РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.05.2021Справа № 910/20144/20
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "РЕЙЛ ІНЖИНІРИНГ"

до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ"

про стягнення 12 850,99 грн.,

без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "РЕЙЛ ІНЖИНІРИНГ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" про стягнення збитків у розмірі 12 850,99 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв`язку з незабезпеченням Акціонерним товариством "Українська залізниця" збереженості майна позивача під час перевезень, відповідач зобов`язаний відшкодувати збитки у заявленому розмірі.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України, питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, ухвалою було встановлено строк відповідачу, який становить 15 днів з дня вручення вказаної ухвали, для подачі до суду обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву, а також усіх письмових та електронних доказів, що підтверджують заперечення проти позову.

21.01.2021 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому сторона заперечує проти позову, посилаючись на недоведеність позовних вимог. Також відповідач зазначає, що перед поданням позову позивач повинен був вжити заходи досудового врегулювання спору та направити претензію.

02.02.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач повністю заперечив проти доводів відповідача та просив задовольнити позов.

Беручи до уваги запровадження карантину та особливого режиму роботи суду, зважаючи на період перебування судді Приходько І.В. у відпустці, завершальний розгляд справи здійснювався 26.05.2021.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року Акціонерним товариством «Українська залізниця» (відповідач) здійснювалось перевезення вантажних вагонів №56062813, 56841620 (повний маршрут зі станції Славков до станції Негін) на підставі залізничних накладних № 01693, № 01694.

З матеріалів справи вбачається, що зазначені вагони знаходяться у користуванні ТОВ «Рейл Інжиніринг» (позивач) на підставі договору фінансового лізингу №6020-FL від 19.12.2019. Даний факт також підтверджується довідкою ТОВ «ОТП Лізинг» № 5850/11 від 18.11.2020.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, на станції Ковель Львівської залізниці було виявлено пошкодження (розукомплектування) вагонів власності (користування) ТОВ «Рейл Інжиніринг», а саме: №56062813, 56841620, про що структурним підрозділом Експлуатаційне вагонне депо «Ковель» АТ «Укрзалізниця» було складено акти про пошкодження вагонів форми ВУ-25М від 07.07.2020, якими було встановлено разобладнення вагонів.

Спір у справі виник з огляду на те, що внаслідок незабезпечення схоронності (збереження) майна (вагонів) позивача при перевезенні залізничним транспортом, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу суму збитків, понесених останнім в результаті проведення ремонтних робіт на загальну суму розмірі 12 850,99 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Спірні правовідносини стосуються перевезення вантажів залізницею, а відтак, підпадають під правове регулювання в т.ч. Глави 64 Цивільного кодексу України, Глави 32 Господарського кодексу України, Статуту залізниць України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, та Правил обчислення термінів доставки вантажів і Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (далі - залізничні під`їзні колії) (ст. 3 Статуту).

Згідно з п. 2 ст. 126 Статуту, за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Матеріалами справи підтверджується, що у липні 2020 року Акціонерним товариством «Українська залізниця» (відповідач) здійснювалось перевезення вантажних вагонів № 56062813, 56841620 володіння позивача на підставі залізничних накладних № 01693, № 01694.

На станції Ковель Львівської залізниці було виявлено пошкодження (розукомплектування) вагонів власності (користування) ТОВ «Рейл Інжиніринг», а саме: № 56062813, 56841620, про що структурним підрозділом Експлуатаційне вагонне депо «Ковель» АТ «Укрзалізниця» було складено акти про пошкодження вагонів форми ВУ-25М від 07.07.2020.

На підставі Договору надання послуг № TО-04/2020-RE з організації ремонту вагонів від 02.01.2020, укладеного між ТОВ «Рейл Інжиніринг» та ТОВ «Каргоремтранс», останній організовує технічне обслуговування ТОв-1/ТОв-2, ревізії системи розвантаження та підготовки під навантаження вагонів, управителем яких є Позивач.

В свою чергу, між ТОВ «Каргоремтранс» та АТ «Укрзалізниця» було укладено договір № Л/В- 20134п/НЮ на надання послуг з підготовки вантажних вагонів під навантаження від 02.03.2020.

