РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.05.2021Справа № 910/4154/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдинг «Група компаній

«Атлант-ГШР»

до Комунального підприємства «Київпастранс»

про стягнення 707.824,78 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

16.03.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдинг «Група компаній «Атлант-ГШР» до Комунального підприємства «Київпастранс» про стягнення 707.824,78 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі договору про надання послуг № 53.20-195 від 07.09.2020 позивачем надано відповідачу охоронні послуги на загальну суму 695.097,36 грн, що підтверджується актами надання послуг № 3598 від 30.09.2020, № 4031 від 31.10.2020, № 4424 від 30.11.2020 та № 4433 від 31.12.2020. За умовами п. 3.2 договору оплата послуг здійснюється протягом 30 календарних днів після підписання сторонами акту наданих послуг. Позивач звертався до відповідача з претензією № 0002821-1 від 28.01.2020 з вимогою сплатити кошти за надані послуги, яка відповідачем залишена без задоволення. У зв`язку з неналежним виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно договору позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача 707.824,78 грн, з яких 695.097,36 грн основного боргу та 12.727,42 грн пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2021 відкрито провадження у справі № 910/4154/21; прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Даною ухвалою суду зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 19.03.2021 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 993 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, 2, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідач ухвалу суду від 19.03.2021, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 30.03.2021, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 993.

Відповідач вимог ухвали про відкриття провадження у справі від 19.03.2021 не виконав, письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.09.2020 між Комунальним підприємством «Київпастранс» (замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Холдинг «Група компаній «Атлант-ГШР» (виконавець, позивач) було укладено договір про надання послуг № 53.20-195 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору виконавець зобов`язується своєчасно надавати замовнику: «Охоронні послуги» код 79710000-4 за ДК 021:2015 (послуги із здійснення інкасації грошових коштів від кас замовника), далі - послуги, в кількості та за цінами, що зазначені у Специфікації (додаток № 1 до договору), що є невід`ємною частиною договору, а замовник - прийняти і оплатити такі послуги, які включають в себе:

1.1.1. Приймання з визначених місць, згідно додатку № 1 та додатку № 2 до цього договору інкасації грошових коштів та/або документації (талони, проїзні квитки, плани, наряди, інша документація) замовника (далі - матеріальні цінності) в опломбованих інкасаторських сумках (мішках) або у іншій спосіб, який унеможливлює доступ до матеріальних цінностей третіх осіб.

1.1.2. Доставка (перевезення) опломбованих інкасаторських сумок (мішків) до місця інкасації, визначеного в табл. 1 додатку № 1 та додатку № 2 до цього договору, який є його невід`ємною частиною, та передача їх уповноваженим представникам замовника.

1.1.3. Охорон під час приймання від місць інкасації, доставки до місця призначення та передачі матеріальних цінностей уповноваженим представникам замовника.

Згідно з п. 1.2 договору виконавець надає послуги власними силами та засобами з власних матеріалів, вартість яких входить в ціну договору.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення умов договору не сплатив вартість наданих послуг у повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 695.097,36 грн та за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано пеню в розмірі 12.727,42 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з п. 8.1 договору він набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2020 включно, але у будь-якому випадку - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Відповідно до п. 3.1 договору вартість послуг (ціна договору) визначається згідно з Специфікацією (додаток № 1) та калькуляції вартості поста охорони (додаток № 3), що є невід`ємними частинами цього договору і становить 1.090.506,50 грн.

Згідно п. 3.2 договору оплата наданих виконавцем послуг здійснюється замовником у національній валюті у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця протягом 30 (тридцяти) календарних днів після підписання сторонами акту наданих послуг.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано відповідачу послуги на загальну суму 695.097,36 грн, що підтверджується наступними актами надання послуг, що підписані та скріплені печатками обох сторін:

№ 3598 від 30.09.2020 на суму 229.573,44 грн,

№ 4424 від 30.11.2020 на суму 153.048,96 грн,

№ 4031 від 31.10.2020 на суму 242.327,52 грн,

№ 4433 від 31.12.2020 на суму 70.147,44 грн.

Між сторонами складено акт звірки взаємних розрахунків за договором за 2020 рік, згідно якого станом на 31.12.2020 заборгованість відповідача перед позивачем становила 695.097,36 грн.

Позивач звертався до відповідача з претензією - вимогою № 0002821-1 від 28.01.2021, в якій просив погасити заборгованість за надані послуги в сумі 695.097,36 грн та пеню в розмірі 12.727,42 грн.

Дана вимога надіслана відповідачу 28.01.2021, що підтверджується наявним в матеріалах справи описом вкладення у цінний лист за № 504 та отримана відповідачем 29.01.2021. що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту АТ «Укрпошта» в мережі Інтернет за трек-кодом № 504.

Відповідач залишив дану вимогу без відповіді та задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 5.1.3 договору замовник зобов`язаний вчасно оплатити послуги у порядку, встановленому договором.

Матеріали справи свідчать, що відповідач не виконав зобов`язання по сплаті наданих послуг у повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, розмір якої не оспорений відповідачем, що складає 695.097,36 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів того, що відповідачем виконано зобов`язання по сплаті наданих послуг не подано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача вартості наданих послуг в розмірі 695.097,36 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується що відповідач, в порушення умов договору, у визначений строк зобов`язання щодо оплати наданих послуг не здійснив, та є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст.ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. 6.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором.

Пунктом 6.3 договору сторони узгодили, що у разі затримки оплати за договором, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на період прострочення, від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання щодо оплати за надані послуги.

Позивач просить стягнути з відповідача 12.727,42 грн пені (нарахованої на суму боргу 229.573,44 грн за період з 31.10.2020 по 27.01.2021; на суму боргу 242.327,52 грн за період з 01.12.2020 по 27.01.2021; на суму боргу 153.048,96 грн за період з 31.12.2020 по 27.01.2021.

В зв`язку з тим, що взяті на себе зобов`язання по сплаті наданих послуг відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу пеню, розмір якої за обґрунтованими розрахунками позивача становить 12.727,42 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 12.727,42 грн обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдинг «Група компаній «Атлант-ГШР» обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдинг «Група компаній «Атлант-ГШР» (03087, м. Київ, вул. Іскрівська, 3, офіс 77, ) 695.097 (шістсот дев`яносто п`ять тисяч дев`яносто сім) грн 36 коп. основного боргу, 12.727 (дванадцять тисяч сімсот двадцять сім) грн 42 коп. пені, 10.617 (десять тисяч шістсот сімнадцять) грн 37 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя В.В.Сівакова