номер провадження справи 18/41/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2021 справа № 908/385/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Левкут Вікторії Вікторівни, розглянувши матеріали справи № 908/385/21

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю ЛІМІТЕКС, ЛТД (69114, місто Запоріжжя, пр. Ювілейний, буд. 18, кв. 48)

до відповідача приватного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот (04071, м. Київ, вул. Електриків, буд. 8) в особі філії приватного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот Запорізький річковий порт (69006, м. Запоріжжя, вул. Парковий бульвар, буд. 1-а)

про стягнення 223540,20 грн.

Без повідомлення (участі) представників учасників справи

Товариство з обмеженою відповідальністю Лімітекс, ЛТД звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот філія Судноплавна компанія Укррічфлот Запорізький річковий порт 223540,20 грн., які складаються з: 209022,80 грн. основного боргу згідно видаткових накладних № 1-00000061 від 27.05.2020, № 1-00000065 від 01.06.2020, № 1-00000070 від 24.06.2020, 3886,32 грн. 3% річних та 10631,01 грн. інфляційних втрат. У позові позивач просив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Позовні вимоги вмотивовані невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором № 17058-08/2020 від 18.05.2020, що є підставою для стягнення заборгованості у судовому порядку. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на норми ст.ст. 1, 8, 11, 12, 15, 16, 205, 208, 837 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 231 Господарського кодексу України.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2021 справу № 908/385/21 передано на розгляд судді Левкут В.В.

Ухвалою суду від 09.03.2021, після усунення позивачем обставин, які зумовили залишення позову без руху, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 908/385/21, присвоєно справі номер провадження 18/41/21, на підставі ст. 252 ГПК України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення учасників справи. В даній ухвалі суду зазначалось, що розгляд справи по суті розпочнеться через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі № 908/385/21 та також, запропоновано відповідачу надати у строк, що не перевищує 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше 31.03.2021, відзив на позов із урахуванням вимог ст. 165 ГПК України.

Сторони повідомлені про розгляд справи, про що свідчить довідка про доставку документа в електронному вигляді (ухвала про відкриття провадження у справі) на електронну адресу позивача та рекомендоване повідомлення про вручення поштової кореспонденції повноважному представнику відповідача 22.03.2021.

Від відповідача 24.03.2021 до суду надійшла заява про закриття провадження у справі, в якій відповідач повідомив суд про погашення боргу перед позивачем в повному обсязі, зазначив, що останній платіж здійснений 12.03.2021 в розмірі 125188,80 грн.; 17.03.2021 позивачем та відповідачем складений акт звірки взаємних розрахунків 30.03.2020-17.03.2021, відповідно до якого заборгованість з боку відповідача відсутня. До заяви додано зазначену копію акту звірки. На підставі п. 2 ч. 1ст. 231 ГПК України відповідач просив провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Від позивача 01.04.2021 до суду надійшли заперечення на заяву про закриття провадження у справі, в яких позивач просив в задоволенні заяви відмовити, вважає її безпідставною, зазначив наступне. Згідно підстав, які зазначені в позові, відповідач мав сплатити за отриманий товар в наступному порядку: 62820,00 грн. не пізніше 29.06.2020, 31014,00 грн. не пізніше 30.06.2020, 125188,80 не пізніше 24.07.2020. проте на дату подання позову відповідач тільки частково сплатив за товар (всього у сумі 17050,00 грн.); решту боргу за отриманий товар відповідач сплатив після пред`явлення позову в цій справі. Згідно ст. 625 ЦК України за прострочення грошових зобов`язань за договором відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 10631,01 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 3886,32 грн. згідно розрахунку, наведеного в позові. Суми нарахованих процентів та інфляційних втрат відповідачем не сплачені. Таким чином, станом на дату подання позову, зобов`язання з погашення основного боргу (за товар), відповідачем не були виконані. Крім того, після пред`явлення позову відповідач погасив суму основного боргу, проте не відшкодував позивачу втрати відповідно до ст. 625 ЦК України, отже спір у справі все ще наявний. Оскільки після відкриття провадження у справі сторонами не вирішені всі спірні питання, немає підстав вважати, що предмет спору відсутній, а отже немає підстав для закриття провадження у справі. Позивач просив відмовити в задоволенні заяви відповідача про закриття провадження у справі та вирішити справу по суті; стягнути з відповідача на користь позивача 3886,32 грн. 3% річних та 10631,01 грн. інфляційних втрат, судові витрати покласти на відповідача в повному обсязі.

