ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2021 Справа № 910/17724/20

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Брокенергія", вул.Антоновича, 26, оф.17,Київ 24,01024

до Регіонального відділення фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях вул.Небесної Сотні, 1/23,Полтава,Полтавська область,36014

про зобов`язання вчинення певних дії

Суддя Киричук О.А.

Секретар судового засідання Тертична О.О.

Представники сторін:

представник позивача: Потоцький С.М.

представник відповідача: Миськів В.М.

Товариство з обмеженою відповідальністю «БРОКЕНЕРГІЯ» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях про (1) визнання незаконною відмову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях у погодженні клопотання ТОВ «Брокенергія» на здійснення невід`ємних поліпшень, на підставі ч. 6 ст. 21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-9 від 03.10.2019 року, (2) зобов`язання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях погодити Товариству з обмеженою відповідальністю «Брокенергія» здійснення невід`ємних поліпшень орендованого за Договором оренди № 098/97 від 08.10.1997 року (із змінами та доповненнями) цілісного майнового комплексу структурного підрозділу Державної акціонерної енергетичної компанії «Сумиобленерго» Підприємства Охтирські теплові мережі (Охтирська ТЕЦ) за проектом «Реконструкція Охтирської ТЕЦ з переведенням одного існуючого енергетичного котла СТ. №1 типу ТС-35У з природнього газу на спалювання біомаси з прибудовою будівлі складу за адресою: вул. Снайпера, 13, м. Охтирка Сумської області, 42700».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2020р. постановлено направити матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «БРОКЕНЕРГІЯ» до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях про визнання незаконної відмови у погодженні та зобов`язання вчинити певні дії за територіальною підсудністю до господарського суду Полтавської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2020р. даний позов був переданий на розгляд судді Киричуку О.А.

Ухвалою від 28.12.2020р. суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначити підготовче засідання у справі на 26.01.21, запропонував відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.

22.01.21 від відповідача надійшли відзив на позов та заява про поновлення строку подачі відзиву.

Суд розглянув заяву відповідача про поновлення строку подачі відзиву та дійшов висновку про її задоволення.

В підготовчому засіданні 26.01.21 за участю представників сторін суд оголосив перерву до 09.02.20.

27.01.21 (електронною поштою) та 02.02.21 (через АТ "Укрпошта") від позивача надійшло клопотання про продовження строку підготовчого провадження для надання можливості подати відповідь на відзив після його отримання.

Ухвалою від 09.02.2021р. суд постановив продовжити строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, відкласти підготовче засідання на 02.03.2021 р., запропонувати учасникам справи вчинити дії на виконання завдання підготовчого провадження.

Ухвалою від 02.03.2021р. суд постановив відкласти підготовче засідання на 23.03.2021 р.

22.03.21 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Підготовче засідання, призначене на 23.03.2021р. не відбулося у зв`язку з хворобою судді.

Ухвалою від 30.03.2021р. суд постановив призначити справу №910/17724/20 до розгляду у підготовчому засіданні 13.04.2021.

09.04.21 від відповідача надійшли заперечення.

У підготовчому засіданні, 13.04.2021р., судом здійснено дії та з`ясовані всі питання, передбачені ст.ст.177, 182 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою від 13.04.2021р. суд постановив закрити підготовче провадження у справі № 910/17724/20, призначити справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 06.05.2021.

В судовому засіданні 06.05.21 суд заслухав вступне слово представників позивача стосовно предмета та підстав заявленого позову, вступне слово представника відповідача, з`ясував обставини, на які посилаються учасники справи, дослідив докази, якими вони обгрунтовуються, після чого суд перейшов до судових дебатів.

Позивачем позовні вимоги підтримані в повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позову заперечив.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 06.05.21р. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Сумській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях (далі - Позивач, Орендодавець), та Товариством з обмеженою відповідальністю «БРОКЕНЕРГІЯ» (далі - Відповідач, Орендар) було укладено Договір оренди від 08.10.1997 № 098/97 (далі - Договір).

Предметом Договору є цілісний майновий комплекс структурного підрозділу ДАЕК «Сумиобленерго» підприємства Охтирські теплові мережі (Охтирська ТЕЦ), що знаходиться за адресою: вул. Снайпера, 13, с. Пристань, м. Охтирка, Сумська область.

У відповідності до п. 10.1 договору оренди № 098/97 від 08.10.1997 року договір укладен строком до 31.12.2037 року .

