ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2021 р. Справа№ 640/5111/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання Підтикан К.Г.,

за участю представників:

від позивача - Ревенко О.В., в порядку самопредставництва;

від відповідача - представник не прибув;

від третьої особи - Державного реєстратора Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Риженко О.С. - не прибув;

від третьої особи - ТОВ "Нікморсервіс Ніколаєв" - Хілова І.М., ордер серії КС №266314 від 05.05.2021,

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2021 у справі №640/5111/19 (суддя Босий В.П., повний текст складено - 24.02.2021) за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державний реєстратор Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Риженко Олексій Сергійович та товариство з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" про визнання протиправним і скасування рішення.

ВСТАНОВИВ наступне.

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправним і скасування наказу від 04.03.2019 №671/15 та зобов`язання відповідача поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію припинення іншого речового права - права користування (сервітуту).

Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю підстав для задоволення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" та прийняттям відповідачем наказу про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №671/5 від 04.03.2019, у зв`язку з чим позивач просить суд визнати такий наказ протиправним і скасувати його, а також зобов`язати відповідача поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію припинення іншого речового права - права користування (сервітуту), відомості про яку внесені на підставі рішення державного реєстратора Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Риженка Олексія Сергійовича від 21.01.2019 індексний №45135952.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2020 у задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.09.2020 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2020 скасовано, провадження у справі №640/5111/19 закрито.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.10.2020 справу №640/5111/19 за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" до Міністерства юстиції України про визнання протиправним і скасування рішення передано на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.02.2021 у справі №640/5111/19 у задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" відмовлено повністю, з огляду на недоведеність позивачем обставин порушення Міністерством юстиції України норм чинного законодавства під час прийняття наказу №671/5 від 04.03.2019.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2021 у справі №640/5111/19 та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на наявність у нього права розпорядження майном та відповідно права відмовитися від продовження договору сервітуту.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Представник третьої особи - ТОВ "Нікморсервіс Ніколаєв" в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідач та третя особа - Державний реєстратор Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Риженко Олексій Сергійович правом на участь представників у даному судовому засіданні не скористалися, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином; про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи належне повідомлення відповідача та третьої особи, а також з урахуванням того, що неявка їх представників у судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" (володілець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" (користувач) 10.07.2013 укладено договір про встановлення сервітуту №А6-А (надалі - "Договір"), відповідно до п. 1 якого ТОВ "Нікморсервіс Ніколаєв" користується причалом №9 (інв. №1031036) та причальною інфраструктурою: залізничними коліями №№33, 36 (інв. №1031079, №1031080), підкрановими коліями (інв. №1031065) ("причали та причальна інфраструктура" та/або "об`єкт сервітуту").

Пунктом 1.1 Договору визначено, що сервітут встановлюється щодо користування причалами та причальною інфраструктурою, які розташовані за адресою: 54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23.

За змістом пунктів 2.1, 2.2 Договору сервітут встановлюється для можливості здійснення користувачем навантажувально-розвантажувальних робіт через причали з використанням причальної інфраструктури. Обсяг прав та обов`язків по користуванню причалами та причальною інфраструктурою, щодо яких встановлюється право сервітуту згідно даного договору, визначається на підставі чинного законодавства України та умовами даного договору.

Згідно з п. 14.1 Договору цей договір набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє протягом 6 місяців з моменту набуття чинності. У випадку якщо користувач не пізніше ніж за один місяць до закінчення терміну дії договору не повідомить володільця про намір припинити його дію, договір вважається автоматично пролонгованим ще на 6 місяців на тих самих умовах.

Державним реєстратором Риженком О.С. Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради на підставі заяви позивача про припинення речового права на нерухоме майно №32182160 прийнято рішення від 21.01.2019 №45135952 про державну реєстрацію припинення іншого речового права, зокрема права користування (сервітуту) за ТОВ "Нікморсервіс Ніколаєв".

До Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Мін`юсту 11.02.2019 надійшла скарга ТОВ "Нікморсервіс Ніколаєв" (вх. №4741-33-19) на рішення державного реєстратора Риженка О.С. від 21.01.2019 №45135952, в якій порушено питання про скасування даного рішення.

На засіданні Комісії 28.02.2019 було розглянуто скаргу ТОВ "Нікморсервіс Ніколаєв", за результатами чого складено висновок від 28.02.2019, згідно з яким Комісією рекомендовано задовольнити скаргу повністю, скасувати рішення державного реєстратора Риженка О.С. Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 21.01.2019 №45135952.

Мін`юстом 04.03.2019 прийнято наказ №671/5 "Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень", яким скаргу ТОВ "Нікморсервіс Ніколаєв" задоволено у повному обсязі; скасовано рішення державного реєстратора Риженка О.С. Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 21.01.2019 №45135952.

