ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2021 року Справа № 902/5/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Тимошенко О.М. , суддя Юрчук М.І.

без виклику сторін у справі

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ в особі філії "Вінницятрансприлад" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Вінниця

на рішення Господарського суду Вінницької області, ухваленого 23.02.21р. суддею Яремчуком Ю.О. о 15:55 год. у м.Вінниці, повний текст складено 06.11.18р.

у справі № 902/5/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Сларус", м.Дніпро

до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ в особі філії "Вінницятрансприлад" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Вінниця

про стягнення 12 668,69 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 23.02.2021р. у справі №902/5/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Сларус" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Вінницятрансприлад" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 12 668,69грн. - задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Вінницятрансприлад" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Сларус" 9170,17грн. інфляційних втрат, 3477,33грн. 3 % річних, відшкодування витрат на сплату судового збору в сумі 2098,48грн..

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Вінницятрансприлад" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати повністю та ухвали нове, яким у позові відмовити. Також, просить стягнути з позивача суму сплаченого судового збору.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає, що рішення місцевого господарського суду ухвалене з порушенням норм чинного законодавства;

- вказує, що відповідно до п.5.3 договору, відвантаження товару проводиться після проведення покупцем повного розрахунку в розмірі 100% вартості товару. Також, п.2.2 договору передбачено, що сторони дійшли згоди, що у зв`язку зі зміною вартості матеріалів, тарифів на енергоносії, розміру заробітної плати та інших чинників ціна на товар на момент його передачі покупцю може бути змінена. В випадку такої зміни додаткова угода не укладається, а змінена ціна та загальна вартість товару відображаються в специфікації. У зв`язку зі зміною з 01.09.2017р. цін на продукцію філії "Вінницятрансприлад", 14.11.2017р. листом №П-24/8778 від 14.11.2017р., на адресу ТОВ "ТК "Сларус", була направлена відкоригована специфікація №1 від 13.11.2017р. до договору, а також відкоригований рахунок №1681 від 14.11.2017р. для проведення остаточного розрахунку. Зазначеним вище листом ТОВ "ТК "Сларус" було повідомлено, що специфікацію №1 від 11.08.2017р. вважати недійсною. Факт відправлення підтверджується реєстром відправки рекомендованих листів з повідомленням філії "Вінницятрансприлад". Проте, ігноруючи умови договору та вищезазначеного листа позивач не прийняв до уваги відкориговану Специфікацію. В той же час, отримавши перелічені вище документи, позивач 24.11.2017р. здійснив перерахування коштів в сумі 67 692,00грн., при цьому сума, яку необхідно було сплатити, згідно рахунку №1681 від 13.11.2017р. становила 90 290,40грн.. Як наслідок, філія не отримавши повної вартості товару, як це передбачено п.5.3 договору, не мала можливості відвантажити запірно-пломбувальні пристрої у строки обумовлені договором;

- зазначає, що з метою врегулювання даної ситуації на адресу покупця було направлено листи №П-24/9120 від 24.11.2017р. та №П-24/9882 від 19.12.2017р. з проханням повідомити філію щодо подальших дій стосовно авансового внеску для купівлі ЗПП. Проте, ТОВ "ТК "Сларус" не було надано жодної відповіді на вищезазначені листи, а від контактних осіб позивача не було отримано будь-якої інформації стосовно ситуації, що склалась. 14.02.2018р. філія "Вінницятрансприлад" АТ "Укрзалізниця", повторно, листом №24-П/1536, звернулась до ТОВ "ТК "Сларус" з проханням надати інформацію щодо подальших дій направлених на врегулювання даної ситуації. Позивач отримав даний лист, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Проте, знову ж таки, відповідь від ТОВ "ТК "Сларус" на вказаний лист не надходила. Таким чином, позивач, ігноруючи умови договору та норми чинного законодавства, навмисно не надавав відповіді на вищезазначені листи, що, в результаті, призвело до вирішення питання в господарському суді;

- вважає, що за своєю суттю обов`язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як попередня оплата, не можна розцінювати як грошове зобов`язання в розумінні ст.625 ЦК України. Зазначена правова позиція викладена також в постановах Верховного суду України від 15.10.2013р. у справі №3-30гс13, від 16.09.2014р. у справі №3-90гс.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №902/5/21 у складі: головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Юрчук М.І., суддя Савченко Г.І..

