ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2021 р. Справа№ 910/16429/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Разіної Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕК ГАММА»

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2021

у справі № 910/16429/20 (суддя Андреїшина І.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВОБУДОВА»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕК ГАММА»

про стягнення 14 455,38 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «НОВОБУДОВА» (далі - ТОВ «НОВОБУДОВА») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕК ГАММА» (далі - ТОВ «РЕК ГАММА») про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 14 455,38 грн., з яких: 13 810,72 грн. основного боргу, 299,59 грн. 3% річних та 345,07 грн. інфляційних втрат, обґрунтовуючи вимоги невиконанням відповідачем як власником квартири АДРЕСА_1 в буд. 4-6 по вул. Степана Руданського в м. Києві оплати житлово-комунальних послуг, що надавались позивачем у період з 01.05.2019 по 01.10.2020.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.01.2021 у справі №910/16429/20 позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ «РЕК ГАММА» на користь ТОВ «НОВОБУДОВА» основний борг в розмірі 13 810,72 грн, 3% річних в розмірі 299,59 грн, інфляційні втрати у розмірі 318,20 грн та 2 098,09 грн витрат на сплату судового збору; у решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що факт отримання відповідачем наданих житлово-комунальних послуг у спірний період останнім не було спростовано, а його твердження про недоведеність факту користування вказаними послугами безпосередньо ТОВ «РЕК ГАММА» та посилання на відсутність укладеного між сторонами індивідуального договору про надання житлово-комунальних послуг суд визнав необґрунтованими з огляду на те, що позивачем обставини надання цих послуг доведено належним чином. Водночас, суд, виходячи з приписів ч.3 ст.12 Закону України «Про особливості права власності у багатоквартирному будинку», відхилив доводи відповідача про невикористання ним квартири, вказавши, що невикористання власником належної йому квартири або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ТОВ «РЕК ГАММА» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, вказуючи на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, винесення його без належного з`ясування обставин справи та дослідження доказів, наданих відповідачем, просить рішення скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник наголосив на тому, що між ТОВ «РЕК ГАММА» та ТОВ «НОВОБУДОВА» не укладалось жодних договорів про надання житлово-комунальних послуг; суд не надав належної оцінки тій обставині, що відповідач як власник позбавлений права володіння та користування придбаною на прилюдних торгах квартирою, оскільки в ній протиправно мешкають фізичні особи, відтак ТОВ «РЕК ГАММА» не отримувало та не споживало вищевказаних послуг; суд, посилаючись у рішенні на Закон України «Про житлово-комунальні послуги», який передбачає право споживача, у разі ненадання чи надання неналежної якості житлово-комунальних послуг викликати виконавця послуг для перевірки кількості та/або якості наданих послуг, склавши акт-претензію, залишив поза увагою той факт, що відповідач з об`єктивних причин не може здійснити виклик виконавця послуг задля фіксації факту про те, що ТОВ «РЕК-ГАММА» не користується наданими послугами, адже в квартирі мешкають інші особи; судом не враховано, що Шевченківським районним судом м. Києва розглядається спір за позовом ТОВ «РЕК ГАММА» про виселення проживаючих у квартирі АДРЕСА_1 осіб і наразі розгляд справи №761/20355/19 триває; крім того, на момент звернення ТОВ «НОВОБУДОВА» з позовом до ТОВ «РЕК ГАММА» в провадженні Печерського районного суду м. Києва знаходилась справа №757/48502/18-ц за позовом гр. ОСОБА_1 про визнання торгів з продажу вищевказаної квартири недійсними, що свідчить про наявність спору щодо нерухомого майна; суд безпідставно врахував єдиний доказ, на який посилалось ТОВ «НОВОБУДОВА» в обґрунтування своїх позовних вимог про стягнення комунальних послуг, а саме витяг з реєстру речових прав, відповідно до якого власником квартири АДРЕСА_1 є ТОВ «РЕК ГАММА», оскільки такий доказ не може бути належним та допустимим, що підтверджує факт надання комунальних послуг.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 поновлено ТОВ «РЕК ГАММА» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2021 у справі № 910/16429/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «РЕК ГАММА»; розгляд апеляційної скарги ТОВ «РЕК ГАММА» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2021 у справі № 910/16429/20 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2021 у даній справі; цією ж ухвалою суду витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/16429/20.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України, та 25.03.2021 надав через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу ТОВ «РЕК ГАММА» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва по справі №910/16429/20 від 29.01.2021 залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу обґрунтований тим, що обов`язок з оплати житлово-комунальних послуг виникає у відповідача на підставі актів цивільного законодавства, які передбачають обов`язок власника утримувати належне йому майно, а обставини перешкоджання попередніми власниками в користуванні відповідачем належною квартирою не є предметом даного спору; водночас, наведені обставини не можуть бути підставою для звільнення апелянта від виконання обов`язків власника квартири, відтак посилання апелянта на вищенаведені обставини є необгрунтованими.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, рішенням правління AT ХК «Київміськбуд» №172 від 05.09.2005 житловий багатоквартирний будинок за адресою: м. Київ, вул. С.Руданського №4-6 (секція 4-5) був переданий ТОВ «НОВОБУДОВА» в експлуатацію та обслуговування.

