РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.05.2021Справа № 902/1118/20

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "МІНЕРАЛ ГРУПП"
до1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничий комплекс "Камелот" 2) Державної служби геології та надр України 3) Товарної біржі "Українська енергетична біржа"
провизнання недійсним договору
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:

від позивача: Пономаренко Д.Ю. - представник за довіреністю;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: Коломієць Н.М. - представник за довіреністю;

від відповідача-3: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мінерал Групп" звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничий комплекс "Камелот", Державної служби геології та надр України та Товарної біржі "Українська енергетична біржа" про:

- визнання недійсним договору купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами № 2/4-20 від 13.08.2020, укладеного між Державною службою геології та надр України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничий комплекс "Камелот";

- застосування правових наслідків недійсності правочину, передбачених ст. 216 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ухвали Господарського суду Вінницької області від 23.11.2020 позовну заяву направлено за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу від 15.12.2020 позов передано на розгляд судді Підченку Ю.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2020 вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

05.01.2021 через канцелярію суду від позивача надійшли документи про усунення недоліків, які містять уточнену позовну заяву у прохальній частині якої позивач залишає одну позовну вимогу та просить:

- визнання недійсним договору купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами № 2/4-20 від 13.08.2020, укладеного між Державною службою геології та надр України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничий комплекс "Камелот".

Крім того, до заяви про усунення недоліків позивач долучив клопотання про вжиття заходів забезпечення позову відповідно до якого просить забезпечити позов шляхом заборони використовувати в будь-яких цілях Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничий комплекс "Камелот" родовищ Озаринецької ділянки піску, а також будь-яких інших родовищ піску та піщано-галькового матеріалу, що знаходяться у Могилів-Подільському районі Вінницької області та/або частково або повністю накладаються на межі ділянки Вендичанського родовища, що знаходиться у Могилів-Подільському районі Вінницької області до набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 18.01.2021 відкрито провадження у справі № 902/1118/20, вирішено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 26.02.2021.

11.02.2021 через загальний відділ діловодства суду від відповідача-2 надійшов письмовий відзив на позовну заяву.

25.02.2021 до суду звернувся позивач з письмовою заявою про проведення підготовчого засідання за відсутності представника позивача.

Позичав, відповідачі -1, -3 явку уповноважених представників у підготовче судове засідання 26.02.2021 не забезпечили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник відповідача-2 заперечив проти вжиття заходів забезпечення позову та долучив до справи додаткові докази.

Заслухавши доводи представника відповідача-2, з огляду на наявні в матеріалах справи фактичні дані, суд вирішив відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, про що вказано у відповідній ухвалі.

Враховуючи наявні в матеріалах справи фактичні дані, неявку представників позивача та відповідачів -1,-3, суд дійшов висновку про відкладення підготовчого судового засідання відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України на 02.04.2021 та продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів.

19.03.2021 через загальний відділ діловодства суду від ТОВ "ВК "Камелот" надійшов письмовий відзив на позов.

Крім того, 29.03.2021 до суду від Державної служби геології та надр України надійшла заява про поновлення строку для подання доказів - Наказу Держгеонадр № 185 від 28.05.2020, витягу з сайту Держгеонадр.

Сторони явку уповноважених представників у підготовче судове засідання 02.04.2021 не забезпечили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Судом розглянуто заяву відповідача-2 про поновлення строку для подання доказів та вирішено її задовольнити з огляду на наступне.

Для забезпечення всебічності та повноти судового розгляду існує необхідність долучення до матеріалів справи наказу Держгеонадр № 185 від 28.05.2020 та витягу із сайту Держгеонадр, врахування їх при вирішенні справи, що є гарантією дотримання права на судовий захист, встановлений Конституцією України та чинними нормативно-правовими актами.

З огляду на те, що в підготовчому засіданні 02.04.2021 здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 14.05.2021.

Безпосередньо в судовому засіданні 14.05.2021 представник позивача надав усні пояснення та наполягав на задоволенні заявленого позову.

Представник відповідача-2 проти позовних вимог заперечив та навів доводи на підтвердження своєї позиції у справі.