Листом Північно - західного апеляційного господарського суду №902/5/21/2047/21 від 25.03.2021р. матеріали справи №902/5/21 витребувано з Господарського суд Вінницької області.

15.04.2021р. до Північно - західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №902/5/21.

Розпорядженням керівника апарату Північно - західного апеляційного господарського суду від 19.04.2021р. №01-04/206, у зв`язку із перебування у відпустці судді-члена колегії по справі №902/5/21 - Савченка Г.І. у період з 16.04.2021р. по 30.04.2021р. включно, відповідно до ст.32 Господарського процесуального кодексу України, ст.155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 18, 20 розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено заміну судді-члена колегії у судовій справі №902/5/21.

Автоматизованою системою документообігу визначено колегію суддів з розгляду справи №902/5/21 у складі: головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Тимошенко О.М., суддя Юрчук М.І..

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 19.04.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Вінницятрансприлад" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Вінницької області від 23.02.2021р. у справі №902/5/21, ухвалено розглянути апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Вінницятрансприлад" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Вінницької області від 23.02.2021р. у справі №902/5/21 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. Також, запропоновано позивачу подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.263 ГПК України протягом 10 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Позивач у письмовому відзиві від 30.04.2021р. №30/04-2021/1 на апеляційну скаргу вказує на те, що судом першої інстанції при розгляді цієї справи було в повній мірі досліджені всі надані сторонами докази (документи) та пояснення та правильно застосовано норми діючого законодавства стосовно правовідносин, що склалися між сторонами у зв`язку з укладенням та виконанням ними своїх зобов`язань за договором поставки №17205 від 11.08.2017р. та Специфікації № 1 до цього договору. А саме, судом правильно встановлено, що 11.08.2017р. між ТОВ "ТК "Сларус" як покупцем та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі в.о. начальника філії "Вінницятрансприлад" ПАТ "Укрзалізниця" Замковим С.І. як постачальником було укладено договір поставки №17205 та укладено та підписано Специфікацію №1. Відповідно до договору та Специфікації №1 Філія "Вінницятрансприлад" ПАТ "Укрзалізниця" повинна була здійснити виготовлення та поставку на адресу ТОВ "ТК "Сларус" в ящиках з гофрокартону запірно-пломбувальні пристрої (ЗПП) "Варта - Універсал М" з канатом довжиною 550 мм (надалі - товар) у кількості 4000 шт. за ціною 28,00грн. (без ПДВ) за 1 шт. на загальну суму з урахуванням тари 135 384,00грн. з ПДВ. Згідно п.5.3 зазначеного договору та п.2 Специфікації до договору поставка товару повинна бути здійснена терміном не більше 70 робочих днів після зарахування 50% передоплати на розрахунковий рахунок постачальника при умові 100% оплати покупцем вартості товару на момент його відвантаження. Матеріалами справи стверджується, що позивачем на поточний рахунок відповідача 18.08.2017р., було перераховано обумовлену сума 50% передоплати, що склала 67 692,00грн. що підтверджується платіжним дорученням "234 від 18.08.2017р. та 24.11.2017р. позивач здійснив другу частину оплати за товар в розмірі 50% його загальної вартості згідно договору поставки №17205 від 11.08.2017р. в сумі 67692,00грн. та Специфікації №1 від 11.08.2017р. до договору. Судом правильно встановлено, що у відповідності до умов укладеного договору товар повинен бути поставлений (кінцева дата поставки) позивачу не пізніше 28.11.2017р., тобто не пізніше 70 робочих днів після першого платежу, здійсненого 18.08.2017р., за умови повної оплати товару на момент його відвантаження. Натомість з доказів наявних в матеріалах справи відповідачем не були виконані зобов`язання перед позивачем з поставки Товару (ЗПП "Варта - Універсал М" у кількості 4000 шт. в ящиках з гофрокартону) на загальну суму 135384,00грн. з ПДВ згідно договору поставки №17205 від 11.08.2017р. та Специфікації №1 від 11.08.2017р. до цього договору. 24.11.2017р. Філія "Вінницятрансприлад" ПАТ "Укрзалізницю" здійснила повернення позивачу частини коштів в розмірі 67692,00грн. з формулюванням платежу "повернення безпідставно перерахованих грошових коштів". Водночас суд правильно зазначив, що згідно п.10.1 зазначеного договору строк дії договору скінчився 31.12.2017р., тому у Філії "Вінницятрансприлад" ПАТ "Укрзалізниця" 31.12.2017р. припинилися зобов`язання з поставки товару у зв`язку із закінченням строку дії відповідного договору. 18.09.2019р. відповідачем платіжним дорученням №1950 було здійснено повернення 67692,00грн., тобто основної суми заборгованості з повернення передплати за непоставлений товар із призначенням платежу "попередня оплата згідно претензії від 23.08.2018р. по договору "1720 від 11.08.2017р." За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11.04.2018р. у справі №758/1303/15-ц (провадження №14-68цс18) та від 16.05.2018р. у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). Тобто правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму сплачених коштів (тобто сплатити грошові кошти), є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3% річних на підставі ч.2 ст.625 цього Кодексу. З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень ч.2 ст.625 ЦК України.

