РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.05.2021Справа № 910/2255/21

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» (вул. Кудрявська, буд. 23, м. Київ, 04053) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМ`ЄР БУЛАНЖЕР» (вул. Лаврська, буд. 16, м. Київ, 01015) про стягнення 18998,24 грн,

Без виклику сторін

В С Т А Н О В И В:

15.02.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМ`ЄР БУЛАНЖЕР» про стягнення 18998,24 грн, та передана судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Як вбачається із заявлених позовних вимог позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМ`ЄР БУЛАНЖЕР» на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» заборгованість за договором № 15694-П про надання послуг з вивезення побутових відходів від 01.06.2018 у сумі 15743,64 грн, інфляційні нарахування у розмірі 835,71 грн, 3% річних у розмірі 431,13 грн, пеню у розмірі 1987,76 грн та суму відшкодування витрат по оплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Ухвалою суду від 16.02.2021 позовну заяву Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

03.03.2021 до Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшли документи про усунення недоліків позовної заяви, з доданими до неї документами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін.

29.03.2021 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просив у позові відмовити та зазначив, що позивач не надає відповідачеві обумовлені договором послуги у зв`язку з чим позивач не направляв відповідачеві акти, що додані до позовної заяви.

Крім того відповідачем долучено до відзиву заяву про односторонню відмову від договору № 15694-П про надання послуг з вивезення побутових відходів від 01.06.2018 за вих. № 49/20 від 18.12.2020 та заяву про односторонню відмову від договору №Вп-18786-Ш про надання послуг з вивезення побутових відходів від 12.09.2019 р за вих. № 4901/20 від 18.12.2020 р, у підтвердження направлення вищевказаних заяв долучено опис вкладення до цінного листа від 18.12.2020, накладну № 862 від 18.12.2020 та фіскальний чек від 18.12.2020.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

01.06.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРЕМ`ЄР БУЛАНЖЕР» (замовник, відповідач) та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВКОМУНСЕРВІС" (виконавець, позивач) укладений договір 15694-П про надання послуг вивезення побутових відходів (надалі - договір), відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги з вивезення (збирання, зберігання, перевезення, утилізації, захоронення) твердих побутових відходів, що утворюються на об`єкті замовника (зазначити назву об`єкта та вид діяльності кафе), що знаходиться за фактичною адресою: м. Київ, вул. Городецького, 6, а замовник зобов`язується прийняти і своєчасно оплачувати послуги.

У відповідності до п.1.2. договору кількість (обсяг) побутових відходів, що підлягає вивезенню по факту утворення ТПВ становить 28,6 куб. м в місяць.

За змістом пункту 2.3 договору, оплата послуг за цим договором, у розмірі, що вказаний у п.2.1. даного договору, з урахуванням ПДВ, здійснюється замовником протягом 5 (п`яти) банківських днів на розрахунковий рахунок виконавця, на підставі виписаного виконавцем рахунку з моменту отримання направленого виконавцем замовнику рахунку-фактури (можливе направлення в електронному вигляді через систему електронного документообігу).

Відповідно п.2.5 договору за результатами наданих послуг виконавець направляє Замовнику для підписання акти наданих послуг в двох екземплярах та податкову накладну. Акт наданих послуг підписується щомісячно до 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за звітним. Після підписання Акту наданих послуг уповноваженими представниками сторін усі суперечки щодо обсягу наданих послуг вважається необґрунтованими. Замовник зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів, з дати підписання, вищезазначений повернути Акт наданих послуг виконавцю. Якщо Замовник не повернув його протягом зазначеного терміну, Акт наданих послуг вважається підписаним та вважається, що замовник не має жодних претензій до обсягів наданих послуг.

Згідно із п.4.2. договору за прострочення оплати послуг з вивезення побутових відходів за цим договором замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від суми простроченого платежу за кожен день прострочень.

Договір вступає в силу з моменту підписання та діє до « 31» грудня 2018 року.

В разі, якщо жодна із сторін протягом п`ятнадцяти календарних днів до закінчення строку дії цього договору не заявить в письмовій формі (шляхом надсилання рекомендованого листа) про свій намір припинити дію даного договору та припинення дії договору не буде оформлене сторонами належним чином, то строк дії цього договору вважається автоматично продовженим на кожний наступний календарний рік.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що заявником було надано боржнику послуги на загальну суму 91 556,96 грн, проте боржником отримані послуги було сплачено частково в розмірі 75 813,32 грн.

Окрім того позивачем в адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМ`ЄР БУЛАНЖЕР» було направлено платіжну вимогу від 26.02.2020 № 7-1400 з доданим актом звірки взаєморозрахунків. В якості доказу направлення, додано опис вкладення №731 від 28.02.2020, накладну №731, а також фіскальний чек від 28.02.2020.

Вищевказана вимога була залишена відповідачем без розгляду.

Таким чином заборгованість відповідача перед Позивачем станом на 29.09.2021 становить 15 743,64 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Згідно із ч.1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 626 Цивільний кодекс України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 598 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов`язання визначені у главі 50 Цивільного кодексу України, статті 202 Господарського кодексу України.

За змістом статті 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управленої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов`язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРЕМ`ЄР БУЛАНЖЕР» (замовник, відповідач) та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВКОМУНСЕРВІС" (виконавець, позивач) укладений договір 15694-П про надання послуг вивезення побутових відходів (надалі - договір), відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги з вивезення (збирання, зберігання, перевезення, утилізації, захоронення) твердих побутових відходів, що утворюються на об`єкті замовника (зазначити назву об`єкта та вид діяльності кафе), що знаходиться за фактичною адресою: м. Київ, вул. Городецького, 6, а замовник зобов`язується прийняти і своєчасно оплачувати послуги.

