ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/494/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у справі

за позовом Фізичної особи-підприємця Надточій Анни Олександрівни, АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ;

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Променергоізол", 61071, м. Харків, вул. Новожанівська, буд. 1, код 40231736;

про стягнення заборгованості за договором про переведення боргу №ТУ/ПЕ/НАО-02.10.19 від 02.10.2019 у розмірі 39003,69грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Надточій Анна Олександрівна звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Променергоізол", в якому просить стягнути з останнього заборгованість за договором про переведення боргу №ТУ/ПЕ/НАО-02.10.19 від 02.10.2019 у розмірі 39003,69грн., з яких: 26000,00грн. - сума основного боргу; 7800,00грн. - штраф, 3823,79грн. - неустойка та 1379,90грн.- інфляційних. Також просить стягнути з відповідача 13000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу та 2270,00грн. сплаченого судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.03.2021 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачеві, згідно статті 251 ГПК України, встановити строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов та на підставі ч. 4 ст. 250 ГПК України встановити відповідачу строк 15 днів з дня отримання цієї ухвали для подання клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Водночас, 09.04.2021 від позивача надійшла заява про розподіл судових витрат (вх. №8098 від 09.04.2021), в якій позивачем на виконання вимог ст. 126 ГПК України, надано суду докази на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13000,00грн., які були заявлені позивачем у позовній заяві.

Відповідач своїм конституційним правом на захист не скористався, відзив на позов не надав. Разом з цим, суд зазначає, що ухвала суду про відкриття провадження у справі від 09.03.2021 була направлена на адресу відповідача та отримана останнім 12.03.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №006118/3.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано, під час розгляду справи, обумовлені чинним ГПК України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 181 ГК України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

03.04.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД "Термолайф - Україна" (замовник) та Фізичною особою - підприємцем Надточій Анною Олександрівною (виконавець) було укладено договір № 3/04/2017 на організацію міжнародних перевезень автомобільним транспортом (типовий) (а.с. 14-17), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання організувати доставку вантажу/товару замовника відповідно до узгоджених сторонами у заявках маршрутів. Замовник оплачує виконання доручення в сумі, узгодженій сторонами в заявках, які є невід`ємною частиною договору. В суму доручення включені витрати виконавця на виконання доручення замовника і винагорода виконавця у випадку, коли останній надає транспортно-експедиційні послуги (п. 1.2. договору).

На виконання вказаного договору відповідачем згідно актів виконаних робіт №1355/1 від 17.10.2018 на суму 4600,00грн., №1339/1 від 13.10.2018 на сум 9000,00грн., №1344/1 від 17.10.2018 на суму 7000,00грн.,№1357/1 від 16.10.2018 від 17.10.2018 на суму 13000,00грн., №1362/1 від 18.10.2018 на суму 15500,00грн., №1350/1 від 17.10.2018 на суму 16000,00грн., надано ТОВ «ТД «Термолайф Україна» експедиторські послуги на суму 65100,00грн. (а.с. 18-23)

В подальшому 02 жовтня 2019 року між ФОП Надточій А. О. (Кредитор) та ТОВ «ТД «ТЕРМОЛАЙФ-Україна» (Первісний боржник) та ТОВ «ПРОМЕНЕРГОІЗОЛ» (Новий боржник) був укладений договір про переведення боргу №ТУ/ПЕ/НАО-02.10.19.

Предметом договору є те, що первісний боржник - ТОВ «ТД «Термолайф Україна» переводить на нового боржника - відповідача частину боргу (грошове зобов`язання) у розмірі 52 600 грн. 00 коп., що виникла за Основним договором відповідно до Акту звірки за період з 03.04.2017 року по 01.10.2019 року.

Згідно п. 2.4 вищенаведеного договору новий боржник здійснює погашення частини боргу первісного боржника в безготівковій формі шляхом зарахування грошових коштів у розмірі 52 600 грн. 00 коп. на поточний рахунок Кредитора до 31 грудня 2019 року.

Пунктом 4.2 договору, передбачено, що при порушенні Новим боржником своїх грошових зобов`язань за даним договором, Кредитор має право письмово вимагати, а Новий боржник зобов`язаний сплатити Кредитору неустойку у розмірі 1 % від несвоєчасно перерахованої суми за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно п. 4.3 договору, при порушенні Новим боржником своїх грошових зобов`язань понад п`ять (5) робочих днів за цим договором, Кредитор має право письмово вимагати, а Новий боржник зобов`язаний додатково сплатити Кредитору штраф у розмірі 30 % від суми невиконаного в строк грошового зобов`язання.

Цей договір вважається укладеним і набуває чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін. Договір діє до моменту погашення (сплати) новим боржником боргу в порядку та в строк, що визначені даним договором (пункт 9.1. договору).

