ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/639/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

за участю секретаря судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "МІКО" (61052, м. Харків, вул. Велика Панасівська, 181, ідентифікаційний код 36626037)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПП СПЕЦПРОМЕЛЕКТРО" (61001, м. Харків, вул. Смольна, буд.30, ідентифікаційний код 43223035)
про стягнення 454 744,34 грн
за участю представників сторін:

позивача - адвоката Чернишової Н.М., довіреність № 59 від 29.03.2021;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "МІКО" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області із позовною заявою про стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ПП СПЕЦПРОМЕЛЕКТРО" суми боргу у розмірі - 454 744,34 грн, з яких 441 835,60 грн - основна заборгованість, 3 238,52 грн - 3% річних та 9 670,22 грн - інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про порушення відповідачем умов договору поставки №41 від 06.07.2020, який був укладений між позивачем та відповідачем, щодо своєчасної оплати відповідачем поставленого позивачем товару.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.03.2021 у даній справі залишено позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "МІКО" без руху. Встановлено позивачу для усунення недоліків позовної заяви 10-денний строк з дня вручення даної ухвали. Позивачу у встановлений строк запропоновано подати до господарського суду Харківської області: засвідчені відповідно до вимог чинного законодавства копії додатків до позову.

04.03.2021 до господарського суду Харківської області від позивача у справі надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви за вх. № 5284, до якої останній надав засвідчені відповідно до вимог чинного законодавства копії додатків до позову.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11 березня 20121 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/639/21. Зазначено, що справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 30 березня 2021 р. о 10:00 год.

В підготовчому судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 30 березня 2021 року про відкладення підготовчого засідання на 12.04.2021 о 11:00 год.

02.04.2021 від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву за вх.№7443, в якому останній зазначив, що позивач та відповідач наразі обговорюють можливість мирового врегулювання спору, що підтверджується частковим погашенням заборгованості з боку відповідача. Так, відповідачем 11 березня 2021 року на рахунок позивача було сплачено 40000,00 грн, що підтверджується відповідним платіжним дорученням та актом звірки взаємних розрахунків за 2020 рік. Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем станом на 11 березня 2021 року становить 401835,60 грн.

Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до п.п. 7.1. Договору сторона звільняється від відповідальності за повне або часткове невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором, зокрема в разі епідемій, а також видання актів органами державної влади чи місцевого самоврядування (п.п. 7.2), а строки передбачені Договором, відповідно відсуваються на період дії таких обставин.

Таким чином, у зв`язку з встановленим на території України карантину постановою Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid -19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 09.12.2020 № 1236 та відповідних обмежень до відповідача не можна застосовувати відповідальність за часткове невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором з позивачем та строк оплати отриманого відповідачем товару відсувається на період дії встановленого карантину.

До відзиву на позовну заяву у порядку ст. 165 ГПК України відповідачем надані докази надсилання вказаного відзиву на позовну заяву на адресу позивача у справі та судом встановлено, що він поданий у строк визначений судом, а тому судом прийнято відзив на позовну заяву до розгляду.

07.04.2021 від позивача у справі надійшла відповідь на відзив на позовну заяву за вх. №7889, в якій позивач заперечує проти доводів відповідача викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема посилаючись на те, що відповідно до п.7.3 Договору сторона, що не має можливості належним чином виконати свої зобов`язання за цим Договором внаслідок дії форс-мажорних обставин, повинна негайно (не пізніше наступного робочого дня з моменту виникнення таких обставин) письмово повідомити іншу Сторону про такі обставини.

Відповідно до п.7.5. Договору факт настання та тривалість дії форс-мажорних обставин повинні бути підтверджені відповідною уповноваженою торгово-промисловою палатою або іншими компетентними органами.

Позивач звертає увагу суду, що відповідач не повідомляв позивача про неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії форс-мажорних обставин, як того вимагає п. 7.3. Договору та не надав позивачу жодного документу виданого ТПП або компетентним органом про існування форс-мажорних обставин.