Відповідачі-1,3, явку уповноважених представників не забезпечили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 14.05.2021 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На підтвердження заявленого позову позивач стверджує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Мінерал Груп" з 18.10.2019 здійснює діяльність з геологічного вивчення Вендичанського родовища Північної ділянки піску у Могилів-Подільському районі Вінницької області (Вендичанського родовища) за формою № 3 гр, які зареєстровані Держгеонадра України під державним реєстраційним номером У-19-457/1.

28.07.2020 позивачу стало відомо про порушення , які виникли у зв`язку із проведенням Державною службою геології та надр України (як замовником аукціону), тому ним відправлено заяву № 27.07.2020/01 від 27.07.2020 з вимогою про зняття з торгів (аукціону) з продажу спеціального дозволу на користування надрами так званої "Озаринецької ділянки" (геологічне вивчення, у тому числі дослідно-промислова розробка піску та піщано-галькового матеріалу терміном 5 років), розміщеного в системі електронних торгів "Прозорро.Продажі" з ідентифікатором UA-PS-2020-05-29-000124-3 (https://prozorro.sale/auction/UA-PS-2020-05-29-000124-3), підставою для зняття лоту з аукціону була наявність недостовірних даних в оголошенні (в документі "Пакет АД Озаринецька ділянка.pdf"), однак, у задоволенні вказаної заяві відповідач-1 відмовив обґрунтовуючи це наявністю права на проведення аукціону.

13.08.2020 між Державною службою геології та надр України (як продавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничий комплекс "Камелот" (як переможцем аукціону) укладено договір купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні з метою геологічного вивчення піску та піщано-галькового матеріалу, у тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення Озаринецької ділянки, яка знаходиться в Могилів-Подільському районі Вінницької області, за умовами якого сторони визнають свої права та обов`язки згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 17.10.2018 № 848 "Про реалізацію експериментального проекту із запровадження проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами шляхом електронних торгів" та від 30.05.2011 № 615 "Про затвердження Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами", і керуються їх положеннями та положеннями законодавства України під час виконання цього договору.

У п. 2.1. вказаного договору сторони погодили предмет договору та встановили, що на аукціоні, який відбувся 17.07.2020 за результатами проведення торгів переможець аукціону зобов`язується за суму коштів, визначену в протоколі проведення електронного аукціону від 17.07.2020 № UA-PS-2020-05-29-000124-3, згідно з яким покупець визнаний переможцем аукціону, придбати у продавця спеціальний дозвіл на користування надрами з метою геологічного вивчення піску та піщано-галькового матеріалу, у тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення Озаринецької ділянки, яка знаходиться в Могилів-Подільському районі Вінницької області. Строк дозволу 5 років.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем-2 порушено вимоги щодо розміщення інформації про можливий продаж спеціальних дозволів на користування надрами, а оспорюваний правочин вчинений з помилкою щодо обставин, які мають істотне значення та має бути визнаний недійсним.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Державна служба геології та надр України є центральним органом виконавчої влади, який наділений функціями для забезпечення реалізації державної політики у сфері надрокористування та діє відповідно до Положення про Державну службу геології та надр України, затвердженого Постановою КМУ від 30.12.2015 № 1174 (далі також - Положення).

Відповідно до п. 4 Положення, Держгеонадра відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, але не виключно: веде державний облік родовищ, запасів і проявів корисних копалин; державний баланс запасів корисних копалин; державний кадастр родовищ і проявів корисних копалин; державний облік підземних вод та водного кадастру; каталог відомостей про геологічну інформацію; видає в установленому порядку спеціальні дозволи на користування надрами, (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами), розпоряджається геологічною інформацією в установленому порядку та ін.

Згідно зі ст. 16 Кодексу України про надра встановлено, що Спеціальні дозволи на користування надрами надаються переможцям аукціонів, крім випадків, визначених Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, або Радою Міністрів Автономної Республіки Крим щодо розробки родовищ корисних копалин місцевого значення території Автономної Республіки Крим.

Порядок проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами та порядок їх надання встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Процедура надання дозволів на користування надрами регулюється Порядком надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 р. №651, яким визначено, що дозволи надаються Держгеонадрами переможцям аукціонів з їх продажу (п.2 Порядку).

Крім того, процедура проведення аукціонів регламентована Тимчасовим порядком реалізації експериментального проекту із запровадження проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами шляхом електронних торгів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2018 року №848 (далі - Тимчасовий порядок).

