ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття апеляційного провадження

"19" травня 2021 р. Справа№ 910/3093/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Полякова Б.М.

суддів: Доманської М.Л.

Пантелієнка В.О.

за участю секретаря судового засідання Михайлюченко О.Г.

розглянувши апеляційну скаргу ГУ ДПС у м. Києві

на постанову Господарського суду міста Києва від 16.12.2020

у справі № 910/3093/20 (суддя Мандичев Д.В.)

за заявою Фізичної особи-підприємця Блюменфельда Максима Юрійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Парттрейнд"

про банкрутство

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 19.05.2021

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду м. Києва від 16.12.2020 визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю "Парттрейнд", відкрито ліквідаційну процедуру та вирішено інші процесуальні питання.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ГУ ДПС у м. Києві звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Господарського суду міста Києва від 16.12.2020 та закрити провадження у справі.

Згідно протоколу передачі судової від 16.02.2021 у справі №910/3093/20 апеляційну скаргу ГУ ДПС у м. Києві передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Поляков Б.М., судді: Доманська М.Л., Пантелієнко В.О. Зазначена колегія суддів сформована відповідно до рішення загальних зборів суддів Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2018 зі змінами від 12.11.2019.

Відтак, судова колегія зазначає, що визначений за допомогою автоматизованої системи розподілу судової справи склад колегії суддів є судом, встановленим законом, у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria», висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 апеляційну скаргу ГУ ДПС у м. Києві на постанову Господарського суду міста Києва від 16.12.2020 у справі № 910/3093/20 залишено без руху. Зобов`язано ГУ ДПС у м. Києві, протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали, усунути недоліки апеляційної скарги шляхом подання клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, з обґрунтуванням поважності причин такого пропуску.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на постанову Господарського суду міста Києва від 16.02.2021 у справі №910/3093/20, справу призначено до розгляду. Зобов`язано ГУ ДПС у м. Києві надати докази, які підтверджують його правовий статус учасника справи про банкрутство.

Від ГУ ДПС у м. Києві надійшли додаткові пояснення.

Ключовим аргументом пояснень є:

- постановою було зобов`язано скаржника припинити нарахування економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута, а отже постанова містить судження про права, інтереси та обов`язки контролюючого органу.

Від ТОВ "Парттрейнд" та ФОП Блюменфельда Максима Юрійовича надійшли відзиви на апеляційну скаргу.

Ключовим аргументом відзивів є:

- ГУ ДПС у м. Києві не є учасником справи про банкрутство та позбавлене права на оскарження рішень у даній справі.

Інші учасники справи не скористалися правом, визначеним ч. 1 ст. 263 ГПК України, та у строк, встановлений судом, не подали суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Вирішуючи питання щодо наявності у скаржника права на апеляційне оскарження, судова колегія прийшла до висновку, що ГУ ДПС у м. Києві не має процесуальної дієздатності, визначену законодавством про банкрутство, щодо оскарження судових рішень у справі про банкрутство, у розумінні Кодексу України з питань банкрутства, що виходить з наступного.

ГУ ДПС у м. Києві обґрунтовує своє право на апеляційне оскарження тим, що постановою було зобов`язано скаржника припинити нарахування економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута, а, отже, постанова містить судження про права, інтереси та обов`язки контролюючого органу.

Колегія суддів вважає, що зобов`язання скаржника припинити нарахування економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута є виконанням податковим органом делегованих державою функцій (повноважень). Колегія погоджується, що в частині зобов`язання скаржник має право оскаржити судове рішення, оскільки виконання конкретної дії було покладено судом на ГУ ДПС у м. Києві.

Проте, як вбачається з апеляційної скарги, аргументи наведені в ній стосуються лише оцінки дій керівника боржника, моменту виникнення загрози неплатоспроможності та інше. Однак, оскаржувати судові рішення у справах про банкрутство мають право лише учасники у справі про банкрутство.

Стаття 1 КзПБ визначає, що учасники у справі про банкрутство - сторони, арбітражний керуючий, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір.

Для набуття процесуального статусу конкурсного кредитора як сторони у справі про банкрутство необхідно:

- пред`явлення грошових вимог;

- розгляд грошових вимог судом;

- визнання їх судом.

Тільки за цієї сукупності, конкурсний кредитор може набути правового статусу сторони, а відповідно - учасника у справі про банкрутство.

Порядок набуття конкурсним кредитором статусу учасника провадження у справі про банкрутство є чітким, зрозумілим та однозначним, тобто таке нормативне регулювання виключає можливість довільного його трактування.

Отже, лише після вчинення всіх передбачених Законом про банкрутство (стаття 23) чи КзПБ (стаття 45) дій, прийняття судом відповідної ухвали про повне або часткове (частина шоста статті 23 Закону про банкрутство, частина шоста статті 45, стаття 47 КзПБ) визнання його вимог, конкурсний кредитор набуває статусу сторони та учасника провадження у справі про банкрутство та повну процесуальну дієздатність (здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді, стаття 44 ГПК України).

