РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2021Справа № 910/4327/21
Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Аудиторська компанія «КРОУ УКРАЇНА» (03040, місто Київ, пров.Задорожний, будинок 1А)
до проДержавного підприємства «ДЕРЖВУГЛЕПОСТАЧ» (01601, місто Київ, ВУЛИЦЯ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО, будинок 4) стягнення заборгованості у розмірі 327 265 грн. 61 коп.
Представники: без повідомлення представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю Аудиторська компанія «КРОУ УКРАЇНА» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «ДЕРЖВУГЛЕПОСТАЧ» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 327 265 грн. 61 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов`язань за Договором на виконання завдання з надання впевненості (аудит) №20/857-У від 11.03.2020 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 року відкрито провадження у справі №910/4327/21, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З метою повідомлення Сторін про розгляд справи Судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 23.03.2021 року була направлена на адреси Сторін рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення 25.03.2021 року, 26.03.2021 року уповноваженим особам підприємств Сторін.

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

11.03.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Аудиторська компанія «КРОУ УКРАЇНА» (Виконавець) та Державним підприємством «ДЕРЖВУГЛЕПОСТАЧ» (Замовник) було укладено Договір на виконання завдання з надання впевненості (аудит) №20/857-У, відповідно до умов якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання виконати аудит повного пакету фінансової звітності Замовника за період з 01.01.2019p. по 31.12.2019p. та станом на 31.12.2019p, з метою висловлення незалежної думки аудитора про те, чи відповідає ця фінансова звітність в усіх суттєвих аспектах вимогам Міжнародних стандартів фінансової звітності (IFRS), прийнятим Радою з міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. (а.с.19-26)

У п.1.4 Договору зазначено, що строки надання аудиторських послуг: початок надання послуг: 06 квітня 2020р. закінчення надання послуг: 25 травня 2020р.

Згідно з п.2.2 Договору вартість послуг становить 432 500,00 грн., крім того ПДВ 20 %, що складає 86 500,00 грн., загальна вартість 519 000,00 грн.

Відповідно до п.2.3 Договору Замовник здійснює авансовий платіж у розмірі 50 % від загальної вартості послуг (п. 2.2 Договору), що становить 259 500.00 грн. з урахуванням ПДВ, протягом 5 банківських днів з дати початку надання аудиторських послуг визначеної у п. 1.4. даного Договору. Виконавець має право призупинити та, відповідно, змістити строки надання аудиторських послуг на період затримки Виконавцем авансового платежу.

Пунктом 2.4. Договору передбачено, що остаточний розрахунок у розмірі 50% від загальної вартості послуг (п. 2.2 Договору), що становить 259 500,00 грн. з урахуванням ПДВ, Замовник здійснює протягом 5 банківських днів з дати підписання Сторонами Акту наданих послуг (надалі - Акт).

Згідно з п.3.2 Договору датою надання аудиторських послуг за цим Договором є дата представлення Виконавцем Замовнику звіту незалежного аудитора згідно з п.п.1.5.2. Цю дату Виконавець зазначає в акті. Інші дати, встановлені Замовником на Акті, не вважаються такими, що змінюють дату надання аудиторських послуг.

Замовник приймає надані аудиторські послуги та складений Виконавцем звіт незалежного аудитора та повертає другий примірник підписаного Акту Виконавцю протягом п`яти робочих днів з дати його отримання (вручення). (п.3.3 Договору)

Відповідно до п.3.5 Договору якщо Замовник не поверне Виконавцю належним чином оформлені документи в порядку, передбаченому п. 3.3. Договору, або не вчинить дії, передбачені п. 3.4. цього Договору, протягом п`яти робочих днів з дня отримання (вручення) документів, надані аудиторські послуги вважаються прийнятими з дотриманням Виконавцем всіх умов цього Договору.

Пунктом 5.7 Договору передбачено, що за порушення Замовником умов оплати передбачених даним Договором, останній зобов`язується сплатити на користь Виконавцю пеню в розмірі 0,1% від вартості послуг за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на день прострочення.

Додатковою угодою №2 від 05.05.2020 року до Договору на виконання завдання з надання впевненості (аудит) №20/857-У від 11.03.2020 року Сторони виклали п.1.4 договору в новій редакції: «строки надання аудиторських послуг: початок надання послуг: 06 квітня 2020р. закінчення надання послуг: 01 червня 2020р.». (а.с.28)

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору на виконання завдання з надання впевненості (аудит) №20/857-У від 11.03.2020 року Позивач надав послуги з аудиту повного пакету фінансової звітності Замовника, а Відповідач в свою чергу прийняв надані послуги, що підтверджується Актом надання послуг №208 від 03.06.2020 року на суму 519 000 грн. 00 коп. (а.с.29)