Як вказує відповідач-2, між Держгеонадрами (замовник аукціону) та Товарною біржею "Українська енергетична біржа" (організатор аукціону) укладено договір про проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами шляхом електронних торгів.

Пунктом 9 Тимчасового порядку встановлено, що оголошення про проведення аукціону розміщується Держгеонадрами у системі електронних торгів з продажу дозволів та на офіційному веб-сайті Держгеонадр протягом 10 робочих днів з дня затвердження відповідно до п. 6 цього Порядку переліку ділянок надр та прийняття рішення про проведення аукціону.

Відповідно до Наказу № 185 від 18.05.2020, зокрема, затверджено перелік ділянок надр, спеціальні дозволи на користування якими планується виставити на аукціон з продажу спеціальних дозволів на користування надрами шляхом електронних торгів, згідно з додатком № 1 до цього наказу.

Як стверджує відповідач-2, Державною службою геології та надр України розміщено оголошення про проведення аукціону UA-PS-2020-05-29-000124-3 у системі електронних торгів з продажу дозволів повністю у відповідності з вимогами Тимчасового порядку. Після розміщення оголошення у системі електронних торгів з продажу дозволів про проведення аукціону Державна служба геології та надр України не має жодного впливу на процедуру та результати такого аукціону.

Згідно з наявним у матеріалах справи скріншотом з веб-сайту Державної служби геології та надр України, оголошення про проведення аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами Озаринецької ділянки шляхом електронних торгів розміщено 01.06.2020, тобто з дотриманням вимог п. 9 Тимчасового порядку.

Отже, суд дійшов висновку, що посилання позивача на порушення відповідачем-2 підпункту 3 пункту 8 Порядку № 615 та п. 9 Тимчасового порядку є необґрунтованими, а Державна служба геології та надр України діяла в межах повноважень, передбачених чинним законодавством.

Стосовно посилань позивача на порушення при визначенні місця розташування Озаринецької ділянки, географічні межі якої не повинні відповідати географічним межам Вендичанського родовища Північної ділянки піску у Могилів-Подільському районі Вінницької області та вчинення спірного правочину особою, яка помилилася щодо обставин, які мають істотне значення суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Виходячи зі змісту приписів статей 15, 16, 215 Цивільного кодексу України (надалі також ЦК України), кожна особа має право на захист, в тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та може виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав в інших осіб.

Суди повинні враховувати, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 поняття "порушене право", за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом як порушеного права, так і охоронюваного законом інтересу, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Близька за змістом правова позиція щодо обґрунтування порушеного права викладена в мотивувальній частині постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 9901/14/20 (пункт 19), від 15.04.2020 у справі № 9901/580/19 (пункт 21), від 11.03.2020 у справі № 9901/590/19 (пункт 16) та в постановах Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 820/3018/17 (абзац 27), від 13.05.2020 у справі № 826/12446/18 (пункт 38).

Правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, які не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як "заінтересовані особи" (статті 215, 216 ЦК України).

Отже, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав, тобто особа має обґрунтувати юридичну зацікавленість щодо наявності/відсутності цивільних прав.

Правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), згідно зі статтею 227 ЦК України є оспорюваним. Вимоги про визнання такого правочину недійсним можуть заявлятися як сторонами правочину, так і будь-якою заінтересованою особою, в разі, якщо таким правочином порушено її права чи законні інтереси, а також органами державної влади, які відповідно до закону здійснюють контроль за видом діяльності, яка потребує ліцензування.

Відповідно до положень ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним і у разі встановлення судом певних обставин може бути визнаний недійсним. Водночас при вирішенні такого спору слід ураховувати, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

У разі якщо сторона спірного правочину була обізнана або не могла не бути обізнана стосовно обставин, щодо яких стверджує про наявність помилки, це виключає застосування наведених норм статті 229 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 911/1171/18, від 04.06.2019 у справі № 910/9070/18.

Позивач наголошує на тому, що при співставленні географічних координат Вендичанського родовища Північної ділянки піску у Могилів-Подільському районі Вінницької області та заявлених географічних координат Озаринецької ділянки виявилося співпадіння крайніх точок.

У той же час, за твердженнями позивача, замовник у файлі електронного аукціону при встановленні та описі місця географічного розташування Озаринецької ділянки вказано на наукову працю "Державна геологічна карта України м-б 1:200 000. Волино-Подільська серія.