Відповідно до ч.2 ст.141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Відповідно, саме по собі запровадження всеукраїнського карантину не є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання абсолютно всіх договірних зобов`язань. Зацікавлена сторона повинна довести, що вона не в змозі виконувати конкретні зобов`язання і що цю неможливість зумовив саме карантин.

Тобто особа має обґрунтувати наявність причинно-наслідкового зв`язку між встановленим карантином та неможливістю виконання своїх зобов`язань за договором.

Важливо, що відсутність коштів на законодавчому рівні не вважається форс-мажором, тому неможливість сплати не можна віднести до форс-мажорних обставин, якщо немає підтвердження технічних обмежень здійснення сплати.

А з урахуванням того, що відповідач здійснив часткову оплату заборгованості технічних обмежень щодо здійснення оплат у відповідача не має.

Відповідач має довести не сам факт настання форс-мажору, а саме його здатність впливати на реальну можливість виконання конкретного зобов`язання.

Відповідач жодним чином не довів, що запровадження карантину вплинуло на його здатність виконувати зобов`язання з оплати отриманої за договором поставки №41 від 06 липня 2020 року продукції.

В підготовчому судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 12 квітня 2021 року про відкладення підготовчого засідання на 21.04.2021 о 11:00 год.

У судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 21 квітня 20218 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 11.05.2021 року об 11:00 год.

Присутній представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про місце і час проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Так, за відстеженням поштового пересилання № 859 (ухвала про повідомлення від 21.04.2021 надіслана на адресу відповідача) з офіційного веб-сайту Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" вбачається, що поштове відправлення вручено відповідачу 28.04.2021.

Отже, відповідач про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно діючого законодавства.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, оскільки відповідача було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, а явка представників сторін не визнавалась обов`язковою, суд вважає, що неявка представника відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 11.05.2021 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги та заперечення проти них, вислухавши пояснення присутнього представника позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

06 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "МІКО" (надалі - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПП СПЕЦПРОМЕЛЕКТРО" (надалі - Покупець) було укладено договір поставки №41 (надалі - договір), за умовами якого Постачальник відповідно до умов цього Договору зобов`язується поставити, а Покупець - прийняти та вчасно в повному обсязі оплатити Товар у кількості, по найменуваннях і цінах зазначених у рахунках-фактурах, Специфікаціях та видаткових накладних, що виписуються на кожну партію Товару (п.1.1. договору).

Відповідно до п.1.2. договору кількість та асортимент Товару, адреси, строки та умови поставки кожної конкретної партії Товару, що постачається згідно з даним Договором, погоджуються та визначаються Сторонами у Специфікаціях.

Згідно з п.2.1. договору Товар поставляється партіями відповідно до замовлень Покупця, в яких зазначається асортимент, кількість Товару, строк та умови поставки. Замовлення подається в усному (по телефону) або письмовому вигляді (по факсу або електронного поштою). На підставі таких замовлень Сторони узгоджують, складають та підписують Специфікацію, яка є невід`ємною частиною цього Договору.

Датою поставки вважається дата підписання обома Сторонами видаткової накладної, що засвідчує прийняття Товару Покупцем від Постачальника. Доставка здійснюється в термін що вказано у Специфікації (п.2.3. договору).

Відповідно до п.3.2. договору Покупець перераховує оплату за Товар протягом 20 (двадцяти) банківських днів з моменту відвантаження Товару Постачальником та підписання сторонами видаткової накладної, якщо інше не вказано у Специфікації.

Розрахунок здійснюється у національній валюті України - гривні, в безготівковій банківській формі шляхом перерахування Покупцем грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на підставі рахунку останнього. Оплата вважається такою, що відбулася, з моменту зарахування відповідних коштів у повному обсязі на поточний рахунок Постачальника (п.3.3. договору).

Договір набирає чинності та вступає в дію в момент підписання його Сторонами та діє до 31 грудня 2020 року, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань по ньому. Якщо жодна зі Сторін не пізніше ніж за 30 календарних днів до дати закінчення терміну дії даного Договору не виявить ініціативу щодо його (Договору) розірвання, Договір вважається пролонгованим (продовженим) на кожен наступний календарний рік на умовах, викладених у ньому (у Договорі) (п.8.1. договору).

