ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2021 р. Справа№ 925/1008/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Яковлєва М.Л.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Уманського комунального підприємства "Уманьтеплокомуненерго"

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 29.01.2021 (повний текст складено 08.02.2021)

у справі №925/1008/20 (суддя Васянович А.В.)

за позовом Уманського комунального підприємства "Уманьтеплокомуненерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лада"

про стягнення 32 821,91 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Уманське комунальне підприємство "Уманьтеплокомуненерго" (далі - позивач, скаржник) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лада" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 32 821,91 грн.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 29.01.2021 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Уманське комунальне підприємство "Уманьтеплокомуненерго" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 29.01.2021 у справі №925/1008/20 повністю та винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що на початок вказаного розрахункового періоду тепловий лічильник періодичну повірку не пройшов, то у відповідача і позивача відсутні підстави для застосування показників лічильника, тобто не повинно братися до уваги зазначені у лічильниках дані.

Скаржник зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача в установленому порядку з проханням відключити його від мереж централізованого опалення та ненадання йому послуг з постачання тепла.

Крім того скаржник вказує, що ймовірна відсутність теплоносія, на яку посилався відповідач, також не свідчить про неотримання ним цих послуг.

Тому скаржник вважає, що позивачем правомірно розраховано обсяг фактично спожитої теплової енергії на об`єктi вiдповідача по вул. В. Мономаха, 6 в м. Умань у відповідності до п.5.1. договору.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2021 апеляційну скаргу Уманського комунального підприємства "Уманьтеплокомуненерго" на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.01.2021 у справі №925/1008/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (судді-доповідача) Куксова В.В., судді Шаптали Є.Ю., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Уманського комунального підприємства "Уманьтеплокомуненерго" на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.01.2021 у справі №925/1008/20. Роз`яснено учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

15.04.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Лада" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує проти доводів викладених в апеляційній скарзі та вказує, що за умовами п. 8.1.5 Договору №11 постачальник припиняє постачання теплової енергії споживачу у разі неготовності споживача до опалювального сезону (відсутності акта готовності до опалювального сезону). Тобто перед початком опалювального сезону у листопаді 2019 року, перед початком подачі тепла, прямим обов`язком постачальника було проведення перевірки споживача щодо його готовності до опалювального сезону та складання відповідного Акту готовності.

Відповідач у відзиві вказує, що про відсутність поставок тепла вiдповiдачеві у період 2019-2020 років опалювального сезону насамперед свідчить відсутність у матеріалах справи належно оформленого Акту готовності до опалювального сезону перед початком подачі тепла споживачу , як того вимагає пункт 8.1.5. Договору №11 вiд 01.02.2012. Подачу тепла навіть не починали тому, що не було оформленого акту готовності споживача до опалювального сзону.

Частиною 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні (частина 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що предметом розгляду у справі № 925/1008/20 є вимоги про стягнення 32 821,91 грн., вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України.

З огляду на малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування, колегія суддів вирішила розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження на підставі частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

01.02.2012 між Уманським комунальним підприємством "Уманьтеплокомуненерго" (теплопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лада" (споживач) було укладено договір про постачання теплової енергії для потреб опалення №11.

Згідно п. 1.1. договору теплопостачальна організація зобов`язалася відпускати теплову енергію на потреби опалення, гарячої води споживачеві, який зобов`язаний оплатити прийняту теплову енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Теплопостачальна організація зобов`язується відпустити споживачу теплову енергію для потреб опалення приміщення магазину по вул. С. Перовської, 6, площа приведена 132 кв.м. (п. 1.2. договору).

Термін дії договору з 01.02.2012 по 31.01.2013 (п.11.1 договору).

Договір вважається пролонгований на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п.11.2. договору).

Строк дії договору продовжувався сторонами на наступні роки.

Облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку (п. 5.1. договору).

Пунктом 6.1. договору встановлено, що розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів, затверджених відповідними рішеннями органів виконавчої влади.

Пунктом 6.2. договору сторони визначили, що порядок розрахунків встановлюється шляхом попереднього вручення рахунку-фактури.

Розрахунки за спожиту теплову енергію проводяться до 10 числа місяця, наступного за місяцем поставки теплової енергії.

Позивач зазначав, що на виконання умов договору за період з листопада 2019 по квітень 2020 ним були надані відповідачу обумовлені договором послуги по постачанню теплової енергії.

Позивач вказував, що факт надання послуг підтверджується актами приймання-передачі теплової енергії та рахунками фактурами №144/0320/1 від 31.03.2020, № 144/0420/1 від 30.04.2020.

Рахунки та акти виконаних робіт виписувалися одним примірником на дві адреси, що належать відповідачу, за його проханням для зручності ведення бухгалтерського обліку.

