УХВАЛА

м. Київ

18.05.2021Справа № 46/167-А
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, видачу дубліката наказу та заміну сторін виконавчого провадження у справі

За позовом Управління Пенсійного фонду у Саратському районі Одеської області

до Державного комплексного торговельного підприємства «Хрещатик» в особі філії № 33 «Саратська»

про стягнення 8872,13 грн.

Представники учасників справи:

від заявника: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

від ДП «Агроспецсервіс»: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду міста Києва від 11.06.2007 у справі №46/167-А позов Управління Пенсійного фонду у Саратському районі Одеської області задоволено повністю; стягнуто з Державного комплексного торговельного підприємства «Хрещатик» в особі філії № 33 «Саратська» 8872,13 грн. заборгованості.

27.08.2007 на виконання вказаної постанови суду видано виконавчий лист.

20.04.2021 до Господарського суду міста Києва від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшла заява, в якій заявник просить суд:

1) поновити строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа Господарського суду міста Києва від 27.08.2007 у справі №46/167-А;

2) видати дублікат виконавчого листа Господарського суду міста Києва від 27.08.2007 у справі №46/167-А;

3) замінити сторони у виконавчому листі Господарського суду міста Києва від 27.08.2007 у справі №46/167-А, а саме стягувача - з Управління Пенсійного фонду у Саратському районі Одеської області на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області та боржника - з Державного комплексного торговельного підприємства «Хрещатик» в особі філії № 33 «Саратська» на Державне підприємство «Агроспецсервіс».

Внаслідок проведеного повторного автоматизованого розподілу вказану заяву передано на розгляд судді Спичака О.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 розгляд заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначено на 18.05.2021.

Представник заявника у судове засідання 18.05.2021 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з якої вбачається, що ухвала суду була отримана заявником 12.05.2021 (за ідентифікатором пошуку 725).

Представник боржника у судове засідання 18.05.2021 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з якої вбачається, що ухвала суду була отримана боржником 04.05.2021 (за ідентифікатором пошуку 390).

Представник ДП «Агроспецсервіс» у судове засідання 18.05.2021 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з якої вбачається, що ухвала суду була отримана ДП «Агроспецсервіс» 17.05.2021 (за ідентифікатором пошуку 403).

Розглянувши у судовому засіданні 18.05.2021 подану Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області заяву, суд дійшов висновку щодо часткового її задоволення, зважаючи на наступні обставини.

У зв`язку з набранням чинності з 01.09.2005 Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відповідно до перехідних положень (пункт 6) адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України вирішуються відповідним господарським судом за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. Адміністративні справи, провадження в яких було відкрито місцевими та апеляційними господарськими судами до початку діяльності відповідного адміністративного суду, розглядаються і вирішуються цими судами відповідно до абзацу першого цього пункту (абзац 5 пункт 6 КАС України).

15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений у новій редакції.

Пунктом 18.2 Розділу VІ «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону України від 03.10.2017 (чинної з 15.12.2017), передбачено, що оформлення і видача судових рішень, якими вносяться зміни до виконавчих документів (у тому числі про виправлення помилки у виконавчому документі; визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за виконавчим документом; поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання; відстрочку чи розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання; зупинення виконання судового рішення; заміну сторони виконавчого провадження), здійснюються в паперовій формі судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 52 КАС України унормовано, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до частини 1 статті 379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

За змістом частини 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 №988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» реорганізовано управління Пенсійного фонду України в Саратському районі та управління Пенсійного фонду України в Татарбунарському районі Одеської області шляхом злиття в Саратське об`єднане управління Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

31.03.20217 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення Управління Пенсійного фонду у Саратському районі Одеської області.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №628 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» Саратське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Одеській області приєднано до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

10.09.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення Саратського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Отже, процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Процесуальне правонаступництво на стадії виконання судового рішення є однією з процесуальних гарантій захисту та відновлення захищених судом прав та інтересів фізичних і юридичних осіб. Правонаступництво полягає у переході прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого з відповідною відмовою від тих же вимог до суб`єкта від якого такі права і обов`язки переходять.

Відповідно до ч. 4 ст. 379 КАС України положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для заміни у виконавчому провадженні стягувача за виконавчим листом Господарського суду міста Києва від 27.08.2007 у справі №46/167-А - з Управління Пенсійного фонду у Саратському районі Одеської області на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Крім того, судом встановлено, що наказом Міністерства аграрної політики України від 05.09.2006 №490 наказано створити Державне підприємство «Агроспецсервіс» на базі майна Державного комплексного торговельного підприємства «Хрещатик», Державного підприємства «Продтранс», Державного підприємства «Спецсервіс».

Крім того, вказаним наказом визначено Державне підприємство «Агроспецсервіс» правонаступником майнових прав та обов`язків Державного комплексного торговельного підприємства «Хрещатик», Державного підприємства «Продтранс», Державного підприємства «Спецсервіс».

Держава може створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом (ч. 2 ст. 167 Цивільного кодексу України).

На юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах поширюються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом (ст. 82 Цивільного кодексу України).

Суд зазначає, що державне підприємство не має достатньої інституційної та операційної незалежності від держави. Саме держава прийняла рішення про створення Державного підприємства «Агроспецсервіс» на базі майна Державного комплексного торговельного підприємства «Хрещатик», Державного підприємства «Продтранс», Державного підприємства «Спецсервіс», та визначила Державне підприємство «Агроспецсервіс» правонаступником майнових прав та обов`язків Державного комплексного торговельного підприємства «Хрещатик», Державного підприємства «Продтранс», Державного підприємства «Спецсервіс».