До договору були підписані специфікації №10 від 06 листопада 2020 р., №11 від 13 листопада 2020 р., №12 від 13 листопада 2020 р., №13 від 13 листопада 2020 р., №14 від 23 листопада 2020 р., №15 від 23 листопада 2020 р., №16 від 23 листопада 2020 р., №17 від 02 грудня 2020 р., №18 від 14 грудня 2020 р.

Згідно вказаних специфікацій Постачальник постачає, а Покупець приймає та оплачує товар за найменуванням, асортиментом, у кількості, за ціною вказані в таблиці, умови оплати - протягом 7 робочих днів від дати підписання специфікації.

Відповідно до специфікації №10 від 06 листопада 2020 р. постачальник постачає, а покупець оплачує товар на суму 119 808,00 грн.

На підставі специфікації був виставлений рахунок на оплату №747 від 06.11.2020 на суму 119 808,00 грн.

За видатковою накладною №569 від 06.11.2020 позивачем поставлений товар на суму 119 808,00 грн.

Оплат на суму 119 808,00 грн з боку відповідача не було здійснено.

Відповідно до специфікації №11 від 13 листопада 2020 р. постачальник постачає, а покупець оплачує товар на суму 69 966,00 грн.

На підставі специфікації був виставлений рахунок на оплату №766 від 13 листопада 2020 р. на суму 69 966,00 грн.

За видатковою накладною №591 від 13.11.2020 позивачем поставлений товар на суму 69 966,00 грн.

Оплат на суму 69 966,00 грн. з боку відповідача не було здійснено.

Відповідно до специфікації №12 від 13 листопада 2020 р., постачальник постачає, а покупець оплачує товар на суму 19 644,00 грн.

На підставі специфікації був виставлений рахунок на оплату №768 від 13.11.2020 на суму 19 644,00 грн.

За видатковою накладною №592 від 13.11.2020 позивачем поставлений товар на суму 19 644,00 грн.

Оплат на суму 19 644,00 грн з боку відповідача не було здійснено.

Відповідно до специфікації №13 від 13 листопада 2020 р. постачальник постачає, а покупець оплачує товар на суму 123 494,40 грн.

На підставі специфікації був виставлений рахунок на оплату №769 від 13.11.2020 на суму 123 494,40 грн.

За видатковою накладною №593 від 13.11.2020 позивачем поставлений товар на суму 123 494,40 грн.

Оплат на суму 123 494,40 грн з боку відповідача не було здійснено.

Відповідно до специфікації №14 від 23 листопада 2020 р. постачальник постачає, а покупець оплачує товар на суму 148 371, 60 грн.

На підставі специфікації був виставлений рахунок на оплату №791 від 23.11.2020 на суму 148 371, 60 грн.

За видатковою накладною №636 від 03.12.2020 позивачем поставлений товар на суму 148 371, 60 грн.

Згідно платіжного доручення №115 від 02.12.2020 відповідачем було сплачено 100 000,00 грн (арк.30).

Решту сплату на суму 48 371, 60 грн з боку відповідача не було здійснено.

Відповідно до специфікації №15 від 23 листопада 2020 р. постачальник постачає, а покупець оплачує товар на суму 70 929,60 грн.

На підставі специфікації був виставлений рахунок на оплату №792 від 23.11.2020 на суму 70 929,60 грн.

За видатковою накладною №637 від 03.12.2020 позивачем поставлений товар на суму 70 929,60 грн.

За платіжним дорученням №115 від 02.12.2020 відповідачем було частково сплачено 35464,00 грн (арк.29).

Решту сплату на суму 35 465, 60 грн з боку відповідача не було здійснено.

Відповідно до специфікації №16 від 23 листопада 2020 р. постачальник постачає, а покупець оплачує товар на суму 118 434,00 грн.

На підставі специфікації був виставлений рахунок на оплату №793 від 23.11.2020 на суму 118 434,00 грн.

За видатковою накладною №660 від 10 грудня 2020 року позивачем поставлений товар на суму 1 526, 40 грн.