01.12.2020 року Позивач надіслав на адресу Відповідача вимогу №155-12 від 01.12.2020 року про сплату заборгованості за договором, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 01.12.2020 р., фіскального чеку, накладної, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. (а.с.30-34)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідачем не була здійснена оплата за надані послуги у повному обсязі. Таким чином, заборгованість Державного підприємства «ДЕРЖВУГЛЕПОСТАЧ» перед Позивачем складає 259 500 грн. 00 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд також стягнути з Державного підприємства «ДЕРЖВУГЛЕПОСТАЧ» 3% річних у розмірі 5 917 грн. 51 коп., інфляційні у розмірі 14 304 грн. 69 коп. та пеню у розмірі 47 543 грн. 41 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Аудиторська компанія «КРОУ УКРАЇНА» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору на виконання завдання з надання впевненості (аудит) №20/857-У від 11.03.2020 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору на виконання завдання з надання впевненості (аудит) №20/857-У від 11.03.2020 року Позивач надав послуги з аудиту повного пакету фінансової звітності Замовника, а Відповідач в свою чергу прийняв надані послуги, що підтверджується Актом надання послуг №208 від 03.06.2020 року на суму 519 000 грн. 00 коп., який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку. (а.с.29)

Пунктом 2.4. Договору передбачено, що остаточний розрахунок у розмірі 50% від загальної вартості послуг (п. 2.2 Договору), що становить 259 500,00 грн. з урахуванням ПДВ, Замовник здійснює протягом 5 банківських днів з дати підписання Сторонами Акту наданих послуг (надалі - Акт).

За таких підстав, враховуючи п. 2.4 Договору на виконання завдання з надання впевненості (аудит) №20/857-У від 11.03.2020 року, обов`язок Відповідача по оплаті 50% від загальної вартості послуг у розмірі 259 500,00 грн. настав 10.06.2020 року.

Таким чином, заборгованість Державного підприємства «ДЕРЖВУГЛЕПОСТАЧ» перед Товариством з обмеженою відповідальністю Аудиторська компанія «КРОУ УКРАЇНА» за Договором на виконання завдання з надання впевненості (аудит) №20/857-У від 11.03.2020 року становить 259 500 грн. 00 коп.

Проте, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Товариству з обмеженою відповідальністю Аудиторська компанія «КРОУ УКРАЇНА» в розмірі 259 500 грн. 00 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату наданих та прийнятих послуг в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 259 500 грн. 00 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 11.06.2020 р. по 15.03.2021 р. у розмірі 5 917 грн. 51 коп. та інфляційні у розмірі 14 304 грн. 69 коп.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем сплати за надані послуги за загальний період прострочки з 11.06.2020 р. по 15.03.2021 р. у розмірі 5 917 грн. 51 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року)

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України №11/1-5/73 від 13.02.2009р. також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997р., відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату №265 від 27.07.2007р. «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін», відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться «ланцюговим» методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 924/312/18 від 13.02.2019 р., у справі № 910/5625/18 від 24.04.2019 р., у справі №910/21564/16 від 10.07.2019 р.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання в зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, за загальний період прострочки з 11.06.2020 р. по 15.03.2021 р. у розмірі 14 304 грн. 69 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 11.06.2020 р. по 15.03.2021 р. у розмірі 47 543 грн. 41 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року)

Пунктом 5.7 Договору передбачено, що за порушення Замовником умов оплати передбачених даним Договором, останній зобов`язується сплатити на користь Виконавцю пеню в розмірі 0,1% від вартості послуг за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на день прострочення.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв`язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов`язання з 11.06.2020 р. по 15.03.2021 р. у розмірі 47 543 грн. 41 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв`язку з невірним розрахунком Позивача в частині незастосування вимог частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, оскільки нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Таким чином, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню пеня за загальний період прострочки з 11.06.2020 р. по 11.12.2020 р. у розмірі 31 366 грн. 89 коп.

Таким чином, з Державного підприємства «ДЕРЖВУГЛЕПОСТАЧ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Аудиторська компанія «КРОУ УКРАЇНА» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 259 500 грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 5 917 грн. 51 коп., інфляційні у розмірі 14 304 грн. 69 коп. та пеня у розмірі 31 366 грн. 89 коп.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Аудиторська компанія «КРОУ УКРАЇНА» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «ДЕРЖВУГЛЕПОСТАЧ» (01601, місто Київ, ВУЛИЦЯ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО, будинок 4, Ідентифікаційний код юридичної особи 40225511) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Аудиторська компанія «КРОУ УКРАЇНА» (03040, місто Київ, пров.Задорожний, будинок 1А, Ідентифікаційний код юридичної особи 33833362) заборгованість у розмірі 259 500 (двісті п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 5 917 (п`ять тисяч дев`ятсот сімнадцять) грн. 51 (п`ятдесят одна) коп., інфляційні у розмірі 14 304 (чотирнадцять тисяч триста чотири) грн. 69 (шістдесят дев`ять) коп., пеню у розмірі 31 366 (тридцять одна тисяча триста шістдесят шість) грн. 89 (вісімдесят дев`ять) коп. та судовий збір у розмірі 4 666 (чотири тисячі шістсот шістдесят шість) грн. 34 (тридцять чотири) коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 19 травня 2021 року.

Суддя О.В. Чинчин