Проаналізувавши умови договору №ТУ/ПЕ/НАО-02.10.19, суд зауважує, що вказаний договір за своє правовою природою є договором щодо заміни боржника у забов`язанні.

Відповідно до статей 520, 521 Цивільного кодексу України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу, відтак, правочин щодо заміни боржника у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, яке переводиться на нового боржника.

З огляду на викладене, до нового боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Променергоізол", шляхом укладення у належній формі із дотриманням вимог закону договору про переведення боргу №ТУ/ПЕ/НАО-02.10.19 від 02.10.2019, перейшло зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Термолайф-Україна" із сплати кредитору - Фізичній особі - підприємцю Надточій Анни Олександрівни боргу в сумі 52600,00грн. у порядку, передбаченому цим договором про переведення боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: виписки з банківського рахунку за період з 02.10.0219 по 11.02.2021, відповідачем на виконання договору сплачено на рахунок позивача 26600,00грн. (а.с. 28)

Таким чином, позивач вказує, що за відповідачем обліковується заборгованість за договором про переведення боргу № ТУ/ПЕ-02.10.19, яка становить 26000,00грн. При цьому, позивач вказує, що на умови п. 2.4. договору, за яким відповідач мав здійснити погашення частини боргу у строк до 31.12.2019.

З метою досудового врегулювання спору між сторонами, позивачем 10.02.2021 було надіслано на адресу відповідача вимогу (т.с. 1 а.с. 20-25), в якій позивач повідомив відповідача про наявну заборгованість та просив у 3-денний строк термін з моменту отримання даної вимоги грошовий борг у розмірі 26000,00грн., штраф у розмірі 7800,00грн пені у розмірі 3823,79грн. та інфляцію у розмірі 1379,90грн., а також повідомлено відповідача, що у випадку не здійснення оплати наявної заборгованості у визначені строки той має намір звернутись до суду із відповідним позовом.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Наявність у відповідача не погашеної заборгованості в сумі 26000,00 грн. за договором про переведення боргу Надточій Анни Олександрівни позивачем належним чином відповідно до ст.ст. 525, 526, 530, ЦК України та ст. 193 ГК України доведена, документально підтверджена і відповідачем не спростована.

Окрім цього, здійснення відповідачем оплати на загальну суму 26600,00грн з призначенням платежу із посиланням на договір про переведення боргу свідчить про визнання відповідачем свого обов`язку та вчинення останнім дій на його виконання.

Враховуючи, що строк погашення грошового зобов`язання сплив 31.12.2019, що задекларовано сторонами п. 2.4. договору, суд визнав вимогу позивача про стягнення з відповідача 26000,00грн боргу обґрунтованою.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи вище наведене, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 26000,00грн. є обґрунтованою, матеріалами справи підтверджується, тому підлягає задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується що відповідач, в порушення умов договору, у визначений строк (до 31.12.2019) заборгованість не сплатив, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання з 31.12.2019, а відтак суд дійшов висновку, що відповідач повинен нести відповідальність встановлену чинним законодавством України, а також умовами договору.

Як вбачається з позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача 7800,00грн. - штрафу , 3823,79грн. - неустойки у вигляді пені та 1379,90грн.- інфляційних.

Пунктом 4.2 договору визначено, що при порушенні Новим боржником своїх грошових зобов`язань за даним договором, Кредитор має право письмово вимагати, а Новий боржник зобов`язаний сплатити Кредитору неустойку у розмірі 1 % від несвоєчасно перерахованої суми за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Стаття 549 ЦК України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вбачається з поданого позивачем розрахунку неустойки у вигляді пені, останній здійснює нарахування пені за період з 01.01.2020 по 01.03.2021на суму боргу у розмірі 26000,00грн. виходячи з розміру пені встановленого договором з врахуванням обмежень встановлених Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Виходячи з наведеного, суд зазначає про те, що період нарахування пені за вказаним договором у відповідності до положень ч.6 ст. 232 ГК України обмежуються 6-ти місячним строком її нарахування, тобто по 01.07.2020, а не по 01.03.2021, як то здійснює позивач, у зв`язку з чим, суд провівши власні розрахунки пені дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня у розмірі 2536,78грн., яка нарахована за період з 01.01.2020 по 01.07.2020.

Водночас, вимоги про стягнення пені за період з 01.07.2020 по 01.03.2021 у розмірі 1287,01грн., задоволенню не підлягають так як такі нараховані поза межами шестимісячного строку нарахування пені, встановленого ч.6 ст. 231 ГК України.