За видатковою накладною №638 від 03 грудня 2020 року позивачем поставлений товар на суму 96 921,60грн.

За видатковою накладною №620 від 30 листопада 2020 року позивачем поставлений товар на суму 19 986,00 грн.

За платіжним дорученням №115 від 02.12.2020 відповідачем було сплачено 90000,00 грн (арк.28).

За платіжним дорученням №117 від 30.11.2020 відповідачем було сплачено 19986,00 грн (арк.31).

Решту сплату на суму 8 448,00 грн з боку відповідача не було здійснено.

Відповідно до специфікації №17 від 02 грудня 2020р. постачальник постачає, а покупець оплачує товар на суму 6 270,00 грн.

На підставі специфікації був виставлений рахунок на оплату №834 від 02.12.2020 на суму 6 270,00 грн.

За видатковою накладною №639 від 03 грудня 2020 року позивачем поставлений товар на суму 6 270,00 грн.

Оплат на суму 6 270,00 грн з боку відповідача не було здійснено.

Відповідно до специфікації №18 від 14 грудня 2020 р. постачальник постачає, а покупець оплачує товар на суму 13 824,00 грн.

На підставі специфікації був виставлений рахунок на оплату №867 від 14 грудня 2020 р. на суму 13 824,00 грн.

За видатковою накладною № 670 від 14 грудня 2020 р. позивачем поставлений товар на суму 13 824,00 грн.

За платіжним дорученням №127 від 14.12.2020 відповідачем було сплачено 3456,00 грн (арк.32).

Решту сплату на суму 10 368,00 грн з боку відповідача не було здійснено.

Отже, за видатковими накладними №569 від 06.11.2020 р., №591 від 13.11.2020 р., №592 від 13.11.2020 р., №593 від 13.11.2020 р., №636 від 03.12.2020 р., №637 від 03.12.2020 р., №660 від 10.12.2020 р., №638 від 03.12.2020 р., №620 від 30.11.2020 р., №639 від 03.12.2020 р., №670 від 14.12.2020 р. позивачем було поставлено товар на загальну суму 690 741, 60 грн.

Проте, згідно платіжних доручень №115 від 02.12.2020 р., №115 від 02.12.2020 р., №115 від 02.12.2020 р., №117 від 30.11.2020 р., №127 від 14.12.2020 р. відповідачем було частково оплачено товар на загальну суму 248 906,00 грн.

Отже, заборгованість відповідача по оплаті поставленого позивачем товару складає 441 835,60 грн, що зумовило звернення позивача до суду 25.02.2021 із даним позовом про стягнення вказаної суми заборгованості з відповідача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву повідомив про часткову оплату суми боргу після подання позивачем позову до суду, зокрема у розмірі 40 000,00 грн, про що надано платіжне доручення від 11.03.2021 № 130.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з нормами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Також, ст. 694 Цивільного кодексу України визначено, що договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Отже, відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання по оплаті поставленого позивачем товару на суму 441 835,60 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач надав докази часткової оплати суми основного боргу у розмірі 40 000,00 грн після подання позивачем даного позову до суду.

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно платіжного доручення №130 від 11.03.2021 на суму 40 000,00 грн відповідачем сплачено частину суми основного боргу, отже в цій частині предмет спору відсутній.

Враховуючи відсутність предмета спору щодо стягнення суми основного боргу у розмірі 40 000,00 грн, суд дійшов до висновку про закриття провадження у цій частині за відсутністю предмету спору. Отже, сума основного боргу відповідача складає 401 835,60 грн.

Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги порушення відповідачем умов договору поставки № 41 від 06.07.2020 в частині оплати поставленого позивачем товару своєчасно та у повному обсязі, та те, що відповідачем не надано докази сплати решти суми боргу у розмірі 401 835,60 грн позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 401 835,60 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 3 238,52 грн та інфляційні втрати у розмірі 9 670,22 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, згідно з ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань".).

