РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.05.2021Справа № 910/2716/21

За позовом Фермерського господарства «Юхименко Агро»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брітіш Петроліум»

про стягнення 154176,98 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Брітіш Петроліум» (далі - відповідач) на користь Фермерського господарства «Юхименко Агро» (далі - позивач) попередньої оплати за непоставлений товар у сумі 140000 грн. та санкцій у сумі 14176,98 грн. за договором № 1552 постачання нафтопродуктів від 17.05.2018 (далі - Договір).

Позов мотивовано тим, що позивач відповідно до умов вказаного Договору перерахував відповідачу грошові кошти за товар (дизельне паливо), однак відповідач не поставив позивачу цей товар, і сплачені за нього кошти на вимогу позивача також не повернув.

Відповідач відзив на позов не подав, про розгляд судом справи щодо нього повідомлений в установленому законом порядку.

Суд вважає можливим розглянути справу відповідно до вимог частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) за наявними матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

17.05.2018 між відповідачем (Постачальник) та позивачем (Покупець) було укладено Договір, відповідно до якого Постачальник зобов`язувався у відповідності з замовленням передавати у власність Покупця нафтопродукти (далі - Товар): бензин А-92, бензин А-95 та дизельне паливо, а Покупець зобов`язувався приймати Товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного Договору (пункти 1.1, 1.2 Договору).

Відповідно до пункту 3.4 Договору на основі наданої Покупцем заявки, Постачальник до кінця робочого дня, наступного за днем надання заявки, оформляє і направляє Покупцю рахунок-фактуру.

Постачальник забезпечує поставку Товару протягом 5 робочих днів після отримання від Покупця заявки на поставку Товару (пункт 3.5 Договору).

У випадку поставки Товару за цим Договором на умовах 100% передплати, Покупець зобов`язаний прийняти у своє розпорядження Товар у строк не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати зарахування грошових коштів на банківському рахунку Постачальника, а у випадку порушення Покупцем цього строку з будь-яких причин, Постачальник має право повернути грошові кошти Покупцю, отримані за такий Товар, протягом 3 робочих днів з дати порушення вищезазначеного строку, якщо інше Сторони не обумовлять у відповідній додатковій угоді до цього Договору (пункт 3.6 Договору).

Як зазначає позивач, відповідно до умов Договору за його заявкою відповідачем було виставлено рахунок №9 від 16.12.2019 на оплату Товару (20000 літрів дизельного палива) на суму 394080 грн. (з ПДВ).

17.12.2019 позивачем на підставі Договору та вказаного рахунку на оплату було перераховано відповідачу 394080 грн., в тому числі ПДВ 20% - 65680 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1254 від 17.12.2019.

Враховуючи умови пунктів 3.5, 3.6 Договору відповідач повинен був поставити зазначений вище Товар у повному обсязі в строк до 20.12.2019 включно.

Однак, відповідач у встановлені Договором строки свої зобов`язання щодо поставки Товару не виконав.

Згідно із пунктом 6.4 Договору у випадку умисного порушення строків поставки Товару, Постачальник на вимогу Покупця сплачує штраф у розмірі 0,1% від вартості Товару, поставку якого прострочено.

Як стверджує позивач, відповідач на день подачі позову частково повернув отримані кошти в сумі 254680 грн., а кошти в сумі 140000 грн. повернуті не були.

Зазначені обставини підтверджується залученими до матеріалів справи копіями вказаних Договору, рахунку на оплату, платіжного доручення, поясненнями позивача та не спростовуються відповідачем.

З матеріалів справи також вбачається, що 11.02.2020 позивач направив на адресу відповідача лист № 15 від 10.02.2020 з вимогою повернути сплачені за Договором кошти, перераховані за непоставлений у строк Товар, що підтверджується залученими до матеріалів справи копіями вказаного листа та доказами його надіслання відповідачу.

Відповідач листом від 02.09.2020 (копія якого міститься у матеріалах справи) визнав заборгованість із повернення коштів у сумі 165000 грн., і зобов`язувався її сплатити у строки згідно з графіком викладеним у цьому листі до 30.10.2020.

Але й у вказані строки коштів у сумі 140000 грн. відповідач позивачу не повернув. Протилежного матеріали справи не містять.

За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Згідно зі статтею 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зважаючи на викладене, та враховуючи положення статей 74, 79 ГПК України, відповідачем не доведено перед судом належними та допустимими доказами факту поставки позивачу Товару на суму 394080 грн., а також не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач на обґрунтування своїх позовних вимог.

Виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, відповідач є порушником зобов`язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відтак, позивачем правомірно на підставі пункту 6.4 Договору нараховано відповідачу штраф у сумі 394,08 грн. за непоставлений у строк Товар.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок суми штрафу, і визнано його обґрунтованим та арифметично правильним, а відтак, заявлені позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як було встановлено судом, позивач листом № 15 від 10.02.2020 висловив свою волю на повернення сплачених коштів, а тому з вказаного моменту зобов`язання відповідача із поставки Товару трансформувалося у грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати, сплаченої позивачем за цей Товар.

Таким чином, оскільки відповідач у встановлений Договором строк не поставив позивачу Товар, то позивач вправі вимагати на підставі цієї норми повернення суми попередньої оплати, а відтак позов в цій частині підлягає задоволенню.

Частиною 2 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи слідує, що позивач направив відповідачу вимогу (лист № 15 від 10.02.2020) про повернення коштів за непоставлений Товар 11.02.2020, і зважаючи на положення Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень (затверджені наказом Міністерства інфраструктури України 28.11.2013 № 958, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 28 січня 2014 року за № 173/24950) ця вимога повинна була бути отримана відповідачем у строк до 17.02.2020 (враховуючи вихідні дні), і відповідно строк для повернення суми попередньої оплати сплив 24.02.2020.

Таким чином, починаючи з 25.02.2020 у відповідача виникло прострочення з повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач на суму заборгованості (140000 грн.) проводить нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних починаючи з 21.12.2019 до 17.02.2021.

За вказаний період позивачем нараховано відповідачу 8904 грн. інфляційних втрат та 4878,90 грн. 3% річних.

Зважаючи на помилковість визначення позивачем початку прострочення у відповідача з повернення коштів, суд здійснює перерахунок цих фінансових санкцій.

За розрахунком суду правомірним є стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 10540,57 грн. (розрахованих за період з 25.02.2020 до 17.02.2021), та 3% річних у сумі 4121,18 грн.

Відтак, оскільки позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в межах розрахованої судом суми, то позов у цій частині підлягає задоволенню в повному розмірі, а 3% річних у сумі 4121,18 грн., а в стягненні решти 3% річних слід відмовити.

Судові витрати відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу в сумі 14000 грн., то судом враховано наступне.

На підтвердження факту понесення цих витрат позивачем до матеріалів справи додані (у копіях) наступні належні та допустимі докази:

- договір № 11-02/2021 про надання правової допомоги від 11.02.2021, укладений між адвокатом Гусаренко Олександром Миколайовичем та позивачем;

- акт наданих послуг відповідно до цього договору про надання правової допомоги від 16.02.2021 на суму 14000 грн., у якому викладений детальний опис витрат на правову допомогу;

- платіжне доручення № 2362 від 12.02.2021 на суму 14000 грн.;

- ордер № 193753 від 16.02.2021, виписаний адвокатом Гусаренко Олександром Миколайовичем на надання правової допомоги позивачу, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1237 на цього адвоката.

Таким чином, розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу підтверджений належними та допустимими доказами, є обґрунтованим та відповідає критеріям розумності, співмірності із ціною позову.

Частиною 6 статті 126 ГПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак, відповідачем не доведено суду, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу не мають характеру необхідності, що їх розмір є нерозумним та невиправданим. Відповідачем не доведено перед судом, що заявлений позивачем розмір таких витрат є необґрунтовано високим та не відповідає існуючим ринковим цінам на аналогічні послуги.

Керуючись статтями 86, 129, частиною 9 статті 165, частиною 2 статті 178, статтями 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Брітіш Петроліум» (Україна, 02094, місто Київ, вул. Віскозна, будинок 15, офіс 9; ідентифікаційний код 40028849) на користь Фермерського господарства «Юхименко Агро» (Україна, 37300, Полтавська обл., місто Гадяч, вул. Героїв Майдану, будинок 72Д; ідентифікаційний код 39768074) 140000 грн. (сто сорок тисяч гривень) попередньої оплати товару, 394,08 грн. (триста дев`яносто чотири гривні 08 копійок) штрафу, 8904 грн. (вісім тисяч дев`ятсот чотири гривні) інфляційних втрат, 4121,18 грн. (чотири тисячі сто двадцять одну гривню 18 копійок) 3% річних, а також 2301,29 грн. (дві тисячі триста одну гривню 29 копійок) судового збору та 13931,20 грн. (тринадцять тисяч дев`ятсот тридцять одну гривню 20 копійок) витрат на професійну правничу допомогу.

У решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Сташків Р.Б.