Згідно з авізо № 303 від 26.07.2006 AT ХК «Київміськбуд» передало ТОВ «НОВОБУДОВА» на баланс для зарахування в основні фонди житловий багатоквартирний будинок за адресою: м. Київ, вул. Руданського, ж/б, 4-6.

Рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку по вул. Руданського 4-6 в м. Києві від 12.03.2020 ТОВ «Новобудова» визначено управителем вказаного багатоквартирного будинку та затверджено умови договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ТОВ «РЕК ГАММА» є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі постанови Київського апеляційного суду по справі №757/48502/18-ц від 28.02.2019 та свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів серії 1814, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н. 07.05.2019.

Позивач у позовній заяві зазначає, що ТОВ «НОВОБУДОВА» безперебійно надавала житлово-комунальні послуги відповідачеві, однак останній за період з 01.05.2019 року по 01.10.2020 року не здійснив оплату за надані житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим за ним рахується заборгованість у сумі 13 810,72 грн.

08.09.2020 ТОВ «НОВОБУДОВА» направило на адресу ТОВ «РЕК ГАММА» претензію № 963/8, в якій просило відповідача сплатити заборгованість у розмірі 12 887,12 грн.

У відповідь на зазначену претензію відповідач листом № 18/9/20 від 18.09.2020 повідомив, що ТОВ «РЕК ГАММА» не є споживачем будь-яких житлово-комунальних послуг у квартирі через відсутність у нього доступу до жилого приміщення з незалежних від товариства обставин.

З огляду на вищевикладене, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права та стягнення з відповідача, у зв`язку з невиконанням останнім обов`язку зі своєчасної оплати наданих послуг, заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 13 810,72 грн, 3% річних у розмірі 299,72 грн та 345,07 грн інфляційних втрат.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

Згідно з частиною 1 статті 202, статтею 205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Приписами статті 208 ЦК України визначено, що правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Частиною 3 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є: 1) перелік послуг; 2) вимоги до якості послуг; 3) права і обов`язки сторін; 4) відповідальність сторін за порушення договору; 5) ціна послуги; 6) порядок оплати послуги; 7) порядок і умови внесення змін до договору, в тому числі щодо ціни послуги; 8) строк дії договору, порядок і умови продовження його дії та розірвання.

У відповідності до ч.1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно з ч.1 ст. 14 вищевказаного Закону, за рішенням співвласників багатоквартирного будинку (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, визначеним статтею 6 цього Закону:

1) кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно (індивідуальний договір);

2) від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою (колективний договір);

3) об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем.

Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначену частиною першою цієї статті, за кожним видом комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії). У межах одного багатоквартирного будинку дозволяється обрання різних моделей організації договірних відносин за різними видами комунальних послуг.

За приписами п.п.12, 13, 14 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору.

Споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач;

Управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

У відповідності до ч.1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку по вул. Руданського 4-6 в м. Києві від 12.03.2020 ТОВ «Новобудова» визначено управителем вказаного багатоквартирного будинку та затверджено умови договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком.

30.04.2020 між ТОВ «НОВОБУДОВА» та співвласниками багатоквартирного будинку №4-6 укладено договір №4-6 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, відповідно до умов якого:

- управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: вул. Руданського, 4-6 у м. Києві, а власники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору (п.1 договору);

- 7,79 грн (в тому числі податок на додану вартість) на місяць за 1 кв. метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку (крім квартир та нежитлових приміщень першого поверху) та включає витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі 6,71 грн відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території (далі - кошторис витрат), що міститься у додатку 5 до договору; винагороду управителю в розмірі 1,08 грн на місяць;

- 7,04 грн (в тому числі податок на додану вартість) на місяць за 1 кв.м. загальної площі житлового та нежитлового приміщення у будинку першого поверху та включає: витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна в будинку у розмірі 5,96 грн відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території, що містяться у додатку 5 до цього договору; винагороду управителю в розмірі 1,08 грн на місяць (п.10 договору);

-Плата за послугу з управління нараховується щомісяця управителем та вноситься кожним співвласником не пізніше 25 числа місяця наступного за розрахунковим. За бажанням співвласника оплата послуги з управління може здійснюватись шляхом внесення авансових платежів (п.11 договору);

- цей договір набирає чинності з 01 травня 2020 року та укладається строком на 1 рік (п.27 договору);

Колективний споживач має право: укладати договір про надання комунальної послуги відповідно до статуту в інтересах споживачів, об`єднаних таким колективним споживачем. (ч. 3 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»)

Положеннями статті 526 ЦК України, статті 193 ГК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України, частина 7 статті193 ГК України).