Аналогічний висновок також міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020р. у справі №918/631/19. Відповідач прострочив своє грошове зобов`язання з повернення суми передоплати, у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки, та яку позивач зажадав повернути на підставі ст.536 ЦК України. Посилання відповідача на те, що останнім не здійснювалась поставка товару, оскільки між сторонами не було погоджено змінену ціну за Товар, не свідчить про те, що у відповідача не виникло зобов`язання з повернення суми сплачених коштів за непоставлений товар. Вказане зобов`язання, відповідно до положень ч.1 ст.530 ЦК України, фактично виникло у відповідача у зв`язку із закінченням строку дії договору, який виходячи із суті зобов`язання сторін є тим строком, після настання якого постачальник (продавець) усвідомлював протиправний характер неповернення грошових коштів. Таким чином у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму сплачених коштів відповідно до ст.536 ЦК України, ч.1 ст.530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки. Оскільки, повернення коштів відбулось 18.09.2019р., вірним є розрахунок нарахованих 3% річних та інфляційних втрат за період з 01.01.2018р. по 17.09.2019р. який становить 3 477,33грн. 3% річних та 9 170,17грн. інфляційних втрат.

За вказаних обставин, Господарський суд Вінницької області дійшов вірного висновку про задоволення позову частково та 23.02.2021р. ухвалив відповідне рішення по справі №902/5/21, яким стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Вінницятрансприлад" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Сларус" 9170,17грн. інфляційних втрат, 3477,33грн. 3% річних, відшкодування витрат на сплату судового збору в сумі 2098,48грн.

Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, що 11.08.2017р. між ТОВ "ТК "Сларус" (покупець) та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі в.о. начальника Філії "Вінницятрансприлад" ПАТ "Укрзалізниця" Замковим С.І. (постачальник) було укладено договір поставки №17205 (далі - договір) та укладено та підписано Специфікацію №1, згідно умов якого, Філія "Вінницятрансприлад" ПАТ "Укрзалізниця" повинна була здійснити виготовлення та поставку на адресу ТОВ "ТК "Сларус" в ящиках з гофрокартону запірно-пломбувальні пристрої (ЗПП) "Варта - Універсал М" з канатом довжиною 550 мм (надалі - Товар) у кількості 4000 шт. за ціною 28,00грн. (без ПДВ) за 1 шт. на загальну суму з урахуванням тари 135 384,00грн з ПДВ.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що сторони дійшли згоди, що у зв`язку зі зміною вартості матеріалів, тарифів на енергоносії, розміру заробітної плати та інших чинників ціна на Товар на момент його передачі Покупцю може бути змінена. В випадку такої зміни додаткова угода не укладається, а змінена ціна та загальна вартість Товару відображаються в специфікації.

Відповідно до п.5.3 договору та п.2 Специфікації до договору поставка товару повинна бути здійснена терміном не більше 70 робочих днів після зарахування 50% передоплати на розрахунковий рахунок постачальника при умові 100% оплати покупцем вартості товару на момент його відвантаження.

Згідно п.10.1 договору, строк дії договору до 31.12.2017р..

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "ТК "Сларус" на поточний рахунок Філії "Вінницятрансприлад" ПАТ "Укрзалізниця" 18.08.2017р. було перераховано обумовлену сума 50% передоплати, що склала 67 692,00грн., про що свідчить платіжне доручення №234 від 18.08.2017р. та 24.11.2017р. ТОВ "ТК "Сларус" здійснив другу частину оплати за товар в розмірі 50% його загальної вартості згідно договору поставки №17205 від 11.08.2017р. в сумі 67 692,00грн. та Специфікації №1 від 11.08.2017р. до договору.

Судом встановлено, що у відповідності до умов укладеного договору товар повинен бути поставлений (кінцева дата поставки) позивачу не пізніше 28.11.2017р., тобто не пізніше 70 робочих днів після першого платежу, здійсненого 18.08.2017р., за умови повної оплати товару на момент його відвантаження.

Натомість Філією "Вінницятрансприлад" ПАТ "Укрзалізниця" не були виконані зобов`язання перед ТОВ "ТК "Сларус" з поставки товару (ЗПП "Варта - Універсал М" у кількості 4000 шт. в ящиках з гофрокартону) на загальну суму 135 384,00грн. з ПДВ згідно договору поставки №17205 від 11.08.2017р. та Специфікації №1 від 11.08.2017р. до цього договору.

24.11.2017р. Філія "Вінницятрансприлад" ПАТ "Укрзалізницю" здійснила повернення позивачу частини коштів в розмірі 67 692,00грн. з формулюванням платежу повернення безпідставно перерахованих грошових коштів.

Водночас суд зазначає, що згідно п.10.1 зазначеного договору строк дії договору скінчився 31.12.2017р., тому у Філії "Вінницятрансприлад" ПАТ "Укрзалізниця" 31.12.2017р. припинилися зобов`язання з поставки товару у зв`язку із закінченням строку дії відповідного договору.

23.08.2019р. ТОВ "ТК "Сларус" було направлено Філії "Вінницятрансприлад" ПАТ "Укрзалізниця" претензію №23/08-19/1, згідно якої ТОВ "ТК "Сларус" вимагало від Філії "Вінницятрансприлад" ПАТ "Укрзалізниця" сплатити на користь позивача 83 283,88грн., в тому числі 67692,00грн. основної суми заборгованості з повернення передплати за непоставлений товар згідно договору; 2423,93грн.; процентів за користування комерційним кредитом (передплатою) в розмірі 67692,00грн., нарахованих за період з 18.08.2017р. по 28.11.2017р. включно; 9646,11грн. - інфляційних збитки від несвоєчасного повернення коштів передплати в розмірі 67692,00грн., нарахованих за непоставлений товар, за період з 29.11.2017р. по 23.08.2019р.; 3521,84грн. - 3% річних за користування чужими коштами (несвоєчасного повернення коштів передплати) в розмірі 67692,00грн., нарахованих за період з 29.11.2017р. по 23.08.2019р..