Сторонами за взаємною згодою вносилися зміни та доповнення до Договору шляхом укладання відповідних договорів про внесення змін та доповнень.

Зокрема, 19.03.2019 між Позивачем та Відповідачем укладено Договір про внесення змін і доповнень (далі - Договір про зміни від 19.03.2019), згідно якого Договір було викладено в новій редакції.

Відповідно до пунктів 5.3, 5.4 Договору (в редакції Договору про зміни від 19.03.2019) Орендар зобов`язаний забезпечити збереження орендованого майна, запобігати його пошкодженню, псуванню, здійснювати заходи протипожежної безпеки, своєчасно здійснювати капітальний, поточний та інші види ремонтів орендованого майна підприємства.

Розділом 6 Договору оренди визначені права Орендаря, де п. 6.1. передбачено, що Орендар має право самостійно визначати і здійснювати напрямки господарської діяльності Підприємства в межах, визначеними установчими документами Орендаря.

Пунктом 6.3 Договору (в редакції Договору про зміни від 19.03.2019) передбачено право Орендаря з дозволу Орендодавця вносити зміни до складу орендованого майна підприємства, здійснювати його реконструкцію, технічне переозброєння та інші поліпшення, що зумовлюють підвищення його вартості. Отримання згоди Орендодавця на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна проводиться згідно з діючим законодавством України.

Для отримання згоди Орендодавця на здійснення поліпшень, відповідно до п. 4.3. Договору, Орендар має звертаєтеся до Орендодавця згідно з Порядком надання орендарю згоди орендодавця державного майна на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна, затвердженим Наказом ФДМ України від 25.05.2018 року №686.

Позивач вказує, що з метою покращення ефективності виробництва, ним заплановано проведення реконструкції орендованого майна шляхом прибудови будівлі складу за адресою: вул. Снайпера, 13, м. Охтирка Сумської області.

З вказаною метою, ТОВ «Брокенергія», у передбаченому нормативними актами порядку, розроблено та затверджено проектну документацію.

17.07.2020 Позивач звернувся до Відповідача з Клопотанням на отримання згоди орендодавця на реконструкцію об`єкта оренди (вих. №397 від 17.07.2020).

До вищезазначеного клопотання були додані: опис передбачуваних поліпшень при реконструкції Охтирської ТЕЦ та зведений кошторисний розрахунок вартості об`єкта будівництва; інформація про доцільність здійснення поліпшень орендованого майна (вих. №26/1.7-4.6-15168 від 16.06.2020); довідка балансоутримувача щодо вартості об`єкта оренди згідно з даними бухгалтерського обліку на початок поточного року; проектно-кошторисна документація; звіт за результатами експертизи кошторисної частини проектної документації на здійснення невід`ємних поліпшень.

У відповідь, листом від 28.07.2020 № 11-202-05510 Відповідач, посилаючись на ч. 6 ст. 21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 №157-ІХ, повідомив Позивача про неможливість погодження клопотання Позивача на здійснення реконструкції вищезазначеного майна.

Позивач зазначає, що умовами Договору не передбачено підстав для відмови Орендарю у погодженні здійснення реконструкції, технічного переоснащення та інших поліпшення орендованого майна. Так само не передбачено такої відмови і Порядком надання орендарю згоди орендодавця державного майна на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна. Зазначений Порядок встановлює певну процедуру, дотримання якої є необхідною умовою для отримання згоди Орендодавця на здійснення відповідних поліпшень.

Крім того, позивач звертає увагу на те, що:

- статтею 23 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» в редакції від 1992 року, передбачалось, що «орендар має право за погодженням з орендодавцем, якщо інше не передбачено договором оренди, за рахунок власних коштів здійснювати реконструкцію, технічне переоснащення, поліпшення орендованого майна».

_ вказаним законом не передбачалось будь-яких умов або випадків, які б могли бути підставами для відмови у погодженні клопотання на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна.

- процедура надання орендарю згоди орендодавця державного майна на здійснення реконструкції або інших невід`ємних поліпшень орендованого державного майна визначена Наказом ФДМ України від 25.05.2018 року №686, яким затверджено Порядком надання орендарю згоди орендодавця державного майна на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна, який є чинним по теперішній час.

- з 1 лютого 2020 року введено в дію новий Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 2019 року, яким було змінено порядок врегулювання відносини, пов`язані з передачею в оренду майна, що перебуває в державній та комунальній власності.

Серед іншого, запроваджено новий порядок передачі в оренду державного та комунального майна на конкурентних засадах у формі аукціонів або конкурсу.