Так, в ухвалі від 11.03.2020 у справі №910/4475/19 колегія суддів Північного апеляційного господарського суду зазначила, що лише за сукупністю встановлених Законом про банкрутство, КзПБ дій (пред`явлення грошових вимог; доведення свого права вимоги перед судом; розгляд грошових вимог судом (перевірка наявності такого права у кредитора; правомірність його набуття; невтрата цього права у зв`язку з позовною давністю, тощо); визнання їх судом) кредитор може набути правового статусу учасника у справі про банкрутство.

Особи набувають статусу учасника справи - конкурсного кредитора з моменту визнання їх грошових вимог у судовому порядку, що формалізується відповідним судовим рішенням господарського суду (ухвалою).

Особа, яка не набула статусу кредитора боржника у справі про банкрутство, не може вважатися учасником справи про банкрутство та не має процесуальної дієздатності, визначеної законодавством про банкрутство, щодо оскарження ухвали місцевого суду про затвердження реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство та наступних судових рішень у справі про банкрутство (введення санації, введення ліквідаційної процедури та інших), за винятком залучення такої особи у справу про банкрутство у випадку розгляду майнових та інших спорів щодо боржника, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України та ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства).

З цим висновком апеляційного суду погодилася Палата з розгляду справ про банкрутство, про що зазначила у п. п. 56.17, 56.18, 56.21 постанови від 16.07.2020 у справі №910/4475/19.

Процесуальна діяльність суду щодо здійснення правосуддя має чітко визначені в законі мету, завдання і коло учасників - носіїв процесуальних прав і обов`язків. Реалізація своїх процесуальних прав обумовлена виключно процесуальним статусом учасника (позивач, відповідач, третя особа, а у справах про банкрутство - боржник, кредитор, інші учасники у справі).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у рішенні у справі "Белле проти Франції" ("Bellet v. France", заява N 13343/87) від 04.12.1995 Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права". Як засвідчує позиція Європейського суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

У справі про банкрутство, що здійснюється за загальною процедурою, особа, яка має до боржника грошові вимоги, набуває саме процесуального статусу кредитора - сторони та учасника провадження у справі про банкрутство з правом на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, які визначають права та обов`язки учасників провадження у справі про банкрутство, після звернення із заявою із грошовими вимогами у справі про банкрутство, розгляду такої заяви судом та визнання його вимог до боржника господарським судом з прийняттям відповідного рішення.

Колегія суддів звертається до висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі №5005/2329/2011, від 16.01.2020 року у справі №911/5186/14, згідно з якими в силу особливостей справи про банкрутство, коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення у справі про банкрутство діючим законодавством звужено до учасників такої справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід процедури банкрутства.

З матеріалів справи вбачається, що ГУ ДПС у м. Києві із заявою про визнання грошових вимог до боржника до суду не зверталось, відповідні вимоги до реєстру вимог кредиторів ТОВ "Парттрейнд" не включались та не визнавались, а тому слід дійти висновку, що ГУ ДПС у м. Києві не набуло статусу кредитора у даній справі про банкрутство.

Контролюючі органи мають дотримуватись визначеного КзПБ порядку звернення з кредиторськими вимогами до боржника, оскільки статус кредитора щодо неплатоспроможного боржника набувається, у тому числі і цими органами, через певні процедури, які визначені КзПБ.

Оскільки провадження у даній справі про банкрутство було відкрито за заявою кредитора, то контролюючий орган не наділений безумовним правом на оскарження судових рішень у даній справі про банкрутство.

Аналогічна правова позиція щодо відсутності у податкового органу, який не є кредитором у справі, безумовного права на звернення до суду з апеляційною скаргою на постанову місцевого господарського суду у справі про банкрутство, відкритій в загальному порядку, викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.07.2020 року у справі №904/4681/19, від 19.05.2020 року у справі №908/2332/19 та від 15.05.2020 року у справі №908/2717/19.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України, з урахуванням особливостей встановленими КзПБ, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Згідно ч. 2 наведеної статті про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки скаржник не має статусу сторони чи учасника у справі №910/3093/20 про банкрутство, права апелянта оскаржуваною ухвалою не порушені, а рішення стосовно його прав та обов`язків судом не приймалось, то відповідно він не наділений процесуальний правом на апеляційне оскарження прийнятих у даній справі процесуальних документів, зокрема на оскарження постанови Господарського суду міста Києва від 16.12.2020 у справі №910/3093/20, а відтак апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС у м. Києві на постанову Господарського суду міста Києва від 16.12.2020 у справі №910/3093/20 підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 9 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 264 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В:

1. Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС у м. Києві на постанову Господарського суду міста Києва від 16.12.2020 у справі № 910/3093/20 закрити.

2. Справу №910/3093/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачено ст. 287 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Головуючий суддя Б.М. Поляков

Судді М.Л. Доманська

В.О. Пантелієнко