Як вбачається з позовної заяви, послуги були надані на загальну суму 91 556,96 грн, які були частково оплачені на суму 75 813,32 грн, проте підтверджень такої оплати позивачем не надано, окрім акту звірки взаєморозрахунків, який підписаний лише зі сторони позивача.

Водночас у зв`язку з не наданням позивачем послуг за договором, як стверджує відповідач у відзиві на позовну заяву, останнім згідно п. 7.2 договору, яким передбачено, що в разі якщо жодна із сторін протягом п`ятнадцяти календарних днів до закінчення строку дії цього договору не заявить в письмовій формі (шляхом надсилання рекомендованого листа) про свій намір припинити дію даного договору та припинення дії договору не буде оформлене Сторонами належним чином то строк дії цього договору, вважається автоматично продовженим на кожний наступний рік було направлено заяву про односторонню відмову від договору № 15694-П про надання послуг з вивезення побутових відходів від 01.06.2018 за вих. № 49/20 від 18.12.2020 та заяву про односторонню відмову від договору №Вп-18786-Ш про надання послуг з вивезення побутових відходів від 12.09.2019 р за вих. № 4901/20 від 18.12.2020 р, у підтвердження направлення вищевказаних заяв долучено опис вкладення до цінного листа від 18.12.2020, накладну № 862 від 18.12.2020 та фіскальний чек від 18.12.2020.

Разом з цим, суд звертає увагу, що сторонами не надано документального підтвердження, оформленого належним чином, що договір № 15694-П про надання послуг з вивезення побутових відходів від 01.06.2018 припинив свою дії.

Отже суд приходить до висновку, що договір не розірваний та не припинив свою дію.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме відповідно до 2.5 договору за результатами наданих послуг виконавець направляє Замовнику для підписання акти наданих послуг в двох екземплярах та податкову накладну. Акт наданих послуг підписується щомісячно до 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за звітним. Після підписання Акту наданих послуг уповноваженими представниками сторін усі суперечки щодо обсягу наданих послуг вважається необґрунтованими. Замовник зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів, з дати підписання, вищезазначений повернути Акт наданих послуг виконавцю. Якщо Замовник не повернув його протягом зазначеного терміну, Акт наданих послуг вважається підписаним та вважається, що замовник не має жодних претензій до обсягів наданих послуг.

Надані позивачем в обґрунтування заявлених вимог Акти надання послуг: №26642 від 30.06.2018р; №26643 від 31.07.2018р.; №28636 від 31.08.2018р.; №31702 від 30.09.2018р.; №35502 від 31.10.2018р.; №42273 від 30.11.2018р.; №48929 від 31.12.2018р.; №5581 від 31.01.2019р.; №6340 від 28.02.2019р.; №12562 від 31.03.2019р.; №22247 від 30.04.2019р.; №23048 від 31.05.2019р.; №30754 від 30.06.2019р.; №31575 від 31.07.2019р.; №42232 від 31.08.2019р.; №43076 від 30.09.2019р.; №53926 від 31.10.2019р.; №54778 від 30.11.2019р.; №51577 від 31.12.2019р. на загальну суму 91 556,96 грн, які згідно пояснень викладених у позовній заяві були частково оплачені на суму 75 813,32 грн., підписані лише позивачем та останнім не надано належних доказів в підтвердження, що вказані акти направлялись на адресу відповідача, хоча складались, як видно зі змісту цих актів, щомісячно.

Виходячи з аналізу вказаних умов договору, суд зазначає, що сторонами обумовлено порядок прийняття послуг шляхом підписання Акту надання послуг, який згідно умов договору направляється на адресу відповідача. При цьому, сторонами обумовлено, що оплата послуг за цим договором, у розмірі, що вказаний у п.2.1. даного договору, з урахуванням ПДВ, здійснюється замовником протягом 5 (п`яти) банківських днів на розрахунковий рахунок виконавця, на підставі виписаного виконавцем рахунку з моменту отримання направленого виконавцем замовнику рахунку-фактури (можливе направлення в електронному вигляді через систему електронного документообігу).

Проаналізувавши акти надання послуг, які надані позивачем, суд зазначає, що такі не підписані з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМ`ЄР БУЛАНЖЕР», а тому, з урахуванням положень п.п. 2.3, 2.5 Договору, ст. 6, 11 Цивільного кодексу України, на підставі ст. 77, 79 ГПК України, на обґрунтоване переконання суду не є належними та вірогідними доказами, які підтверджують обставини щодо надання Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» послуг.

Акти надання послуг, які підписані лише позивачем не є відповідним первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та, відповідно, підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за надані послуги з огляду на наступне.

Первинний документ (в господарському праві) - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України:

назву документа (форми);

дату складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, основний документ, що підтверджує надання послуг та їх прийняття замовником має бути підписаний з обох сторін. Cама лише наявність укладеного між сторонами договору про надання послуг вивезення побутових відходів не є достатньою підставою для стягнення заборгованості за цим договором.

Проте, як зазначалось вище, акти надання послуг не містять особистого підпису або інших даних, відповідача.

Крім того, акт звірки взаєморозрахунків, наданий позивачем, також не підписаний зі сторони відповідача.

Як встановлено ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбаченим цим Кодексом.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надаючи оцінку іншим доводам сторін судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. ) від 9 грудня 1994 року, серія A, 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen . ), 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. ), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.

Згідно з ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 236 - 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІПерехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 24.05.2021.

Суддя В.О. Демидов