Перевіривши розрахунок позивача за допомогою системи "Законодавство", період нарахування останнім сум 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а отже 3% річних у сумі 3 238,52 грн та інфляційних втрат у сумі 9 670,22 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо доводів відповідача стосовно того, що на період дії карантину до нього не можна застосовувати відповідальність за часткове невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором та те, що строк оплати отриманого товару відсувається на період дії встановленого Кабінетом Міністрів України карантину, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.7.3. договору сторона, що не має можливості належним чином виконати свої зобов`язання за цим Договором внаслідок дії форс-мажорних обставин, повинна негайно (не пізніше наступного робочого дня з моменту виникнення таких обставин) письмово повідомити іншу Сторону про такі обставини.

Згідно з п.7.5. договору факт настання та тривалість дії форс-мажорних обставин повинні бути підтверджені відповідною уповноваженою торгово-промисловою палатою або іншими компетентними органами.

Відповідно до ч.1 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Згідно з ч.2 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно, саме по собі запровадження всеукраїнського карантину не є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання абсолютно всіх договірних зобов`язань. Зацікавлена сторона повинна довести, що вона не в змозі виконувати конкретні зобов`язання і що цю неможливість зумовив саме карантин.

Тобто, особа має обґрунтувати наявність причинно-наслідкового зв`язку між встановленим карантином та неможливістю виконання своїх зобов`язань за договором.

Так, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що введення карантину на території України згідно постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 унеможливило виконання ним своїх зобов`язань за договором щодо оплати отриманого товару.

Також, відповідачем не повідомлено про наявність цих обставин позивача як-то передбачено п.7.3. договору.

За таких обставин, відповідач не звільняється від відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, яке передбачено ст. 625 ЦК України.

Крім того, суд звертає увагу, що наявність форс-мажорних обставин може бути підставою для звільнення від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань, а не від виконання зобов`язань в цілому.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 ГПК України, відповідно до пункту 2 якої судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при зверненні до суду із даною позовною заявою сплатив судовий збір у розмірі 6821,18 грн згідно платіжного доручення № 1483 від 19.02.2021.

У даній справі відповідач сплатив частину суми боргу у розмірі 40 000,00 грн після подачі даного позову до суду та в цій частині провадження у справі закрито за відсутністю предмету спору.

Пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

Проте, на час розгляду справи клопотання позивача про повернення судового збору з Державного бюджету України відсутнє, тому суд звертає увагу позивача, що він має право на повернення з Державного бюджету України сплаченого судового збору у розмірі 600,01 грн після подання до суду відповідного клопотання.

Отже, судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду розподіляються наступним чином: в сумі 6 221,17 грн покладаються на відповідача, решта сума судового збору в розмірі 600,01 грн відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України за його клопотанням.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 530, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково у розмірі 414 744,34 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПП СПЕЦПРОМЕЛЕКТРО" (61001, м. Харків, вул. Смольна, буд.30, ідентифікаційний код 43223035) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "МІКО" (61052, м. Харків, вул. Велика Панасівська, 181, ідентифікаційний код 36626037) суму боргу у розмірі - 414 744,34 грн, з яких 401 835,60 грн - основна заборгованість, 3 238,52 грн - 3% річних та 9 670,22 грн - інфляційних втрат.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Закрити провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми решти основного боргу у розмірі 40 000,00 грн.

Судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 6 821,18 грн, розподілити наступним чином: в сумі 6 221,17 грн покласти на відповідача, решта сума судового збору в розмірі 600,01 грн відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України за його заявою.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПП СПЕЦПРОМЕЛЕКТРО" (61001, м. Харків, вул. Смольна, буд.30, ідентифікаційний код 43223035) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "МІКО" (61052, м. Харків, вул. Велика Панасівська, 181, ідентифікаційний код 36626037) судовий збір в сумі 6221,17 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "МІКО" (61052, м. Харків, вул. Велика Панасівська, 181, ідентифікаційний код 36626037).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ПП СПЕЦПРОМЕЛЕКТРО" (61001, м. Харків, вул. Смольна, буд.30, ідентифікаційний код 43223035).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "20" травня 2021 р.

Суддя І.О. Чистякова