Позивач, в обґрунтування позовних вимог вказував, що задовольняючи скаргу ТОВ "Нікморсервіс Ніколаєв", відповідач вийшов за межі своїх повноважень та розглянув питання, що не належить до його компетенції, тобто фактично підмінив собою суд. Так, на думку позивача, розгляд питань, порушених третьою особою у скарзі щодо строку дії Договору та порядку його пролонгації, не належить до компетенції Міністерства юстиції України, а державний реєстратор не порушував приписів чинного законодавства України при винесенні оскаржуваного рішення про державну реєстрацію припинення сервітуту.

Стосовно вказаних доводів місцевим господарським судом було вірно встановлено наступне.

Повноваження Міністерства юстиції України у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців визначаються Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Відповідно до ч. 1 та 2 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Згідно з ч. 6 ст. 37 вказаного Закону за результатами розгляду скарги Мін`юст приймає мотивоване рішення про:

1) відмову в задоволенні скарги (п. 1);

2) задоволення (повне чи часткове) скарги, зокрема шляхом прийняття рішення про скасування рішення про державну реєстрацію прав (пп. "а" п. 2).

Рішення, прийняте за результатами розгляду скарги, надсилається скаржнику протягом трьох робочих днів з дня його прийняття (абз. 13 п. 2).

Як встановлено судом, копія оскаржуваного наказу направлена на адресу позивача листом в.о. секретаря Комісії від 06.03.2019 №8/4741-33-19/19К, проти чого позивач не заперечував. Та обставина, що на час подання позову позивач не отримав копію оскаржуваного рішення не впливає на його законність та обґрунтованість, тому не є підставою для визнання протиправним і скасування.

Процедура розгляду відповідно до Законів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту, що здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами, встановлюються Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1128 від 25.12.2015 (надалі - "Порядок 1128").

Відповідно до п. 2 Порядку для забезпечення розгляду скарг суб`єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - комісія), положення та склад яких затверджуються Мін`юстом або відповідним територіальним органом.

Пунктом 8 Порядку 1128 встановлено, що під час розгляду скарги по суті комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб`єкта оскарження, і вирішує, зокрема чи було оскаржуване рішення прийнято суб`єктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність суб`єктом оскарження на законних підставах.

Частиною 3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державний реєстратор:

- встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями (п. 1);

- перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (п. 2).

Пунктом 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 (надалі - "Порядок 1127"), передбачено, що розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Зважаючи на вимоги п. 8 Порядку 1128, а також положення 3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" і п. 12 Порядку 1127, оцінка відповідачем законності прийнятого державним реєстратором рішення потребує, серед іншого, перевірки відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; дослідження документів, які стали підставою для прийняття такого рішення, на предмет його законності; встановлення наявності чи відсутності у державного реєстратора підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав, тощо.

Оскільки, суть рішення державного виконавця полягає у припиненні речового права (сервітуту), що можливо саме на підставі дослідження договору, то відповідач, розглядаючи скаргу і перевіряючи законність рішення державного реєстратора, діяв в межах своїх повноважень і встановленої процедури розгляду скарги.

Отже, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що розглядаючи скаргу і перевіряючи законність рішення державного реєстратора, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України.

Пунктом 57 Порядку №1127 визначено, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 21.01.2019 №153303903 та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.02.2019 №155282862, оскаржуване третьою особою до Комісії рішення державного реєстратора від 21.01.2019 №45135952 про припинення сервітуту прийнято на підставі рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 23.11.2018, листа позивача від 22.11.2018 №7825/3407/10-01/вих. і Договору.

Так, відповідно до листа позивача від 22.11.2018 №7825/3407/10-01/вих. останній, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 406 Цивільного кодексу України та п.п. 4.2 і 14.1 Договору, повідомив ТОВ "Нікморсервіс Ніколаєв" про припинення 10.01.2019 сервітуту за Договором у зв`язку із спливом строку, на який встановлено сервітут.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може бути встановлений, зокрема, договором (частина 1 статті 402 Цивільного кодексу України).

У статті 406 Цивільного кодексу України визначено перелік підстав припинення сервітуту, а саме відповідно до частини 1 цієї статті, сервітут припиняється у разі: поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; спливу строку, на який було встановлено сервітут; припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут.

Відповідно до п.п. 4.2 і 14.1 Договору сервітут є строковим та оплатним (п. 4.2); цей договір набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє протягом 6 (шести) місяців з моменту набуття чинності. У випадку якщо користувач не пізніше ніж за один місяць до закінчення терміну дії договору не повідомить володільця про намір припинити його дію, договір вважається автоматично пролонгованим ще на 6 (шість) місяців на тих самих умовах (п. 14.1).

