року.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Рішення Господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Е.В. Зекунов