УХВАЛА

м. Київ

18.05.2021Справа № 15/175-б

За позовом ГУ ДПС у м. Києві

до Державного підприємства "Київський державний завод "Буревісник"

про стягнення 3.225.793, 83 грн. в межах справи № 15/175-б

Суддя Пасько М.В.

Представники:

від позивача не з`явились,

від відповідача Приходько В.П. - предст. за дов.

В судовому засіданні приймала участь: Стук І.М. - розпорядник майна боржника.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення 3.225.793, 83 грн. в межах справи № 15/175-б.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.20 відкрито провадження в межах справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.2021 зупинено провадження у справі № 15/175-б до розгляду суддею Господарського суду міста Києва Чеберяком П.П. заяви Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 10.04.2018 з уточненнями від 10.12.2018 про надання дозволу на звернення стягнення на рухоме та нерухоме майно Державного підприємства "Київський державний завод "Буревісник".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.03.2021 поновлено провадження у справі за позовом ГУ ДПС у м. Києві до Державного підприємства "Київський державний завод "Буревісник" про стягнення 3.225.793, 83 грн. в межах справи № 15/175-б та призначено підготовче засідання на 15.04.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 18.05.2021.

У судовому засіданні розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

ГУ ДПС у м. Києві в поданій позовній заяві просить суд стягнути з Державного підприємства "Київський державний завод "Буревісник" податковий борг в розмірі 3.225.793, 83 грн.

Податковий борг складається з податку на додану вартість в розмірі 346.821, 00 грн., з орендної плати з юридичних осіб в розмірі 182.857, 10 грн, податку на прибуток в розмірі 170, 00 грн, земельного податку з юридичних осіб в розмірі 2.695.872, 93 грн. та надходження від розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях в розмірі 72, 80 грн.

Відповідач надав суду обґрунтований відзив на позовну заяву, в якому зазначив про неможливість її задоволення, у зв`язку з її не обґрунтованістю та просив суд відмовити в її задоволенні.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

ГУ ДПС у м. Києві у своїй позовній заяві в якості обґрунтування позовних вимог посилається на те, що контролюючим органом за місцем обліку боржника було здійснені всі заходи, спрямовані на погашення податкової заборгованості. Відповідно до тексту позовної заяв позивача підтвердженням таких заходів є виставлення підприємству податкових вимог форми "Ю1" №1/2515 від 18.12.2008 та "Ю2" №2/843 від 13.03.2009, які були направлені на адресу ДП "КДЗ "Буревісник".

Суд вважає, що таке обґрунтування позивача не може бути використано під час розгляду даної справи, що випливає з наступного.

Відповідно до корінця податкової вимоги форма "Ю2" від 13.03.2009 № 2/843 у ДП "КДЗ "Буревісник" мав заборгованість перед бюджетом станом на 13.03.2009 в сумі 307.511,66 грн.

З корінця податкової вимоги форми "Ю1" від 18.12.2008 №1/2515 боржник станом на 18.12.2008 мав заборгованість перед бюджетом в розмірі 8.025,68 грн.

В той же час, в матеріалах справи №15/175-6 наявна ухвала Господарського суду м. Києва від 24.07.2014, якою суд відмовив у визнанні Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у місті Києві конкурсним кредитором на суму 10.240.576,71 грн та 11.585.716,29 грн.

Підставою для ухвалення такого рішення було:

те, що заявлені у справі № 15/175-6 контролюючим органом, вимоги відносяться до поточних, оскільки охоплюють період 2012-2014 років;

набрання 31.10.2012 чинності Законом України від 02.10.2012 "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування підприємств оборонно-промислового комплексу", згідно з яким підлягали списанню податковий борг (у тому числі встановлений судовим рішенням та реструктуризований) станом на 01.07.2012, не сплачений станом на дату набрання ним чинності.

Таким чином, станом на день звернення контролюючого органу до Господарського суду м. Києва з даною позовною заявою, податковий борг, який виник станом на 18.12.2008 та на 13.03.2009 в силу вимог Податкового кодексу України є списаним, а отже посилання на зазначені вище податкові вимоги, як на підтвердження вжиття всіх заходів, передбачених податковим законодавством, є безпідставним.