Здійснення поліпшень та ремонту майна переданого в оренду, а також підстави для прийняття рішення про відмову у погодженні клопотання орендаря про здійснення невід`ємних поліпшень визначені статтею 21 вказаного Закону.

- попереднім законом проведення аукціонів не було передбачено, а отримання майна в оренду на конкурсі хоча і передбачалось але не було обов`язковою умовою, тобто законом були визначені випадки передачі майна в оренду без проведення конкурсу.

- за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно- правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце, (офіційне тлумачення частини першої статті 58 у Рішенні Конституційного Суду № 1-рп/99 від 09.02.99р.)

Таким чином, робить висновок позивач, оскільки Договір оренди № 098/97 від 08.10.1997 року (із змінами та доповненнями) цілісного майнового комплексу структурного підрозділу Державної акціонерної енергетичної компанії «Сумиобленерго» Підприємства Охтирські теплові мережі (Охтирська ТЕЦ) укладено у відповідності до вимог Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 №2269-ХІІ, яким передбачався інший порядок отримання в оренду державного та комунального майна та яким не було передбачено підстав для відмови у наданні згоди орендарю на здійснення невід`ємних поліпшень, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення ч. 6 ст. 21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-9 від 03.10.2019 року.

Позивач вважає, що РВ ФДМ України по Полтавській та Сумській областях порушено умови Договору оренди щодо погодження Орендодавцем здійснення Орендарем реконструкцію, технічне переоснащення та інші поліпшення орендованого майна, оскільки умовами Договору передбачено право Орендаря здійснювати поліпшення лише за згодою Орендодавця, а останній зобов`язаний надати таку згоду при мові дотримання Орендарем вимог Порядку надання орендарю згоди орендодавця державного майна на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна, яке затверджено Наказом ФДМ України від 25.05.2018 року №686.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд (1) визнати незаконною відмову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях у погодженні клопотання ТОВ «Брокенергія» на здійснення невід`ємних поліпшень, на підставі ч. 6 ст. 21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-9 від 03.10.2019 року; (2) зобов`язати Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях (36014, м. Полтава, вул. Небесної Сотні, 1/23, код 42769539) погодити Товариству з обмеженою відповідальністю «Брокенергія» (01024, м. Київ, вул. Антоновича, 26, оф.17, код 40050036) здійснення невід`ємних поліпшень орендованого за Договором оренди № 098/97 від 08.10.1997 року (із змінами та доповненнями) цілісного майнового комплексу структурного підрозділу Державної акціонерної енергетичної компанії «Сумиобленерго» Підприємства Охтирські теплові мережі (Охтирська ТЕЦ) за проектом «Реконструкція Охтирської ТЕЦ з переведенням одного існуючого енергетичного котла СТ. №1 типу ТС-35У з природнього газу на спалювання біомаси з прибудовою будівлі складу за адресою: вул. Снайпера, 13, м. Охтирка Сумської області, 42700».

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказав на наступні обставини:

- за своїм змістом договір оренди підпадає під правове регулювання норм глави 58 Цивільного кодексу України, параграфу 5 глави 30 Господарського кодексу України, а також положень Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

- беззаперечний обов`язок Орендодавця (Відповідача) щодо погодження клопотань орендарів про здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна ані умовами договору, ані положеннями чинного законодавства не передбачений.

- частиною 6 статті 21 Закону України Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлені правові підстави для отримання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень, а саме: за умови отримання майна в оренду за результатами проведення аукціону або конкурсу.

- право на оренду цілісного майнового комплексу структурного підрозділу ДАЕК «Сумиобленерго» підприємства Охтирські теплові мережі (Охтирська ТЕЦ), що знаходиться за адресою: вул. Снайпера, 13, с. Пристань, м. Охтирка, Сумська область, отримано Орендарем на позаконкурсній основі. Таким чином, керуючись ч. 6 ст. 21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та ураховуючи те, що Договір оренди від 08.10.1997 № 098/97 було укладено без проведення конкурсу, Відповідач правомірно не погодив клопотання Позивача на здійснення реконструкції орендованого майна.

Щодо твердження Позивача щодо неможливості застосування до спірних правовідносин положень ч. 6 ст. 21 Закону України» Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 № 157-ІХ, оскільки Договір укладено у відповідності до вимог Закону України від 10.04.1992 №2269-ХІІ, відповідач вважає їх безпідставними з урахуванням загальних принципів дії нормативно-правових актів в часі, а також факту погодження сторонами в п.10.10 Договору можливості застосування чинного законодавства України, вважаємо правомірними посилання Відповідача у листі від 27.07.2020 № 11-202-05510 на ч. 6 ст. 21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-ІХ від 03.10.2019.