Ухвалою від 13.04.2021 у справі № 908/385/21 суд зобов`язав сторони надати докази сплати боргу за поставлений товар.

Позивачем 22.04.2021 надано заяву про надання документів від 21.04.2021, до якою долучено платіжні доручення на підтвердження сплати відповідачем основного боргу.

Від відповідача 06.05.2021 надійшли супровідним від 06.05.2021 витребувані судом докази сплати відповідачем вартості поставленого товару.

Щодо строку розгляду справи по суті суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Провадження у даній справі відкрито 09.03.2021. Отже, суд мав розпочати розгляд справи по суті після 09.04.2021 та закінчити 11.05.2021 (з урахуванням того, що останній день процесуального строку припадає на вихідний день).

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2020 №255 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 №211 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), установлено з 12 березня до 24 квітня 2020 року на всій території України карантин, дія якого неодноразово продовжувалася і наразі не припинена.

З 17.07.2020 набрав чинності Закон України від 18.06.2020 № 731-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), яким внесено зміни до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" ГПК України, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

За період дії карантину звернень щодо необхідності реалізації своїх прав у більш тривалий строк від учасників справи не надходило.

Оскільки карантинні заходи в Україні не скасовані, з метою недопущення безпідставного затягування строку розгляду справи, враховуючи те, що сторонам надана можливість подати свої процесуальні заяви, навести доводи та заперечення суду з урахуванням строку дії карантину, суд ухвалив розпочати розгляд справи по суті та прийняти рішення у справі 14.05.2021 за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, без повідомлення (участі) у судовому засіданні представників позивача та відповідача.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі усної домовленості у період з 27.05.2020 по 24.06.2020 товариством з обмеженою відповідальністю «Лімітекс, ЛТД» (позивачем у справі) поставлено приватному акціонерному товариству «Судноплавна компанія України» в особі філії приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» «Запорізький річковий порт» (відповідачу у справі) товар (брус сосна 100x100 ГОСТ 8486-86, дошка н/обр.хв. 40мм ГОСТ8486-86, дошка сепорац. ІРРС обр. =40x150, дошка сепорац. ІРРС обр. =50x100x1500, клін сепорац ІРРС обр. =100x100x320 в асортименті та кількості, які зазначені в накладних, на загальну суму 198158,00 грн. згідно з видаткових накладних:

- № 1-00000061 від 27.05.2020 на суму 62820,00 грн.;

- № 1-00000065 від 01.06.2020 на суму 31014,00 грн.;

- № 1-00000070 від 24.06.2020 на суму 125188,80 грн.

Зазначений товар поставлений на адресу відповідача: м. Запоріжжя, вул. Парковий бульвар, 1-А на підставі товаротранспортних накладних:

- № 1-00000056 від 27.05.2020;

- № 1-00000059 від 01.06.2020;

- № 1-00000064 від 24.06.2020.

Вказаний Товар отриманий представником відповідача Калугіною Мариною Борисівною на підставі довіреностей: № 893 від 27.05.2020, №597 від 01.06.2020, № 894 від 24.06.2020 в повному обсязі без будь-яких зауважень.

Строк оплати отриманого товару визначений на підставі рахунків-фактур: № 1-00000068 від 27.05.2020, № 1-00000070 від 01.06.2020, № 1-00000078 від 24.06.2020 (29.06.2020, 30.06.2020, 24.07.2020, відповідно).