Стосовно самих доказів, доданих до позовної заяви, суд зазначає наступне.

За правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 908/981/17 (колегія в складі: головуючий суддя - Ткаченко Н.Г, суддів: Білоуса В.В., Жукова С.В.), у справі про банкрутство господарський суд встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного питання.

Згідно пункту 2 розділу І "Загальні положення" Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку платників податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 №422, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.05.2016 за №751/28881 (далі - Інструкція №422), первинними документами є документи, що складені платниками податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску та/або органами ДФС, іншими органами влади згідно з чинним законодавством (податкові декларації, митні декларації, аркуші коригування, уточнюючі розрахунки, податкові повідомлення-рішення, рішення контролюючого органу, вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, судові рішення, рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу), інформація органів Державної казначейської служби України про надходження податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів та єдиного внеску тощо).

В той же час, аналізуючи декларації, які додані до позовної заяви, встановлено, що частина кредиторської заборгованості не підтверджена первинними, з точки зору податкового законодавства, документами, а саме: стосовно надходжень від розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах, крім РО. Позивач зазначає про те, що розмір заборгованості становить 72,8 грн, однак вказана сума не в повій мірі підтверджена первинними документами, оскільки до позовної заяви додатні наступні документи, а саме:

№ з/пДата розрахункуСума, грн
108.10.201914,56
226.06.201914,56
317.04.201914,56
403.10.201814,56
разом 58,24

Таким чином, загальний розмір заявленої фіскальним органом заборгованості не відповідає розміру наданих первинних документів.

- стосовно податку на додану вартість вироблених в Україні товарів (робіт, послуг). Позивач стверджує про те, що загальний розмір заборгованості становить 346 821,00 грн, однак відповідно з первинних документів, які додачі до позовної заяви вбачається наступне:

№ з/пДата деклараціїперіодСума, грн
112.11.2019Жовтень 20194 432,00
210.10.2019Вересень 2019202 858,00
311.09.2019Серпень 20193 599,00
414.08.2019Липень 20193 605,00
511.07.2019Червень 201952 355,00
612.06.2019Травень 20193 829,00
714.05.2019Квітень 20193 619,00
815.04.2019Березень 20193 598,00
912.03.2019Лютий 201949 994,00
1012.02.2019Січень 20193 929,00
1114.01.2019Грудень 20184 903,00
разом 336 721,00

Стосовно інтегрованої картки платника податків, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 розділу І "Загальні положення" Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку платників податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.05.2016 за № 751/28881 інтегрованою карткою платника є форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджету та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистеми інформаційної системи ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

За приписами пункту 3 розділу І "Загальні положення" Порядку ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 05.12.2013 № 765, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.02.2014 за № 217/24994, інтегрована картка платника є форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, передоплати та єдиного внеску, що включає комплекс облікових показників з інтегрованих підсистем, за повноту, достовірність і своєчасність відображення яких несуть відповідальність структурні підрозділи територіальних органів Міндоходів за функціональними напрямками роботи.

В той же час, відповідно до пункту 2 розділу І "Загальні положення" Інструкції № 422 достовірність показників інформаційної системи - це відповідність інформації, що зберігається у інформаційній системі, показникам первинних документів.

Суд зазначає про те, що ІКП не є первинним документом, що підтверджує наявність кредиторської заборгованості, а отже інформація, яка в ній наведена, не може бути використана для визнання грошових вимог до боржника, однак судами попередніх інстанцій вказане не взято до уваги.

З системного аналізу вищевикладеного, суд дійшов висновку, що Позивачем не доведено належними та допустимими доказами обґрунтування заявлених позовних вимог.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судовій збір відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1.Відмовити в задоволенні позову повністю.

2.Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та строк визначені розділом ІV ГПК України.

Суддя М.В. Пасько

Повний текст ухвали складено 24.05.2021.