Однак, Філією "Вінницятрансприлад" ПАТ "Укрзалізниця" 18.09.2019р. платіжним дорученням №1950 було здійснено повернення 67 692,00грн., тобто основної суми заборгованості з повернення передплати за непоставлений товар із призначенням платежу "попередня оплата згідно претензії від 23.08.2018р. по договору №1720 від 11.08.2017р.".

За вказаних обставин, Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Сларус" звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Вінницятрансприлад" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення нараховані інфляційні втрати в сумі 9185,80грн. за період з 01.01.2018р. по вересень 2019р. та 3% річних в сумі 3482,89грн. за період з 01.01.2018р. по 18.09.2019р..

Обґрунтовуючи позовну заяву, ТОВ"Транспортна компанія "Сларус" посилається на те, що 11.08.2017р. між ТОВ "ТК "Сларус" як покупцем та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі в.о. начальника Філії "Вінницятрансприлад" ПАТ "Укрзалізниця" Замковий С.І. як постачальником було укладено договір поставки №17205.

11.08.2017р. між сторонами було укладено та підписано Специфікації №1.

Згідно договору та Специфікації №1 Філія "Вінницятрансприлад" ПАТ "Укрзалізниця" повинна була здійснити виготовлення та поставку на адресу ТОВ "ТК "Сларус" в ящиках з гофрокартону запірно-пломбувальні пристрої (ЗПП) "Варта - Універсал М" з канатом довжиною 550 мм (надалі - Товар) у кількості 4000 шт. за ціною 28,00грн. (без ПДВ) за 1 шт. на загальну суму з урахуванням тари 135 384,00грн. з ПДВ.

Відповідно до п.5.3 зазначеного договору та п.2 Специфікації до договору поставка товару повинна бути здійснена терміном не більше 70 робочих днів після зарахування 50% передоплати на розрахунковий рахунок постачальника при умові 100% оплати покупцем вартості товару на момент його відвантаження.

Позивачем на поточний рахунок відповідача 18.08.2017р. було перераховано обумовлену сума 50% передоплати, що склала 67692,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №234 від 18.08.2017р..

У відповідності до умов укладеного договору товар повинен бути поставлений (кінцева дата поставки) позивачу не пізніше 28.11.2017р., тобто не пізніше 70 робочих днів після першого платежу, здійсненого 18.08.2017р., за умови повної оплати товару на момент його відвантаження.

24.11.2017р. позивач здійснив другу частину оплати за товар в розмірі 50% його загальної вартості згідно договору поставки №17205 від 11.08.2017р. та Специфікації №1 від 11.08.2017р. до договору.

З врахуванням викладеного позивач зазначає, що станом на 24.11.2017р. позивач своєчасно та в повному обсязі виконав свої зобов`язання з оплати повної вартості в розмірі 135384,00грн. за Товар, належний до поставки від Філії "Вінницятрансприлад" ПАТ "Укрзалізниця" за договором поставки №17205 від 11.08.2017р. та Специфікацією №1 від 11.08.2017р. до цього договору.

Однак, зі сторони відповідача не були виконані зобов`язання перед позивачем з поставки товару (ЗПП "Варта - Універсал М" у кількості 4000 шт. в ящиках з гофрокартону) на загальну суму 135 384,00грн. з ПДВ згідно договору поставки №17205 від 11.08.2017р. та Специфікації №1 від 11.08.2017р. до цього договору.

При цьому Філія "Вінницятрансприлад" ПАТ "Укрзалізницю" 24.11.2017р. здійснила повернення позивачу частини коштів в розмірі 67692,00грн. з формулюванням платежу "повернення безпідставно перерахованих грошових коштів".

Згідно п.10.1 зазначеного договору строк дії договору скінчився 31.12.2017р..