Користувач (ТОВ "Нікморсервіс Ніколаєв") не вчиняв дії відповідно до пункту 14.1 договору, направлені на припинення дії договору, а тому в силу наведених норм права, договір є продовженим (пролонгованим).

Більш того, до скарги було додано копію листа ТОВ "Нікморсервіс Ніколаєв" від 18.12.2018 №1000, адресованого позивачу, в якому користувач заявив про намір подальшого продовження Договору і вважає його автоматично пролонгованим на той самий строк.

При цьому, слід звернути увагу, що предметом спору у даній справі не є питання наявності чи відсутності підстав для припинення договору.

Судом не встановлено, що в разі наявності підстав для припинення дії договору та незгоди з цим користувача, був наявний та/або вирішувався спір саме щодо припинення дії договору, в тому числі з урахуванням пункту 3 частини 1 статті 406 Цивільного кодексу України.

Також, позивачем не надано доказів визнання недійсним пункту 14.1 договору, а в силу статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, враховуючи, що згідно з положеннями, зокрема, статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, зважаючи на відсутність спору між користувачем та володільцем щодо припинення дії договору, а також предмет та підстави позову у цій справі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи скаржника про те, що йому надано право розпорядження власним майном не спростовують встановлених судом обставин в частині того, що згідно умов, укладеного між сторонами договору, саме користувач наділений правом повідомити володільця про намір припинити його дію, а тому лист позивача (володільця) від 22.11.2018 №7825/3407/10-01/вих. не може бути підставою для припинення сервітуту.

До того ж, у рішенні Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 у справі "Стретч проти Об`єднаного Королівства Великобританії та Північної Ірландії" встановлено, що особа (орендар) мала принаймні законне сподівання на реалізацію передбаченого договором права на продовження договору оренди і в цілях статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод таке сподівання можна вважати додатковою частиною майнових прав, наданих їй муніципалітетом за орендним договором, та зазначено, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила.

З огляду на встановлені обставини справи, користувач, виконуючи всі істотні умови договору, мав "правомірні очікування" та "законні сподівання" на продовження договору про встановлення сервітуту, оскільки, у даному випадку, "правомірні очікування" користувача полягають в отриманні ним ефективного здійснення свого майнового права щодо користування майном, що є гарантією проти необґрунтованого позбавлення цього права зі спливом строку дії договору про встановлення сервітуту, і таке право є "майном" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод (див., серед інших, "Брумареску проти Румунії" [GC], заява №28342/95, п. 74).

Колегією суддів при прийнятті даної постанови враховуються висновки наведені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №915/1792/18.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Отже, у державного реєстратора були підстави, передбачені п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", для відмови у державній реєстрації припинення права сервітуту.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Як вбачається, за наявності законних підстав (п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") для відмови у в державній реєстрації припинення права сервітуту державний реєстратор такого рішення не прийняв, натомість всупереч вказаного Закону і Порядку №1127 провів державну реєстрацію припинення права сервітуту.

Відтак, Комісія дійшла вірного висновку про незаконність оскаржуваного рішення державного реєстратора та рекомендувала задовольнити скаргу повністю, а тому оскаржуваний наказ відповідача не підлягає скасуванню.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування наказу Мін`юсту.

Окрім наведеного, апеляційний суд погоджується з наведеними в оскаржуваному рішенні висновками суду щодо іншої позовної вимоги про зобов`язання відповідача поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію припинення іншого речового права - права користування (сервітуту), відомості про яку внесені на підставі рішення державного реєстратора Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Риженка Олексія Сергійовича від 21.01.2019 індексний №45135952, про те, що вона є похідною від первісної вимоги про скасування наказу відповідача №671/5 від 04.03.2019, і відмова у задоволенні первісної вимоги унеможливлює задоволення похідної вимоги.

Також, місцевий господарський суд вірно вказав про відсутність у Міністерства юстиції України повноважень на вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в тому числі внесення відповідних записів в Реєстр, оскільки відповідач в даному випадку не є державним реєстратором в розумінні п. 14 ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Посилання апелянта на можливість звернення відповідача до реєстратора з метою вчинення останнім дій щодо поновлення записів у Реєстрі не спростовує обставин пред`явлення відповідної вимоги про вчинення вказаних дій до особи, яка не є реєстратором.

До того ж саме формулювання вимоги не передбачає спонукання відповідача до звернення до реєстратора з метою поновлення останнім записів у Реєстрі, а спрямована на зобов`язання саме відповідача вчинити наведені дії замість реєстратора.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2021 у справі №640/5111/19 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 24.05.2021 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

А.Г. Майданевич