РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.05.2021Справа № 910/20025/20

Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технології для життя"

про стягнення 6 895,98 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технології для життя" (відповідач) про стягнення 6 895,98 грн., з яких 4 926,78 грн. пені, 838,78 грн. інфляційних втрат, 1 130,33 грн. 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наявність підстав для стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3% річних на загальну суму 6 895,98 грн. за прострочення оплати суми заборгованості, яку стягнуто на користь позивача за рішенням Господарського суду міста Києва від 02.09.2020 у справі № 910/5920/20 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.12.2020 відкрито провадження у справі № 910/20025/20, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Позивач та відповідач були належним повідомлені про відкриття провадження справі, що підтверджується повернути на адресу суду повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відповідач, станом на день винесення рішення, письмового відзиву не надав.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведені положення, господарський суд зазначає, що сторони не були позбавлені права та можливості самостійно ознайомитись з ухвалою суду, в якій зазначено відомості щодо його провадження, яке є у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

22.02.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Технології для життя" (замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)" (експедитор, позивач) укладений Договір №28.09-01/11 транспортно-експедиційного обслуговування (надалі - договір), який регулює відносини сторін при виконанні експедитором доручень замовника з організації транспортно-експедиційного обслуговування вантажів України і в межах митного кордону України. При виконанні обов`язків за договором експедитор має право діяти як від свого імені так і від імені замовника.

Згідно з п.п. 2.1.1. п.2.1. Договору експедитор зобов`язаний укласти за рахунок замовника договори транспортного перевезення вантажів з перевізниками. При необхідності від імені і за рахунок замовника сплатити митні платежі, інші обов`язкові платежі і страхування вантажу.

За змістом п.п. 2.2.6., 2.2.7., 2.2.8. п.2.2. Договору замовник зобов`язаний відповідно до інформаційних повідомлень експедитора перерахувати на його розрахунковий рахунок грошові кошти, необхідні для забезпечення виконання доручень по договору; не пізніше 2-х робочих днів з моменту отримання акту виконаних робіт підписати його або пред`явити експедитору у письмовому вигляді мотивовану відмову від підписання акта; після підписання акта виконаних послуг, сплатити експедитору вартість його транспортно-експедиторських та експедиційних послуг, визначених у акті, а також відшкодувати вартість підтверджених документально фактичних витрат, які були понесені експедитором у зв`язку із виконанням доручень замовника.

Фактом виконання доручень замовника, відповідно до п. 1 Договору є акт виконаних робіт з організації транспортно-експедиційного обслуговування вантажу замовника (п. 3.1. Договору).

Відповідно до п. 3.3. Договору замовник зобов`язаний протягом 10 банківських днів з дати підписання акта виконаних послуг, відповідно до п. 1 Договору компенсувати експедитору фактичні витрати, які були понесені ним з виконанням його обов`язків та оплатити вартість транспортно-експедиторських послуг відповідно до акту. У випадку порушення замовником строків оплати, експедитор має право нарахувати пеню із розрахунку 0,5% в день від несплаченої суми до моменту оплати на рахунок, але не більше подвійної ставки НБУ.

На виконання умов укладеного Договору позивач надав відповідачу експедиційні послуги з організації перевезення вантажу з м. Токіо (Японія) до м. Київ на загальну суму 120 459,18 грн., на підтвердження чого позивач надав авіаційну накладну №566-14545532 та акт надання послуг №1322 від 08.04.2019.

Позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру №IEV00000947 від 08.04.2019 на оплату наданих послуг на загальну суму 120 459,18 грн.

У гарантійному листі №161219-2 від 16.12.2019 відповідач зазначив, що оплата наданих позивачем послуг буде здійснена у строк до 30.12.2019.

Відповідач здійснив часткову оплату за надані позивачем послуги у сумі 50 459,18 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.09.2020 у справі №910/5920/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технології для життя" про стягнення 91 893,88 грн. задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Технології для життя" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)" основний борг у сумі 70 000,00 грн., пеню у сумі 17 590,69 грн., 3% річних у сумі 2 648,00 грн., інфляційні втрати у сумі 1 253,21 грн. та судовий збір у сумі 2 092,80 грн.

Позивач зазначає, що зобов`язання відповідача щодо сплати основної заборгованості за рішенням Господарського суду міста Києва від 02.09.2020 у справі №910/5920/20 було виконане відповідачем 04.11.2020, що підтверджується платіжним дорученням № 369 від 04.11.2020 на суму 79 435,74 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача пеню, інфляційні втрати на 3 % річних у періоди, які не були охоплені позовними вимогами у справі №910/5920/20 до дати фактичної сплати заборгованості, а саме: з 22.04.2020 до 04.11.2020.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на корить другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 02.09.2020 у справі №910/5920/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технології для життя" про стягнення 91 893,88 грн. задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Технології для життя" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)" основний борг у сумі 70 000,00 грн., пеню у сумі 17 590,69 грн., 3% річних у сумі 2 648,00 грн., інфляційні втрати у сумі 1 253,21 грн. та судовий збір у сумі 2 092,80 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, факти, які підтверджують наявність грошового зобов`язання відповідача щодо оплати заборгованості за Договором №28.09-01/11 транспортно-експедиційного обслуговування від 22.02.2017, встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 02.09.2020 у справі №910/5920/20, в силу вимог ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України мають преюдиційне значення для даної справи та не підлягають доведенню.

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача 4 926,78 грн. пені, 838,78 грн. інфляційних втрат, 1 130,33 грн. 3 % річних за період з 22.04.2020 до 04.11.2020.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати за надані позивачем послуги передбачена у пункті 3.3. Договору, згідно із яким, у випадку порушення відповідачем строків оплати, позивач мас право нарахувати пеню із розрахунку 0,5% в день від несплаченої суми до моменту оплати на рахунок, але не більше подвійної ставки НБУ.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, що підлягають до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Як встановлено судом, суму основного боргу, яку було стягнуто за рішенням Господарського суду міста Києва від 02.09.2020 у справі №910/5920/20 було сплачено відповідачем 04.11.2020, що підтверджується платіжним дорученням № 369 від 04.11.2020 на суму 79 435,74 грн.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат за період з 22.04.2020 по 03.11.2020, враховуючи, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 4 903,83 грн. пені, 1 124,59 грн. 3 % річних, 838,78 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Підсумовуючи наведене вище, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)" підлягають частковому задоволенню у розмірі 4 903,83 грн. пені, 1 124,59 грн. 3 % річних, 838,78 грн. інфляційних втрат.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технології для життя" про стягнення 6 895,98 грн. - задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Технології для життя" (02095, місто Київ, вулиця Ахматової Анни, будинок 35, офіс 273, ідентифікаційний код 33297540) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)" (03151, місто Київ, вулиця Волинська, будинок 34, ідентифікаційний код 22945557) 4 903 (чотири тисячі дев`ятсот три) грн. 83 коп. пені, 1 124 (одну тисячу сто двадцять чотири) грн. 59 коп. 3 % річних, 838 (вісімсот тридцять вісім) грн. 78 коп. інфляційних втрат, 2 093 (дві тисячі дев`яносто три) грн. 23 коп. судового збору.

3.У іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18.05.2021

Суддя С. В. Стасюк