Грошове зобов`язання з оплати отриманого товару відповідачем не виконано. Станом на час подання позову заборгованість перед позивачем становить 209022,80 грн.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати отриманого товару у визначений рахунками-фактурами строк стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд визнав позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України, згідно з якою господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Відповідно до приписів ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом пунктів 2, 4 зазначеної статті, правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Статтею 205 Цивільного кодексу України визначено:

1. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

2. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

3. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Стаття 207 Цивільного кодексу України закріплює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Як випливає з матеріалів справи, на підставі двосторонньо підписаних видаткових накладних між позивачем та відповідачем склалися господарські відносини, у розумінні статті 202 ЦК України, що породили взаємні обов`язки, а саме обов`язки позивача полягають у поставці товару відповідачеві, а обов`язки відповідача - у прийнятті товару та його оплаті.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними вважаються умови, які є необхідними і достатніми для укладення договору. Перелік істотних умов безпосередньо залежить від виду конкретного договору.

В даному випадку, у спірних видаткових накладних міститься назва продукції, одиниця виміру, кількість, ціна та вартість товару, тобто всі відомості, які необхідні для укладення договору купівлі-продажу.

Таким чином, суд відзначає, що дії сторін в силу загальних засад і змісту цивільного законодавства слід визнати діями, що породжують цивільні права і обов`язки, аналогічні зобов`язанням за договором купівлі-продажу. Ці дії згідно ст.ст. 11, 655, 692 ЦК України є підставою виникнення у відповідача обов`язку сплатити заборгованість за отриманий у позивача товар.

В силу ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 662 ЦК України унормовано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

За приписами частини першої статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

В даному випадку ані законом, ані Договором (письмовий договір відсутній) інше не встановлено. Факт отримання товару за наведеною видатковою накладною підтверджений матеріалами справи.

Договір купівлі-продажу є оплатним при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві ціну речі, яка обумовлена договором, двосторонньо зобов`язуючим це обумовлює взаємне виникнення у кожної із сторін прав та обов`язків: продавець зобов`язаний передати покупцеві певну річ, але вправі вимагати за це сплати певної ціни, а покупець, в свою чергу, зобов`язаний сплатити ціну, але вправі вимагати передачі йому проданої речі, а також консенсуальним, оскільки права та обов`язки сторін виникають вже в момент досягнення ними угоди за всіма істотними умовами.

Таким чином, виходячи із правової природи договору купівлі-продажу, з моменту отримання товару у покупця одночасно виникає зустрічне зобов`язання по оплаті переданого товару.

Обставини справи свідчать, що фактично між позивачем та відповідачем виникли взаємні обов`язки на підставі усної домовленості про поставку товару (купівлі-продажу) згідно двосторонньо підписаних видаткових накладних. Отже, з моменту підписання покупцем цих видаткових накладних та отримання вказаного в них товару у покупця виникло зобов`язання по сплаті ціни переданого йому товару. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 19.08.2014 у справі № 925/1332/13.

При цьому, підписання покупцем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і які відповідають вимогам, зокрема ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та фіксують факт здійснення господарських операцій і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Долучені до матеріалів справи видаткові накладні, на підставі яких виникла заборгованість відповідача у спірний період, підписані з боку покупця без зауважень.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У рахунках-фактурах щодо спірних поставок зазначено строк оплати за поставлений товар 62820,00 грн. не пізніше 29.06.2020, 31014,00 грн. не пізніше 30.06.2020, 125188,80 грн. не пізніше 24.07.2020.

Відповідач, в порушення чинного законодавства, оплату вартості отриманого товару здійснив частково.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Наданими до матеріалів справи доказами підтверджується, що відповідач здійснював оплати за поставками невчасно та не в повному обсязі.