Також, відповідач вважає, що Позивачем в даному спорі не вірно обрано спосіб захисту прав та законних інтересів, які передбачені Цивільним кодексом України, оскільки питання щодо надання згоди на здійснення реконструкції державного майна не може бути вирішено судом, оскільки вирішення цього питання покладено виключно на Відповідача.

При вирішенні справи судом досліджено докази, наявні у матеріалах справи.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.626, ст.627, ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України).

Оцінивши зміст даного договору з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором оренди, який підпадає під правове регулювання норм глави 58 Цивільного кодексу України, параграфу 5 глави 30 Господарського кодексу України, а також положень Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

При цьому, судом враховано, що Договір оренди № 098/97 від 08.10.1997 року укладений відповідно до вимог Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 №2269- XII.

Закон України Про оренду державного та комунального майна (№ 2269-XII від 10.04.1992) втратив чинність 01.02.2020.

Разом з тим, п. 10.10 Договору (в редакції Договору про зміни від 19.03.2019) встановлено, що взаємовідносини сторін, не врегульовані цим Договором, регулюються чинним законодавством України.

Матеріалами справи підтверджено, що Позивач звернувся до Відповідача з Клопотанням на отримання згоди орендодавця на реконструкцію об`єкта оренди 17.07.20 (вих. №397 від 17.07.2020), тобто на час проходження процедури отримання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна набрав чинності новий Закон України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 № 157-ІХ.

Згідно частини 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 157-ІХ від 03.10.2019 визнано таким, що втратив чинність, Закон України «Про оренду державного та комунального майна» №2269-ХІІ від 10.04.1992 з дня зведення в дію цього Закону, а саме з 1 лютого 2020 року.

За загальними принципами права дія нормативно-правового акту в часі починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Приймаючи до уваги загальні принципи дії нормативно-правових актів в часі, а також факт погодження сторонами в п.10.10 договору оренди № 6692-Н від 27.02.2019р. можливості застосування чинного законодавства України, суд зазначає про необхідність в даному випадку при дослідженні обставин проходження процедури отримання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна застосування положень Закону України Про оренду державного та комунального майна (№ 157-ІХ від 03.10.2019р.).

При цьому, суд зауважує, що умови Договору оренди від 08.10.1997 № 098/97 зберігають чинність до моменту закінчення строку дії договору, разом з тим, ця обставина жодним чином не обмежує застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-ІХ від 03.10.2019р.

Відповідно до ч.1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.ч.4-6 ст.21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) орендар може звернутися з клопотанням про отримання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень, якщо за розрахунками орендаря, підтвердженими висновком будівельної експертизи, його прогнозовані витрати на ремонт об`єкта оренди, за виключенням його витрат на виконання ремонтних робіт, що були зараховані згідно з частиною другою цієї статті, становитимуть не менш як 25 відсотків ринкової вартості об`єкта оренди, визначеної суб`єктом оціночної діяльності для цілей оренди майна станом на будь-яку дату поточного року.

Судом встановлено, що 17.07.20 Позивач звернувся до Відповідача з Клопотанням на отримання згоди орендодавця на реконструкцію об`єкта оренди.

Відповідно до пунктів 153, 158 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 червня 2020 р. № 483, визначено, що у разі встановлення додаткової умови оренди щодо виконання певних видів ремонтних робіт (поточного та/або капітального ремонту), реконструкції або реставрації об`єкта оренди в певній сумі протягом певного строку, під час оприлюднення оголошення про передачу майна в оренду надається згода на здійснення поточного та/або капітального ремонту орендованого майна, відповідно до цього пункту. Згода на здійснення ремонту, який дає право на зарахування витрат орендаря в рахунок орендної плати або згода на здійснення невід`ємних поліпшень надається орендарю відповідно до цього Порядку.

Рішення про надання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень державного майна приймає орендодавець за наявності письмової згоди балансоутримувача, а також згоди уповноваженого органу управління балансоутримувача у випадках, передбачених статутом чи положенням балансоутримувача, в порядку, встановленому Фондом державного майна України.

Рішення про надання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень комунального майна приймає представницький орган місцевого самоврядування чи визначені ним органи в порядку, встановленому відповідним представницьким органом місцевого самоврядування.