З огляду на викладене, у Філії "Вінницятрансприлад" ПАТ "Укрзалізниця" 31.12.2017р. припинилися зобов`язання з поставки товару у зв`язку із закінченням строку дії відповідного договору, але на адресу позивача не було повернуто всієї суми передплати за непоставлений товар по цьому договору.

В порядку досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було направлено претензію №23/08-19/1 від 23.08.2019р., згідно якої позивач вимагав від відповідача сплатити на користь позивача 83 283,88грн., в тому числі нараховані 3% річних та інфляційних втрат.

Натомість у відповідь на зазначену претензію з боку відповідача 18.09.2019р. було здійснено лише повернення 67 692,00грн., тобто основної суми заборгованості з повернення передплати за непоставлений товар згідно договору поставки №17205 від 11.08.2017р. та Специфікації №1 від 11.08.2017р. до цього договору із призначенням платежу "повернення безпідставно перерахованих грошових коштів" у задоволенні претензії в інших частинах відповідачем було відмовлено.

Отже, позивач зазначає, що відповідач як постачальник не здійснив поставку товару до 28.11.2017р. (тобто в термін не більше 70 робочих днів після зарахування 50% передоплати на розрахунковий рахунок постачальника згідно п.5.3 зазначеного договору та п.2 Специфікації до договору), а з 01.01.2018р. припинилася дія договору поставки №17205 від 11.08.2017р., то сума передоплати у розмірі 67 692,00грн. підлягала поверненню позивачу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення повернення коштів, починаючи з 01.01.2018р., що і стало підставою звернення з позовом.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 05.01.2021р. відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті.

Відповідач у письмовому відзиві №Ю-05/479-21 від 20.01.2021р. не погоджується із позовними вимогами та зазначає, що позивач укладаючи договір поставки, шляхом його підписання, погодився на умови викладені в договорі поставки №1705 від 11.08.2017р.. При цьому, договором було передбачено про можливість зміни ціни на продукцію, як наслідок постачальником було змінено ціну товару, про що повідомлено покупця листами №П-24/8778 від 14.11.2017р., №П-24/9120 від 24.11.2017р., №П-24/9120 від 24.11.2017р.. Натомість від покупця не надходило жодної відповіді на листи, при цьому від останнього надійшла претензія про повернення передоплати за неповернений Товар, яка відповідачем виконана.

Також, позивач у відповіді на відзив на позовну заяву зазначає, що відповідач посилається на той факт, що сторонами було узгоджено попередню ціну товару (запірно-пломбувальні пристрої (ЗПУ)), що підлягав поставці позивачу за договором поставки №17205 від 11.08.2017р. та Специфікацією №1 від 11.08.2017р. до цього договору. При цьому, на думку відповідача, пунктом 22 зазначеного договору було передбачено право відповідача (як постачальника) на односторонню зміну ціни товару до моменту поставки товару, внаслідок чого відповідач без пояснення конкретних причин та без економічного обґрунтування (без надання відповідного розрахунку) змінив (збільшив) ціну товару за зазначеним договором без узгодження із позивачем (як покупцем) та запропонував позивачу здійснити оплату такого товару за збільшеною ціною шляхом направлення позивачу для підписання оновленої Специфікації із новою (збільшеною) ціною на товар, що підлягав поставці за договором. Покупець в повному обсязі виконав умови щодо оплати товару згідно умов Специфікації №1 від 11.08.2017р. до договору, а саме двома платежами (18.08.2017р. та 24.11.2017р.) здійснив повну 100% оплату всієї кількості товару, що належав до передачі покупцю. Проте, зі сторони відповідача не були виконані зобов`язання перед позивачем з поставки товару (ЗПП "Варта - Універсал М" у кількості 4000 шт. в ящиках з гофрокартону) на загальну суму 135384,00грн. (з ПДВ згідно договору поставки №17205 від 11.08.2017р. та Специфікації №1 від 11.08.2017р. до договору.