Стосовно сум поставок та дат часткової оплати спір між сторонами відсутній. Щодо порушення строків оплати отриманого товару та розрахунку 3% річних та інфляційних втрат відповідач також не заперечив. Заявою від 24.05.2021 відповідач повідомив про сплату боргу та просив закрити провадження у справі.

Частиною 1 ст. 75 ГПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Зважаючи на те, що відповідачем вартість отриманого від позивача за спірними видатковими накладними товару та здійснення оплати з затриманням не заперечується, а також відсутність у суду сумнівів щодо достовірності обставин справи, суд дійшов висновку, що визнані учасниками справи обставини, не потребують додаткового доведення.

Факт порушення відповідачем умов, визначених змістом зобов`язання, та факт несплати відповідачем у визначений зобов`язанням термін вартості отриманого товару є доведеним.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на викладені обставини, суд визнав, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 209022,80 грн. заявлена обґрунтовано.

Сторонами на час розгляду справи надано докази погашення заборгованості в повному обсязі на суму 209022,80 грн.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, провадження по справі в частині стягнення 209022,80 грн. основного боргу слід закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку із відсутністю предмету спору.

За порушення грошового зобов`язання позивач нарахував відповідачу 3886,32 грн. 3% річних та 10631,01 грн. інфляційних втрат.

Відповідно ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за визначені позивачем періоди: за поставкою на суму 62820,00 грн. з 30.06.2020 по 15.02.2021, за поставкою на суму 31014,00 грн. з 01.07.2020 по 15.02.2021 та за поставкою на суму 125188,80 грн. з 25.07.2020 по 15.02.2021 (з урахуванням часткових оплат), за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство, суд встановив, що розрахунок позивача є правильним, до стягнення підлягає 3886,32 грн. 3% річних.

При перевірці розрахунку позивача за вимогою про стягнення втрат від інфляції суд виходив з наступного:

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України Про індексацію грошових доходів населення у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за визначені позивачем періоди: за поставкою на суму 62820,00 грн. липень 2020 року - лютий 2021 року, за поставкою на суму 31014,00 грн. липень 2020 року - січень 2021 року та за поставкою на суму 125188,80 грн. серпень 2020 року - лютий 2021 року (з урахуванням часткових оплат), за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство, суд встановив, що розрахунок позивача є правильним, до стягнення підлягає 10631,08 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідач визнані судом обґрунтованими позовні вимоги не спростував, доказів, які могли б свідчити про належне виконання ним зобов`язання щодо сплати вартості отриманого товару у визначений рахунками-фактурами строк не надав.

Відносно заяви відповідача про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору, суд її задовольняє частково за вимогою про стягнення основного боргу, в частині заявлених позивачем вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат спір між сторонами наявний.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3886,32 грн. 3% річних та 10631,01 грн. інфляційних втрат. В частині стягнення 209022,80 грн. основного боргу провадження у справі закривається.

Судовий збір на підставі пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача повністю.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 46, 74, 76-80, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, 233, 236-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот (04071, м. Київ, вул. Електриків, буд. 8; ідентифікаційний код 00017733) в особі філії приватного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот Запорізький річковий порт (69006, м. Запоріжжя, вул. Парковий бульвар, буд. 1-а; код ВП 25920546) на користь товариства з обмеженою відповідальністю ЛІМІТЕКС, ЛТД (69114, місто Запоріжжя, пр. Ювілейний, буд. 18, кв. 48; ідентифікаційний код 34677192) 3886,32 грн. (три тисячі вісімсот вісімдесят шість грн. 32 коп.) 3% річних, 10631,01 грн. (десять тисяч шістсот тридцять одну грн. 01 коп.) інфляційних втрат та 3353,10 грн. (три тисячі триста п`ятдесят три грн. 10 коп.) судового збору. Видати наказ.

3. В частині стягнення 209022,80 грн. основного збору провадження у справі закрити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено, оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241 ГПК України 19.05.2021.

Суддя В.В. Левкут