Так, на підтвердження початку ремонтних робіт щодо вагонів, вагонним депо «Ковель» були складені акти (повідомлення) загальної форми ВУ-23М/ВУ-23 № 9421, № 9419.

Також, Вагонним депо «Ковель» було складено акт про те, що під час ремонту вагон № 56841620 було виявлено відсутній авторежим 1 шт., відсутня балочка авторежима 1 шт.

На підтвердження виконання ремонтних робіт, між Експлуатаційним вагонним депо «Ковель» та ТОВ «Каргоремтранс» було погоджено акт виконаних робіт № 956 (_023_) від 18.08.2020, калькуляція вартості технічного обслуговування вантажних вагонів з відчеплення від 13.03.2020, пам`ятка № 425 на забирання вагонів, пам`ятка № 582 на подавання вагонів, відомість № 19071263 плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу за 18.07.2020, відомість № 18071242 плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу за 17.07.2020, відомість № 18071248 плата за користування вагонами, відомість № 18071247 плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу від 05.07.2020, акти загальної форми ГУ-23 № 3097 від 05.07.2020, № 3095 від 05.07.2020, № 3099 від 05.07.2020, № 3411 від 17.07.2020.

Позивач відзначає, що на виконання умов договору надання послуг № TO-04/2020-RE з організації ремонту вагонів від 02.01.2020, ТОВ «Каргоремтранс» надало запчастини Вагонному депо «Ковель» АТ «Укрзалізниця».

На підтвердження факту організації виконання ремонтних робіт та постачання запасних частин, між ТОВ «Каргоремтранс» та ТОВ «Рейл. Інжиніринг» було підписано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 454 від 31.08.2020 (по вагону № 56841620 на суму 3 313,97 грн., по вагону № 56062813 на суму 9 537,02 грн). Таким чином, загальна суму, що була втрачена позивачем на проведення ремонтних робіт по спірним вагонам склала 12 850,99 грн. На підтвердження факту оплати зазначеної суми грошових коштів позивачем надано платіжне доручення № 1965 від 29.09.2020.

У ст. 8 Статуту вказано, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

За приписами п. 1.2 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, власні вантажні вагони - вантажні вагони, які мають загальномережеву нумерацію, що нанесена на вагони відповідно до альбому-довідника 632-2011 ПКБ ЦВ "Знаки и надписи на вагонах грузового парка колеи 1520 мм", затвердженого Радою із залізничного транспорту держав - учасниць СНД 2.04.2001 (далі - Знаки і написи), та мають ознаку в АБД ПВ "власний вагон".

Згідно з п. 3.4 Правил власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до п. 4.1 вказаних Правил випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

При дослідженні матеріалів справи, суд встановив відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження невідповідності технічного стану вагонів № 56062813, 56841620 при прийнятті їх відповідачем до перевезення.

Обставини допуску перерахованих вагонів до руху залізничними коліями у технічно справному стані не спростовується також самим відповідачем.

Відповідно до п. 4.6 Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених, наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, обов`язок охорони вагонів і вантажів на під`їзній колії покладається на підприємство. Якщо під`їзна колія обслуговується локомотивом залізниці, то охорону вагонів і вантажів до моменту фактичної подачі вагонів і з моменту збирання вагонів з під`їзної колії організовує залізниця.

Згідно з пунктами 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Ремонт пошкодженого вагону здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

На виконання вищезазначених Правил, у зв`язку з розукомплектуванням вказаних вагонів, їх було відправлено до Вагонного депо «Ковель» АТ «Укрзалізниця» для проведення ремонтних робіт, що підтверджується зазначеними вище документами, які знаходяться в матеріалах справи. Також, матеріали справи містять документальне підтвердження фактичного понесення повивачем витрат у заявленій до стягнення з відповідача сумі.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Вимогами статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.06.2010 № 6-469св10).

Згідно з п. 2 ст. 126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Слід зазначити, що у даному випадку йде мова про встановлену законодавством відповідальність залізниці за незбереження приватних вагонів (майна іншої особи) під час їх використання (перевезення), а відтак статус такого майна (чи вантаж, чи пусті вагони) для встановлення складу цивільного правопорушення принципового значення не мають.