Згідно зі ст. 13 Кодексу України "Про надра" (надалі також - КУпН) користувачами надр можуть бути підприємства, установи, організації, громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи.

Статтею 14 КУпН визначено види користування надрами, серед яких передбачено надання надр у користування для геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення.

Відповідно до ст. 19 КУпН надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр.

Приписами статті 20 КУпН передбачено, що для геологічного вивчення, в тому числі для дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення, надра надаються у користування без надання гірничого відводу після одержання спеціального дозволу на геологічне вивчення надр.

Спеціальні дозволи на користування надрами надаються переможцям аукціонів, крім випадків, визначених Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, або Радою Міністрів Автономної Республіки Крим щодо розробки родовищ корисних копалин місцевого значення на території Автономної Республіки Крим.

З метою забезпечення нормативно-правового регулювання державної реєстрації робіт і досліджень, пов`язаних із геологічним вивченням надр, Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 14.06.2013 № 263 було затверджено "Порядок державної реєстрації робіт і досліджень, пов`язаних із геологічним вивченням надр, що додається", який установлює єдину процедуру державної реєстрації робіт і досліджень, пов`язаних із геологічним вивченням надр (далі - РДГВН), з метою запобігання їх дублюванню при подальшому вивченні геологічної будови надр, виявленні та оцінці запасів і якості корисних копалин, дослідженні екологічного стану геологічного середовища, з`ясуванні гірничотехнічних, гідрогеологічних та інших умов розробки родовищ корисних копалин і використання надр для цілей, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин.

Державну реєстрацію РДГВН здійснює Державна служба геології та надр України відповідно до вимог цього Порядку шляхом проставлення відтиску штампа на переліку об`єктів робіт та досліджень з геологічного вивчення надр за формою № 3-гр (далі - Перелік РДГВН) згідно з додатком до цього Порядку та внесення запису в журнал державної реєстрації робіт і досліджень, пов`язаних із геологічним вивченням надр.

Відповідно до п. 1.4. вказаного Порядку, державній реєстрації підлягають РДГВН, що проводяться на основі:

- діючого спеціального дозволу на користування надрами;

- затвердженого в установленому порядку пооб`єктного плану виконавця РДГВН;

- висновку щодо доцільності розподілу раніше затверджених запасів корисних копалин родовища (ділянки) на окремі об`єкти надрокористування, затвердженого в установленому порядку.

На підтвердження права здійснювати геологічне вивчення Вендичанського родовища Північної ділянки піску у Могилів-Подільському районі Вінницької області позивач посилається на форму № 3гр, а також надає Технічне завдання; Ситуаційний план, Експертний висновок № 04/19 щодо доцільності виконання розподілу раніше затверджених Вендичанського родовища, геолого-економічної оцінки виділеної Північної ділянки піску, що знаходиться у Могилів Подільському районі Вінницької області.

З наданого позивачем листа № 05/305-3428 від 23.10.2019 вбачається, що Державне науково-виробниче підприємство "Державний інформаційний геологічний фонд України" за дорученням Державної служби геології та надр повідомило, що подані реєстраційні документи на роботи та дослідження з геологічного вивчення надр зареєстровані Держгеонадра України під державним реєстраційним номером У-19-457/1.

У той же час, жодних відомостей про наявність у позивача спеціального дозволу на геологічне вивчення Вендичанського родовища Північної ділянки піску у Могилів-Подільському районі Вінницької області до матеріалів справи долучено не було та не доведено належними та допустимими доказами, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Мінерал Груп" правильно визначено місце розташування земельної ділянки на яку він мав намір отримати дозвіл на користування надрами.

Натомість, відповідач-1 отримав спеціальний дозвіл на користування надрами Озаринецької ділянки в установленому чинним (на час проведення аукціону) законодавством порядку.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом фактичні обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявленого позову в повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно наявності підстав для відмови у задоволені позову не спростовує.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "МІНЕРАЛ ГРУПП" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничий комплекс "Камелот" відмовити.

2. У задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "МІНЕРАЛ ГРУПП" до Державної служби геології та надр України відмовити.

3. У задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "МІНЕРАЛ ГРУПП" до Товарної біржі "Українська енергетична біржа" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде складено та підписано 24.05.2021 року.

Суддя Ю.О.Підченко