Розрахунок суми боргу, яка викладена в даній позовній заяві здійснено за однією адресою.

Приміщення відповідача обладнане засобом обліку теплової енергії, який повинен проходити періодичну повірку у терміни, визначенні чинним законодавством. Міжповірочні інтервали затверджені наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 за №1747 "Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями" міжповірочний інтервал для теплолічильників та теплообчислювачів складає чотири роки (п.72 Наказу).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неналежно виконувались умови договору про постачання теплової енергії для потреб опалення №11 від 01.02.2012.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції керувався тим, що в даному випадку поведінка позивача не є добросовісною і нарахування відповідачу плати за опалення не на підставі показників приладу обліку, а з урахуванням теплового навантаження та розміру приміщення не є справедливим та правомірним і за таких обставин ухвалення судом рішення на користь позивача не узгоджувалося б з наведеним вище принципом "верховенства права".

Позивач під час розгляду справи не довів тієї обставини, що відповідач з урахуванням показників приладу обліку спожив теплової енергії в приміщенні в спірний період на суму 32 821 грн. 91 коп., у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції дійшов висвноку, що в позові слід відмовити повністю.

Розглянувши апеляційну скаргу Уманського комунального підприємства "Уманьтеплокомуненерго", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії, споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальної площі квартири.

Якщо в квартирі встановлений індивідуальний засіб обліку теплової енергії, споживач сплачує за фактично спожитий обсяг теплової енергії по показникам індивідуальних засобів обліку та за опалення місць загального користування з врахуванням втрат теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення.

Засоби обліку теплової енергії, встановлені у квартирі та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці. Періодична повірка проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує послуги з централізованого опалення згідно із середньомісячними показаннями за попередній опалювальний період (п.15 вищевказаних Правил).

Процедура подання на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки, результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиту для побутових потреб електричну енергію і газ, комерційних розрахунків за спожиту теплову енергію і воду (далі - засоби вимірювальної техніки), що є власністю фізичних осіб, спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку визначена Порядком подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.07.2015 №474.

Оплата періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтажу, транспортування та монтажу) засобів вимірювальної техніки, результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиту для побутових потреб електричну енергію і газ, комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду, здійснюється відповідно до частини четвертої статті 17 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" (п. 6 вищевказаного Порядку).

Згідно ч. 4 ст. 17 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" періодична повірка засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) проводиться за рахунок внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку, встановлених відповідно до Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання".

Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором, а у разі укладення співвласниками багатоквартирного будинку індивідуальних договорів про надання відповідної комунальної послуги періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) таких вузлів обліку забезпечуються виконавцем комунальної послуги за рахунок плати за абонентське обслуговування, встановленої відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтажу, транспортування та монтажу) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) покладається на суб`єктів господарювання, що здійснюють обслуговування відповідних засобів вимірювальної техніки.

Згідно п. 7 Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.07.2015 № 474 визначено, що виконавець не пізніше ніж за місяць до настання строку проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки або протягом трьох робочих днів з дня отримання відомостей про необхідність його ремонту інформує про це споживача шляхом надсилання повідомлення за формою згідно з додатком 1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення або в інший спосіб, що підтверджуватиме отримання його споживачем.

Позивач вказував, що у жовтні 2019 повідомив відповідача про закінчення міжповірочного інтервалу в листопаді 2019, водночас відповідного повідомлення матеріали справи не містять.

Згідно копії Свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки №24-1-2/17107 від 27.11.2015, вбачається, що дане свідоцтво чинне до листопада 2019.

У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання (п. 15 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення).

Оскільки прилад обліку відповідача не було повірено, то позивач проводив нарахування за відповідним тарифом з урахуванням теплового навантаження та розміру приміщення. Вартість тарифу складає 2317,93 грн./Гкал, що встановлено рішенням Уманської міської ради №441 від 20.12.2017.

З матеріалів справи вбачається, що 05.11.2019 відповідач направив на адресу позивача заяву з проханням про направлення свого представника для розпломбування вузла комерційного обліку використання теплової енергії для проведення періодичної повірки.

Позивач у своєму позові зазначав, що ним було виписано відповідачу рахунок №177 від 13.11.2019 про надання послуги по розпломбуванню приладу обліку теплової енергії.

Однак доказів вручення, або направлення відповідачу вищевказаного рахунку матеріали справи не містять.

Відповідач заперечує факт отримання вказаного документу.

Позивач вказував, що в зв`язку з тим, що повірка приладу комерційного обліку не була проведена, як того вимагає п.17 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2017 №1198 та з урахуванням п.5.1. договору нарахування оплати здійснено відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді (п. 29 Правил).

10.04.2020 на адресу позивача надійшло заперечення від відповідача.