Як вже зазначалося, рішенням Господарського суду Вінницької області від 23.02.2021р. у справі №902/5/21 позов задоволено частково.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №.№2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до п.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов`язання, наведені в ст.179 ГК України, згідно з якою майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Зміст договору, що укладається на підставі державного замовлення, повинен відповідати цьому замовленню. Суб`єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв`язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб`єкти зобов`язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов`язкові умови таких договорів. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За змістом ч. 1 ст.265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, а тому обов`язок покупця сплатити продавцеві повну ціну переданого товару складає зміст основних його зобов`язань відповідно до ст.692 ЦК України.

За змістом ст.655 ЦК України, передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами ст.663 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно зі ст.ст.193, 202 ГК України, ст.ст.525, 526, 599 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Положеннями ст.610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст.612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За умовами ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 11.08.2017р. між ТОВ "ТК "Сларус" як покупцем та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі в.о. начальника Філії "Вінницятрансприлад" ПАТ "Укрзалізниця" Замковим С.І. як постачальником було укладено договір поставки №17205 та укладено та підписано Специфікацію №1.

У відповідності до договору та Специфікації №1 Філія "Вінницятрансприлад" ПАТ "Укрзалізниця" повинна була здійснити виготовлення та поставку на адресу ТОВ "ТК "Сларус" в ящиках з гофрокартону запірно-пломбувальні пристрої (ЗПП) "Варта - Універсал М" з канатом довжиною 550 мм (надалі - товар) у кількості 4000 шт. за ціною 28,00грн. (без ПДВ) за 1 шт. на загальну суму з урахуванням тари 135 384,00грн. з ПДВ.

Згідно п.5.3 зазначеного договору та п.2 Специфікації до договору поставка товару повинна бути здійснена терміном не більше 70 робочих днів після зарахування 50% передоплати на розрахунковий рахунок постачальника при умові 100% оплати покупцем вартості Товару на момент його відвантаження.

Матеріали справи свідчать, що позивачем на поточний рахунок відповідача 18.08.2017р., було перераховано обумовлену сума 50% передоплати, що склала 67692,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №234 від 18.08.2017р. та 24.11.2017р. позивач здійснив другу частину оплати за товар в розмірі 50% його загальної вартості згідно договору поставки №17205 від 11.08.2017р. в сумі 67 692,00грн. та Специфікації №1 від 11.08.2017р. до договору.

Судом встановлено, що у відповідності до умов укладеного договору товар повинен бути поставлений (кінцева дата поставки) позивачу не пізніше 28.11.2017р., тобто не пізніше 70 робочих днів після першого платежу, здійсненого 18.08.2017р., за умови повної оплати товару на момент його відвантаження.

Натомість з доказів наявних в матеріалах справи відповідачем не були виконані зобов`язання перед позивачем з поставки Товару (ЗПП "Варта - Універсал М" у кількості 4000 шт. в ящиках з гофрокартону) на загальну суму 135 384,00грн. з ПДВ згідно договору поставки №17205 від 11.08.2017р. та Специфікації №1 від 11.08.2017р. до цього договору.

24.11.2017р. Філія "Вінницятрансприлад" ПАТ "Укрзалізницю" здійснила повернення позивачу частини коштів в розмірі 67 692,00грн. з формулюванням платежу "повернення безпідставно перерахованих грошових коштів".

Водночас слід зазначити, що згідно п.10.1 зазначеного договору строк дії Договору скінчився 31.12.2017р., тому у Філії "Вінницятрансприлад" ПАТ "Укрзалізниця" 31.12.2017р. припинилися зобов`язання з поставки товару у зв`язку із закінченням строку дії відповідного договору.