При цьому, вказане рішення держави не реалізоване протягом значного періоду часу (так як до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не внесено запис про припинення Державного комплексного торговельного підприємства «Хрещатик»).

З урахуванням того, що згідно наказом Міністерства аграрної політики України від 05.09.2006 №490 визначено Державне підприємство «Агроспецсервіс» правонаступником майнових прав та обов`язків Державного комплексного торговельного підприємства «Хрещатик», що не пов`язується з державною реєстрацією припинення ДП, суд дійшов висновку, що датою виникнення правонаступництва слід вважати дату видання вказаного наказу.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.09.2020 у справі №296/443/16-ц.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для заміни у виконавчому провадженні боржника за виконавчим листом Господарського суду міста Києва від 27.08.2007 у справі №46/167-А - з Державного комплексного торговельного підприємства «Хрещатик» на Державне підприємство «Агроспецсервіс».

Крім того, заявник просив суд поновити строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа Господарського суду міста Києва від 27.08.2007 у справі №46/167-А.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 КАС України стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Згідно з ч. 2 ст. 376 КАС України заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У поданій до суду заяві заявник пояснив, що виконавчий лист Господарського суду міста Києва від 27.08.2007 у справі №46/167-А було пред`явлено до виконання, але 09.10.2007 державним виконавцем було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв`язку з тим, що наказом Міністерства аграрної політики України від 05.09.2006 №490 вирішено створити Державне підприємство «Агроспецсервіс» на базі майна Державного комплексного торговельного підприємства «Хрещатик», Державного підприємства «Продтранс», Державного підприємства «Спецсервіс» та визначено Державне підприємство «Агроспецсервіс» правонаступником майнових прав та обов`язків Державного комплексного торговельного підприємства «Хрещатик», Державного підприємства «Продтранс», Державного підприємства «Спецсервіс».

Як зазначає заявник, оригінал виконавчого листа Господарського суду міста Києва від 27.08.2007 у справі №46/167-А було направлено 17.10.2007 до голови ліквідаційної комісії Державного комплексного торговельного підприємства «Хрещатик».

На даний час виконавчий лист Господарського суду міста Києва від 27.08.2007 у справі №46/167-А вважається втраченим.

Суд зазначає, що підставою для поновлення строку пред`явлення наказу до виконання є існування обставин поважності пропуску такого строку. Такі причини поважності пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання оцінюються судом, виходячи з обґрунтування поважності цих причин, наданих доказів за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) як джерело права.

Отже, у вирішенні питання про відновлення строку для пред`явлення наказу до виконання суди повинні враховувати правові принципи, визначені Конвенцією, які знаходять своє розширене тлумачення в рішеннях Європейського суду.

Так, у рішенні Європейського суду в справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України (заява № 48553/99) від 25.07.2002 зазначено, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1, повинне тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права, як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів («Брумареску проти Румунії»).

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі «Агрокомплекс проти України» (заява № 23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (серед інших рішень, рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в цій).

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим пунктом статті 1 Першого протоколу (справа «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04, рішення від 15.10.2009).

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу («Бурдов проти Росії», комюніке Секретаря Суду 07.05.2002; рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997).

У п. 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Таким чином, виконання рішення є обов`язковим елементом права на справедливий суд, та сума заборгованості, яка присуджена судом є підґрунтям для «законного сподівання» позивача на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку щодо поважності причин пропуску заявником строку пред`явлення до виконання виконавчого листа Господарського суду міста Києва від 27.08.2007 у справі №46/167-А, що є підставою для поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа Господарського суду міста Києва від 27.08.2007 у справі №46/167-А.

Що стосується вимог заявника про видачу дублікату виконавчого листа Господарського суду міста Києва від 27.08.2007 у справі №46/167-А, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 18.4 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатний осіб з 01.01.2021 становить 2270,00 грн.

Таким чином, за видачу дублікату виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 68,10 грн.

Однак, заявником не надано суду доказів сплати судового збору за видачу дубліката виконавчого листа Господарського суду міста Києва від 27.08.2007 у справі №46/167-А, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в частині видачі дублікату виконавчого листа Господарського суду міста Києва від 27.08.2007 у справі №46/167-А.

При цьому, заявник не позбавлений права повторно звернутись до суду із вказаною заявою у випадку надання доказів сплати судового збору за видачу дублікату виконавчого листа Господарського суду міста Києва від 27.08.2007 у справі №46/167-А.

Керуючись статтями 52, 376, 379, п. 18.4 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

1. Заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити частково.

2. Замінити стягувача за виконавчим листом Господарського суду міста Києва від 27.08.2007 у справі №46/167-А - з Управління Пенсійного фонду у Саратському районі Одеської області (68200, Одеська обл., Саратський р-н, смт. Сарата, вул. Чкалова, буд. 17/25/; ідентифікаційний код: 24528591) на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, Одеська обл., м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83; ідентифікаційний код: 20987385) та боржника - з Державного комплексного торговельного підприємства «Хрещатик» в особі філії № 33 «Саратська» (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 24; ідентифікаційний код: 21583968) на Державне підприємство «Агроспецсервіс» (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 24; ідентифікаційний код: 34532280).

3. Поновити строк пред`явлення до виконання виконавчого листа Господарського суду міста Києва від 27.08.2007 у справі №46/167-А.

4. В іншій частині заяви - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно, в порядку, передбаченому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст складено та підписано 18.05.2021.

Суддя О.М. Спичак