Відтак, суд вважає, що позивач має право на пред`явлення позову до суду як особа майну якої завдано шкоду через бездіяльність Акціонерного товариства "Українська залізниця" у забезпеченні схоронності вагонів.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує на відсутність його вини у розукомплектуванні вагонів.

Суд вважає, що матеріали справи не містять доказів звільнення відповідача від обов`язку відшкодувати збитки, завдані позивачеві через те, що Залізниця не забезпечила схоронності вагонів, адже такий обов`язок випливає з приписів абз. 2 п. 126 Статуту залізниць України.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт", підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

За приписами п. 110 Статуту, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно з п. 2 ст. 126 Статуту, за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Суд зазначає про безпідставність доводів відповідача в частині того, що оскільки перевезення здійснювалось згідно з умовами Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС), відтак у даному випадку обов`язковим є пред`явлення претензії перевізнику, чого позивачем не було дотримано.

Дійсно, відповідно до частини 1 статті 315 Господарського кодексу України до пред`явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред`явлення йому претензії.

Щодо спорів, пов`язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред`явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (частини 6 статті 315 ГК України).

Перевезення вантажів у міжнародному сполученні здійснюється, зокрема, відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - "УМВС"), яка є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво в Україні" та Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів.

Пунктом 1 статті 47 УМВС передбачено, що позов може бути пред`явлений тільки після пред`явлення відповідної претензії і тільки до того перевізника, до якого була пред`явлена претензія. Право пред`явлення позову на підставі цієї Угоди належить тій особі, яка має право пред`явити претензію до перевізника.

У пункті 2 статті 47 УМВС зазначено, що право пред`явлення претензії і позову виникає: про відшкодування за недостачу, пошкодження (псування) вантажу, а також за перевищення терміну доставки - з дня видачі вантажу одержувачу, щодо відшкодування за втрату вантажу - зі спливом 30 днів після спливу строку доставки; про повернення переплати провізної плати - з дня сплати провізних платежів; для інших вимог - з дня настання обставин, які стали підставою для їх пред`явлення.

Таким чином, статтею 46 та статтею 47 УМВС врегульовано обов`язковість пред`явлення претензії перевізнику стосовно вантажу.

В свою чергу, статтею 53 УМВС передбачено претензійне регулювання та пред`явлення позовів за втрату або пошкодження вагону, і якою передбачено, що право пред`явлення претензії та позову до перевізника за втрату або пошкодження вагону належить володільцю вагону (параграф 1), претензія пред`являється перевізнику, в веденні якого знаходився вагон в момент його пошкодження чи втрати (параграф 2), претендатель зобов`язаний прикласти до претензії документи, які обґрунтовують претензію (параграф 3).

Тобто, статтею 53 УМВС, якою передбачено претензійне регулювання та пред`явлення позовів саме за пошкодження вагону і яка підлягає застосуванню в контексті спірних правовідносин учасників спору щодо відшкодування збитків саме за пошкодження вагонів, не встановлено саме обов`язку особи щодо пред`явлення претензії до пред`явлення позову, а є її правом.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості (схоронності) належного позивачу майна (вагонів), завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому, відповідачем в свою чергу не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з його вини.

Дослідивши усі обставини та надавши оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності, врахувавши принцип диспозитивності та змагальності, суд дійшов висновку, що оскільки при перевезенні належних (орендованих) позивачу вагонів залізницею не було дотримано вимог щодо їх збереження (схоронності), позивачем були понесені витрати на оплату вартості ремонту залізничних вагонів на загальну суму 12 850,99 грн., через що покладення відповідальності на відповідача за заподіяні позивачу збитки є правомірним та справедливим.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2.Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (Україна, 03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЄЖИ ҐЕДРОЙЦЯ, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "РЕЙЛ ІНЖИНІРИНГ" (Україна, 03150, місто Київ, вул. Ділова, будинок 5, корпус 2, ідентифікаційний код 41018433) збитки у розмірі 12 850,99 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102,00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 26.05.2021.

Суддя І.В. Приходько