Згідно п. 4.3 договору, при порушенні Новим боржником своїх грошових зобов`язань понад п`ять (5) робочих днів за цим договором, Кредитор має право письмово вимагати, а Новий боржник зобов`язаний додатково сплатити Кредитору штраф у розмірі 30 % від суми невиконаного в строк грошового зобов`язання».

Так, як вбачається з наданого позивачем розрахунку штрафу останнім здійснено нарахування штрафу виходячи з суми боргу - 26000,00грн. та розміру 30%% від суми невиконаного в строк грошового зобов`язання, а тому з огляду, що відповідач є таким, що прострочив грошове зобов`язання понад 5 робочих днів, перевіривши арифметичну вірність розрахунку, суд дійшов висновку що вимоги про стягнення штрафу у розмірі 7800,00грн. підлягають задоволенню.

Крім цього, позивачем нараховано та заявлено до стягнення та 1379,90грн.- інфляційних, які тим розраховано за період прострочення з січня 2020 по лютий 2021 на суму 26000,00грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Дослідивши поданий позивачем розрахунок 3 % річних у розмірі 1379,90грн.- інфляційних, які останній нараховує за період прострочення з січня 2020 по лютий 2021 на суму боргу, судом встановлено правомірність та обґрунтованість нарахованих позивачем сум, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а стягненню з відповідача на користь позивача підлягають кошти у розмірі 37716,68грн., з яких 26000,00грн. - боргу, 7800,00грн. - штрафу, 2536,78грн. - пені та 1379,90грн. - інфляційних.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Так, як вбачається з матеріалів справи судові витрати позивача складаються з витрат зі сплати судового збору у розмірі 2270,00грн., а також з витрат на професійну правничу допомогу, які згідно орієнтовного розрахунку позивача становлять 13000,00грн.

Згідно з ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи зокрема відносяться витрати понесені учасником справи на отримання професійної правничої допомоги.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно ч.3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Виходячи з аналізу вказаних статей суд дійшов висновку про те, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу суд повинен виходити з критеріїв складності справи, кваліфікації і досвіду адвоката, фінансового стану клієнта, а також виходити з принципів розумності з врахуванням витраченого адвокатом часу за для надання такої допомоги.

Як вбачається з договору про надання правової допомоги від 04.02.2021, Клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, а саме щодо стягнення суми боргу разом з штрафними санкціями з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕНЕРГОІЗОЛ» за невиконання умов договору про переведення боргу № ТУ/ПЕ/НАО-02.10.19 від 02 жовтня 2019 року до отримання відповідного рішення суду.

Згідно п. 4.2 вказаного договору, за надання правничої допомоги, відповідно до даного договору, клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованому розмірі 13 000 (тринадцять тисяч гривень) грн. 00 коп.

Відповідно до положень п. 4.5 договору, клієнт сплачує кошти у 3-денний термін з моменту отримання акту наданих послуг.

Як вбачається з акту наданих послуг від 29.03.2021 позивачу було надано послуги згідно договору про надання правничої допомоги від 04.02.2021 на суму 13000,00грн., які без зауважень прийняті позивачем, про що свідчить відповідний підпис на вказаному акті.

Відповідно до платіжного доручення №P24F868576965A48795 від 30.03.2021позивачем сплачено на рахунок адвокату обумовлену суму гонорару.

Враховуючи викладене, а також те, що факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та сума таких витрат підтверджується матеріалами справи, а відповідач в порядку, визначеному п. 5 ст. 126 ГПК України не звертався до суду з клопотанням про їх зменшення, суд приходить до висновку про необхідність покладення зазначених витрат на відповідача стягнувши з останнього на користь позивача 13000,00 грн. витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що спір виник у зв`язку з невиконанням відповідачем у добровільному порядку своїх зобов`язань, позивачем доведено наявність основного боргу, суд вважає за необхідне судовий збір у розмірі 2270,00грн., сплачений позивачем, покласти на відповідача у повному обсязі та стягнути з останнього на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статями 73, 74, 76-79, 86, 129, 165, 202, 233, 236-238, 241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Променергоізол" (61071, м. Харків, вул. Новожанівська, буд. 1, код 40231736) на користь Фізичної особи-підприємця Надточій Анни Олександрівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) кошти у розмірі 37716,68грн., з яких 26000,00грн. - боргу, 7800,00грн. - штрафу, 2536,78грн. - пені та 1379,90грн. - інфляційних грошові кошти а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13000,00грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Позивач: Фізична особа-підприємець Надточій Анни Олександрівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 );

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Променергоізол" (61071, м. Харків, вул. Новожанівська, буд. 1, код 40231736);

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з врахуванням п. 4 Прикінцевих Положень ГПК України та п. 17.5 Перехідних Положень ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 17.05.2021.

Суддя Н.А. Новікова