Балансоутримувач орендованого майна приймає рішення про відмову у погодженні клопотання орендаря про здійснення невід`ємних поліпшень, якщо майно перебуває у задовільному стані і не вимагає додаткових поліпшень для здійснення орендарем виду діяльності, передбаченого договором оренди, або якщо поліпшення можуть бути виконані в межах поточного ремонту.

Підставами для прийняття рішення про відмову у погодженні клопотання орендаря про здійснення невід`ємних поліпшень є: отримання орендарем майна в оренду без проведення аукціону або конкурсу; прийняття балансоутримувачем майна рішення, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до п. 2 Порядку надання орендарю згоди орендодавця державного майна на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна, який затверджений наказом Фонду державного майна України 25 травня 2018 року № 686 (далі - Порядок), процедура надання орендарю згоди орендодавця державного майна на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна включає такі етапи: подання заяви і пакета документів орендарем; розгляд заяви і документації орендаря; прийняття відповідного рішення.

Відповідно до п. 3 Порядку, для розгляду питання про надання згоди орендарю на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна орендар подає заяву і такі документи: опис передбачуваних поліпшень і кошторис витрат на їх проведення; інформацію про доцільність здійснення поліпшень орендованого майна; приписи органів пожежного нагляду, охорони праці (за їх наявності); довідку балансоутримувача про вартість об`єкта оренди згідно з даними бухгалтерського обліку на початок поточного року; завірену копію проектно-кошторисної документації, якщо інше не встановлено договором оренди; звіт за результатами експертизи кошторисної частини проектної документації на здійснення невід`ємних поліпшень.

Рішення про надання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень або про відмову у погодженні клопотання орендаря про здійснення невід`ємних поліпшень приймається відповідно до частини четвертої - шостої статті 21 Закону.

Відповідно до частини четвертої - шостої статті 21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) орендар може звернутися з клопотанням про отримання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень, якщо за розрахунками орендаря, підтвердженими висновком будівельної експертизи, його прогнозовані витрати на ремонт об`єкта оренди, за виключенням його витрат на виконання ремонтних робіт, що були зараховані згідно з частиною другою цієї статті, становитимуть не менш як 25 відсотків ринкової вартості об`єкта оренди, визначеної суб`єктом оціночної діяльності для цілей оренди майна станом на будь-яку дату поточного року.

Рішення про надання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень державного майна приймає орендодавець за наявності письмової згоди балансоутримувача, а також згоди уповноваженого органу управління балансоутримувача у випадках, передбачених статутом чи положенням балансоутримувача, в порядку, встановленому Фондом державного майна України.

Рішення про надання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень комунального майна приймає представницький орган місцевого самоврядування чи визначені ним органи в порядку, встановленому відповідним представницьким органом місцевого самоврядування.

Балансоутримувач орендованого майна приймає рішення про відмову у погодженні клопотання орендаря про здійснення невід`ємних поліпшень, якщо майно перебуває у задовільному стані і не вимагає додаткових поліпшень для здійснення орендарем виду діяльності, передбаченого договором оренди, або якщо поліпшення можуть бути виконані в межах поточного ремонту.

Підставами для прийняття рішення про відмову у погодженні клопотання орендаря про здійснення невід`ємних поліпшень є: отримання орендарем майна в оренду без проведення аукціону або конкурсу; прийняття балансоутримувачем майна рішення, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Рішення, що приймаються за результатами розгляду клопотання орендаря про здійснення поліпшень, ремонту майна, переданого в оренду, оприлюднюються протягом п`яти робочих днів з дня прийняття такого рішення згідно з Порядком передачі майна в

Наразі, з огляду на вищезазначене, беззаперечний обов`язок Орендодавця (Відповідача) щодо погодження клопотань орендарів про здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна ані умовами договору, ані положеннями чинного законодавства не передбачений.

Орендодавець наділений повноваженнями вирішувати необхідність проведення даних невід`ємних поліпшень в означеному випадку.

Як вже зазначалося вище, частиною 6 статті 21 Закону України Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлені правові підстави для отримання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень, а саме: за умови отримання майна в оренду за результатами проведення аукціону або конкурсу.

Право на оренду цілісного майнового комплексу структурного підрозділу ДАЕК «Сумиобленерго» підприємства Охтирські теплові мережі (Охтирська ТЕЦ), що знаходиться за адресою: вул. Снайпера, 13, с. Пристань, м. Охтирка, Сумська область, отримано Орендарем на позаконкурсній основі.