Відповідач в своєму запереченні зазначив, що йому були передані документи рахунок-фактура №144/0320/1 від 31.03.2020, акт приймання-передавання робіт №144/0320/1 від 31.03.2020, акт звірки розрахунків між УКП "Уманьтеплокомуненерго" та ТОВ "Лада".

Даним листом відповідач не погоджується з об`ємами поставленої теплової енергії та вартістю наданих послуг за період 2019-2020 опалювального сезону.

Відповідач повідомив позивача, що послугами позивача в зазначений період не користувався та не отримував теплової енергії.

04.05.2020 за вих. №524 на лист відповідача було надано відповідь про те, що відповідач своєчасно не повідомив письмово позивача про даний факт і система опалення магазинів не була опломбована.

Позивач вказав, що таким чином рахунок на постачання теплової енергії за березень та квітень 2020 з коригуванням за листопад, грудень 2019 та січень, лютий 2020 підлягає оплаті в повному обсязі.

В зв`язку з несплатою та неповерненням вищезазначених документів 07.05.2020 на адресу відповідача були направлені рахунок-фактура та акти приймання-передавання робіт (надання послуг) поштою, а 16.05.2020 позивач звернувся до відповідача з претензією.

З матеріалів справи вбачається, що лічильник тип Sensus №14343133, який встановлений за адресою вул. Володимира Мономаха, 6 був опломбований лише 30.10.2020, що підтверджується копією акту опломбування (розпломбування) вузла обліку теплової енергії від 30.10.2020.

Отже, у спірний опалювальний сезон система опалення магазину по вул. В. Мономаха, 6 в м. Умані не була опломбована.

Водночас, під час розгляду справи відповідач стверджував, що крани на подачу теплоносія в приміщення, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Лада" в опалювальному сезоні 2019-2020 року взагалі не відкривалися, що підтверджується показниками вузлу комерційного обліку.

Позивач даного факту в своїй апеляційній скарзі належними доказами не спростував, показників приладу обліку судам не надав.

Також, у своїх письмових поясненнях відповідач вказував, що споживач не має права втручатись самовільно та не санкціоновано у систему теплопостачання та самовільно знімати пломби без відповідних актів опломбування/розполомбування вузла обліку теплової енергії.

Згідно ч. 2 ст. 103-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення самовільний демонтаж, умисне знищення, пошкодження, розкомплектування, інше несанкціоноване втручання в роботу вузла комерційного обліку теплової енергії, гарячої чи питної води - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двохсот до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідач стверджував, що саме з вини позивача не відбулася своєчасна повірка приладу обліку теплової енергії, а тому відсутні законні підстави для нарахування йому плати відповідно до визначених навантажень з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин роботи обладнання в розрахунковому періоді.

При цьому позивач зазначав, що в будь-якому випадку без розпломбування та демонтажу приладу обліку саме працівниками позивача він був позбавлений законної можливості здійснити його повірку навіть за рахунок власних коштів.

Позивач в свою чергу зазначав, що розпломбування приладу обліку не відбувся саме у зв`язку з несплатою відповідачем рахунку №177 від 13.11.2019 про надання відповідної платної послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем всупереч ч. 1 ст. 74, ст. ст. 76, 77 ГПК України не було доведено факту направлення на адресу відповідача рахунку на розпломбування приладу обліку теплової енергії.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстнацїі правомірно враховано доводи відповідача стосовно того, що в даному випадку саме з вини позивача не було своєчасно проведено повірку лічильника.

Водночас, доказів несправності засобу обліку теплової енергії, які не підлягають усуненню матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Визначення терміна "верховенства права" викладено в абзаці другому підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004: "Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України".

На переконання колегії суддів, в даному випадку поведінка позивача не є добросовісною і нарахування відповідачу плати за опалення не на підставі показників приладу обліку, а з урахуванням теплового навантаження та розміру приміщення не є справедливим та правомірним і за таких обставин ухвалення судом рішення на користь позивача не узгоджувалося б з наведеним вище принципом "верховенства права".

Зважаючи на вищевикладене в сукупності, а також враховуючи те, що позивач під час розгляду справи не довів тієї обставини, що відповідач з урахуванням показників приладу обліку спожив теплової енергії в приміщенні в спірний період на суму 32 821 грн. 91 коп., у зв`язку із чим колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Черкаської області від 29.01.2021 у справі №925/1008/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для її скасування не вбачається.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Уманського комунального підприємства "Уманьтеплокомуненерго" на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.01.2021 у справі №925/1008/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 2, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Уманського комунального підприємства "Уманьтеплокомуненерго" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Черкаської області від 29.01.2021 у справі №925/1008/20 - залишити без змін.

Матеріали справи №925/1008/20 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Є.Ю. Шаптала

М.Л. Яковлєв