Відповідно до ч.4 статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» колективний договір про надання комунальних послуг підписується на умовах, визначених у рішенні співвласників (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.

Згідно ч. 1 статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

За приписами ч. 2 статті 382 ЦК України, власникам квартир та нежитлових приміщень у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.3 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, та включає:

1) витрати на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, крім витрат на обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги, у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем;

2) винагороду управителю, яка визначається за згодою сторін

Постановою Кабінету Міністрів України №869 від 01.06.2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги», затверджено Порядок формування тарифів на житлово-комунальні послуги.

Згідно з п.5 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій калькуляційною одиницею при нарахуванні плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій є 1 кв. м загальної площі, що перебуває у власності фізичної особи.

Умовами договору №4-6 від 30.04.2020, укладеним між ТОВ «Новобудова» та співвласниками багатоквартирного будинку № 4-6 погоджено наступну вартість:

7,79 грн (в тому числі податок на додану вартість) на місяць за 1 кв. метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку (крім квартир та нежитлових приміщень першого поверху) та включає витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі 6,71 грн відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території (далі - кошторис витрат), що міститься у додатку 5 до договору; винагороду управителю в розмірі 1,08 грн на місяць;

7,04 грн (в тому числі податок на додану вартість) на місяць за 1 кв.м. загальної площі житлового та нежитлового приміщення у будинку першого поверху та включає: витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна в будинку у розмірі 5,96 грн відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території, що містяться у додатку 5 до цього договору; винагороду управителю в розмірі 1,08 грн на місяць (п.10 договору).

Таким чином, враховуючи площу квартири АДРЕСА_1 в будинку, а саме 113,30 кв.м., суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що загальна вартість послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій має становити 7,79 Ч113,30 =882, 607 грн в місяць, при цьому отримання вищевказаних послуг у спірний період та правомірність нарахування позивачем відповідної плати відповідачем не спростовано.

Доводи скаржника про відсутність між ним та позивачем будь-яких договірних відносин, що виключає стягнення з нього оплати за житлово-комунальні послуги, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані та такі, що спростовуються матеріалами справи, зокрема, колективним договором №4-6 від 30.04.2020, укладеним між ТОВ «Новобудова» та співвласниками багатоквартирного будинку № 4-6, який є обов`язковим для відповідача в силу ч. 4 статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Водночас, частина 2 статті 8 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» вказує на те, що обсяг зобов`язань та відповідальності кожного співвласника за договором, який є обов`язковим для всіх співвласників, визначається пропорційно до його частки співвласника.

Твердження апелянта про те, житлово-комунальні послуги йому не надавались та посилання останнього на ту обставину, що в квартирі у спірний період протиправно проживали інші особи, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в межах даної справи питання порушеного права власності відповідача, як власника квартири не досліджується.

За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.06.2020 власником квартири значиться саме відповідач, а тому наявність судових спорів вказаного факту не спростовують (а.с.88).

Так, Великою Палатою Верховного Суду висловлено правову позицію з приводу того, що відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються, є правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18)).

Крім того, відповідно до положень ч. 3 ст.12 Закону України «Про особливості права власності в багатоквартирному будинку», невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.

Щодо доводів апелянта про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів фактичного надання житлово-комунальних послуг, колегія суддів зазначає, що такі є безпідставними, не обґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів вважає непереконливими та безпідставними доводи апелянта про те, що останній позбавлений можливості скласти акт-претензію позивачеві через проживання у належній йому квартирі інших осіб, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів проживання третіх осіб у квартирі в спірний період, а також відсутні докази вжиття скаржником дій з метою складання такого акту-претензії або ж докази неможливості оформлення такого акту із зазначенням причин цього.

Дослідивши подану відповідачем до суду інформаційну довідку Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №109.109/ОПП/С-3146 про зареєстрованих осіб, суд першої інстанції вірно встановив, що така датована 20.06.2018, тобто за два роки до спірного періоду.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про обґрунтованість та доведеність позивачем належними та допустимими доказами позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 13 810,72 грн.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань зі сплати житлово-комунальних послуг, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 299,59 грн та інфляційні втрати - 345,07 грн.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних за період з 01.05.2019 по 01.10.2020 у розмірі 299,59 грн.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Враховуючи вищенаведене, перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних збитків за період прострочення відповідача з 01.05.2019 по 01.10.2020, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в розмірі 318,20 грн.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі та на правильність висновків суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2021 у справі №910/16429/20 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ТОВ «РЕК ГАММА» має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕК ГАММА» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2021 у справі № 910/16429/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2021 у справі № 910/16429/20 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2021 у справі № 910/16429/20.

4. Матеріали справи № 910/16429/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

Т.І. Разіна