Таким чином, керуючись ч. 6 ст. 21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та ураховуючи те, що Договір оренди від 08.10.1997 № 098/97 було укладено без проведення конкурсу, суд дійшов висновку, що Відповідач правомірно не погодив клопотання Позивача на здійснення реконструкції орендованого майна.

Як вже зазначалось вище, Товариство з обмеженою відповідальністю «БРОКЕНЕРГІЯ» звернулося до суду з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях про (1) визнання незаконною відмову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях у погодженні клопотання ТОВ «Брокенергія» на здійснення невід`ємних поліпшень, на підставі ч. 6 ст. 21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-9 від 03.10.2019 року, (2) зобов`язання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях погодити Товариству з обмеженою відповідальністю «Брокенергія» здійснення невід`ємних поліпшень орендованого за Договором оренди № 098/97 від 08.10.1997 року (із змінами та доповненнями) цілісного майнового комплексу структурного підрозділу Державної акціонерної енергетичної компанії «Сумиобленерго» Підприємства Охтирські теплові мережі (Охтирська ТЕЦ) за проектом «Реконструкція Охтирської ТЕЦ з переведенням одного існуючого енергетичного котла СТ. №1 типу ТС-35У з природнього газу на спалювання біомаси з прибудовою будівлі складу за адресою: вул. Снайпера, 13, м. Охтирка Сумської області, 42700».

З огляду на викладене вище, суд дійшла висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім того, суд зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «БРОКЕНЕРГІЯ» обрало належний спосіб захисту, зважаючи на наступне.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 20 Господарського кодексу України, встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Згідно ч.2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, за приписами чинного законодавства, основною метою здійснення правосуддя є захист та відновлення порушеного права відповідної особи, яка звернулась до суду із відповідною позовною заявою.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Крім того Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц.

Згідно ч.4 ст. 5 Закону України «Про Фонд державного майна України» Фонд державного майна України у сфері оренди державного майна здійснює наступні повноваження:

- виступає орендодавцем цілісних (єдиних) майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств у процесі приватизації (корпоратизації), що перебувають у державній власності;

- здійснює контроль за надходженням до Державного бюджету України плати за оренду державного майна;

- проводить інвентаризацію, оцінку цілісних (єдиних) майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів, що передаються в оренду Фондом державного майна України, а також нерухомого майна та майна, що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств, утворених у процесі приватизації (корпоратизації), або виступає її замовником, укладає договори на проведення оцінки зазначеного майна та затверджує акти оцінки (висновки про вартість майна);

- здійснює контроль за використанням орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів, виконанням умов договорів оренди цілісних майнових комплексів державних підприємств;

- бере участь у здійсненні контролю за поверненням цілісних майнових комплексів державних підприємств до сфери управління уповноважених органів управління після закінчення строку дії договорів оренди.

Як вже зазначалось вище, ч.4. ст.21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що рішення про надання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень державного майна приймає орендодавець за наявності письмової згоди балансоутримувача, а також згоди уповноваженого органу управління балансоутримувача у випадках, передбачених статутом чи положенням балансоутримувача, в порядку, встановленому Фондом державного майна України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Із матеріалів справи вбачається, що Відповідач виконує функції орендодавця за Договором оренди від 08.10.1997 № 098/97 у відповідності до повноважень, визначених п. 5 Положення про Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 31.01.2019 №83.

Отже, вирішення питання щодо погодження Товариству з обмеженою відповідальністю «Брокенергія» (01024, м. Київ, вул. Антоновича, 26, оф.17, код 40050036) здійснення невід`ємних поліпшень орендованого за Договором оренди № 098/97 від 08.10.1997 року покладено виключно на Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях.

Суд зауважує, що він не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, що належать до компетенції такого суб`єкта повноважень, оскільки такі дії виходять за межі повноважень суду, визначених положеннями Конституції України та Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги, що питання щодо надання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень державного майна не може бути вирішено судом, оскільки вирішення цього питання покладено виключно на відповідача, позовні вимоги про зобов`язання надати згоду Товариству з обмеженою відповідальністю «БРОКЕНЕРГІЯ» на проведення реконструкції державного майна, переданого в оренду за Договором оренди від 08.10.1997 № 098/97, не можуть вважатись належним та ефективним способом захисту, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії), від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Водночас вимога пункту 1 статті 6 названої Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позову покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 17.05.21

Суддя Киричук О.А.