В подальшому, 23.08.2019р. відповідачу було направлено претензію №23/08-19/1, згідно якої позивач вимагав від відповідача сплатити на користь позивача 83283,88грн., в тому числі 67692,00грн. основна сума заборгованості з повернення передплати за непоставлений товар згідно договору; 2423,93грн.; проценти за користування комерційним кредитом (передплатою) в розмірі 67692,00грн. за період з 18.08.2017р. по 28.11.2017р. включно; 9646,11грн. - інфляційні збитки від несвоєчасного повернення коштів передплати в розмірі 67692,00грн. за непоставлений товар, за період з 29.11.2017р. по 23.08.2019р.; 3521,84грн. - 3 % річних за користування чужими коштами (несвоєчасного повернення коштів передплати) в розмірі 67692,00грн. за період з 29.11.2017р. по 23.08.2019р..

Натомість відповідачем 18.09.2019р. платіжним дорученням №1950 було здійснено повернення 67692,00грн., тобто основної суми заборгованості з повернення передплати за непоставлений товар із призначенням платежу "попередня оплата згідно претензії від 23.08.2018р. по договору №1720 від 11.08.2017р.".

У зв`язку з порушенням виконання грошового зобов`язання, позивач просить стягнути з відповідача нараховані інфляційні втрати в сумі 9185,80грн. за період з 01.01.2018р. по вересень 2019р. та 3% річних в сумі 3482,89грн за період з 01.01.2018р. по 18.09.2019р..

Частиною 2 ст.625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч.2 ст.625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора згідно з ч.2 ст.625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (передоплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2018р. у справі №910/12382/17.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

За змістом ст.625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних втрат та 3% річних від несплаченої (неповернутої) суми передоплати є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

У відповідності до статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11.04.2018р. у справі №758/1303/15-ц та від 16.05.2018р. у справі № 686/21962/15-ц.

Тобто правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму сплачених коштів (тобто сплатити грошові кошти), є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

В силу положень ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

При цьому у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми яку останній сплив на виконання умов укладеного договору поставки.

З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень ч.2 ст.625 ЦК України.

Як встановлено судом, відповідач прострочив своє грошове зобов`язання з повернення суми передоплати, у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки, та яку позивач зажадав повернути на підставі ст.536 ЦК України.

Водночас, покликання відповідача на те, що останнім не здійснювалась поставка товару, оскільки між сторонами не було погоджено змінену ціну за Товар, не свідчить про те, що у відповідача не виникло зобов`язання з повернення суми сплачених коштів за непоставлений товар. Вказане зобов`язання, відповідно до положень ч.1 ст.530 ЦК України, фактично виникло у відповідача у зв`язку із закінченням строку дії договору, який виходячи із суті зобов`язання сторін є тим строком, після настання якого постачальник (продавець) усвідомлював протиправний характер неповернення грошових коштів.

З огляду на викладене, у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму сплачених коштів відповідно до ст.536 ЦК України, ч.1 ст.530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки.

Як вбачається з матеріалів справи повернення коштів відбулось 18.09.2019р..

Перевіривши здійснений позивачем та місцевим господарським судом розрахунки інфляційних втрат, а також 3% річних, нарахованих за період з 01.01.2018р. по 17.09.2019р., колегія суддів погоджується з їх розрахунками та вважає, що задоволенню підлягає вимога позивача до відповідача про стягнення 3 477,33грн. 3% річних та 9 170,17грн. інфляційних втрат нарахованих на заборгованість за вказані вище відповідні періоди.

Отже, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення Господарського суду Вінницької області від 23.02.2021р. у справі №902/5/21 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Вінницятрансприлад" Акціонерного товариства "Українська залізниця" - без задоволення.

Керуючись ст.ст.269, 270, 271, 272, 273, 275, 276, 277, 278, 279, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ в особі філії "Вінницятрансприлад" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Вінниця залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 23.02.2021р. у справі №902/5/21 - без змін.

2. Справу №902/5/21повернути до Господарського суду Вінницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "21" травня 2021 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Юрчук М.І.