РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2021Справа № 910/4034/21
Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства «КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС» (01030, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЛЕОНТОВИЧА, будинок 6)
до проОбслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив автолюбителів «ДНІПРОВСЬКИЙ» (02218, місто Київ, ВУЛИЦЯ ПЕТРА ВЕРШИГОРИ, будинок 2) стягнення заборгованості у розмірі 179 326 грн. 77 коп.
Представники: без повідомлення представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Комунальне підприємство «КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив автолюбителів «ДНІПРОВСЬКИЙ» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 179 326 грн. 77 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов`язань за Договором про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП-2017-12/102 від 15.12.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2021 року відкрито провадження у справі №910/4034/21, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З метою повідомлення Сторін про розгляд справи Судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 19.03.2021 року була направлена на адреси Сторін рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення 23.03.2021 року, 24.03.2021 уповноваженим особам Позивача та поверненням на адресу суду поштового конверту у зв`язку з іншими причинами, надісланого на адресу Відповідача.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, місцезнаходженням Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив автолюбителів «ДНІПРОВСЬКИЙ» є 02218, місто Київ, ВУЛИЦЯ ПЕТРА ВЕРШИГОРИ, будинок 2.

Суд зазначає, що Ухвала Господарського суду міста Києва у справі №910/4034/21 була направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив автолюбителів «ДНІПРОВСЬКИЙ», зазначену на веб-сайті Міністерства юстиції України.

Відповідно до статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що Відповідач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

15.12.2017 року між Комунальним підприємством «КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС» (Сторона -1) та Обслуговуючим кооперативом «Гаражний кооператив автолюбителів «ДНІПРОВСЬКИЙ» (Сторона - 2) було укладено Договір про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП - 2017-12/102, відповідно до умов якого Сторона-1 передає за плату Стороні-2 право на організацію та експлуатацію 117 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 13 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: Дніпровський район, вул. Микільсько - Слобідська, 6/2, в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва, а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту. (а.с.8-12)

Згідно з п.1.3 Договору фіксовані місця для паркування вважаються переданими в експлуатацію Сторони-2 з моменту набрання чинності Договору.

Загальна сума щомісячних платежів Сторони-2 Стороні -1 по Договору визначена у Графіку платежів (Додаток 1 до даного Договору). (п.3.2 Договору)

У п.3.3 Договору зазначено, що розрахунок за цим Договором здійснюється шляхом оплати Стороною-2 Стороні-1 у розмірі 100% місячного платежу не пізніше 20 числа поточного місяця відповідно до Графіку платежів (Додаток 1 до даного Договору).

Відповідно до п.3.4 Договору Сторона-1 зобов`язана не пізніше 5 числа місяця, наступного за звітним, підготувати в 2 примірниках Акт приймання - передачі наданих послуг. Сторона - 1 надсилає 2 примірника Акту приймання - передачі наданих послуг Стороні-2 шляхом поштового відправлення на адресу Сторони-2, яка вказана у Договорі. Сторони дійшли згоди, що в цьому випадку Акт приймання - передачі наданих послуг вважається належним чином переданим Стороні-1 та прийнятим Стороною-2. Сторона-2 зобов`язана протягом 5 робочих днів з дня прийняття Акту приймання - передачі наданих послуг підписати його та повернути Стороні-1 один примірник акту.

У п.3.5 Договору визначено, що якщо в установлений строк Сторона-1 не одержить підписаний Акт приймання - передачі наданих послуг або мотивовану відмову від його підписання, послуги вважаються прийнятими без зауважень.

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що у разі порушення Строною-2 строків здійснення оплати, встановлених Договором, Сторона-1 набуває право вимоги у Сторони-2 сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожний день прострочення від суми несплати.

Цей Договір вступає в силу з 01.01.2018 р. і діє до 31.12.2020 р. (п.6.1 Договору)

Якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії Договору жодна із Сторін не попередить письмово іншу Сторону про свій намір припинити дію Договору, його дія автоматично продовжується на 1 календарний рік. (п.6.3 Договору)

Угодою №03 від 24.02.2020 року про розстрочення боргу щодо Договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП - 2017-12/102 від 15.12.2017 року Сторони домовились, що Сторона-2 є боржником перед Стороною-1 за період травень 2019 - лютий 2020 на загальну суму 200437 грн. 68 коп., в рахунок погашення заборгованості Сторона- 2 зобов`язується перерахувати на рахунок Сторони-1 грошові кошти згідно з графіком. (а.с.13-14)

Пунктом 3 Угоди №03 від 24.02.2020 року про розстрочення боргу щодо Договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП - 2017-12/102 від 15.12.2017 року Сторони передбачили, що у разі неналежного виконання зобов`язань, передбачених п.2 Угоди, Сторона-2 зобов`язується сплатити Стороні-1 пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми, передбаченої в п.1 цієї угоди за кожен день прострочення, а за прострочення строку виконання зобов`язання понад 10 календарних днів, додатково сплачує штраф у розмірі 7% від несплаченої суми, передбаченої п.1 Угоди.

08.07.2020 року Позивач надіслав на адресу Відповідача лист №053/05-2490 з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 298931 грн. 61 коп., що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 08.07.2020 р., фіскального чеку, списку згрупованих відправлень. (а.с.15-20)

Листом №053/05-1019 від 02.03.2021 року Позивач надіслав на адресу Відповідача повторно на підпис акти надання послуг за період січень 2020 р. - лютий 2020 р., липень 2020 р. - грудень 2020 р., що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 02.03.2021 р., фіскального чеку, списку згрупованих відправлень. (а.с.45-57)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідачем не була здійснена оплата за надані послуги за період з травня 2019 р. - лютий 2020 р. та за період липень 2020 р. - грудень 2020 р. у повному обсязі. Таким чином, заборгованість Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив автолюбителів «ДНІПРОВСЬКИЙ» перед Позивачем складає 161 546 грн. 89 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд також стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив автолюбителів «ДНІПРОВСЬКИЙ» інфляційні у розмірі 5454 грн. 57 коп., 3% річних у розмірі 2168 грн. 33 коп., пеню у розмірі 8633 грн. 94 коп., штраф розмірі 1513 грн. 04 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Комунального підприємства «КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП - 2017-12/102 від 15.12.2017 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Угодою №03 від 24.02.2020 року про розстрочення боргу щодо Договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП - 2017-12/102 від 15.12.2017 року Сторони домовились, що Сторона-2 є боржником перед Стороною-1 за період травень 2019 - лютий 2020 на загальну суму 200 437 грн. 68 коп., в рахунок погашення заборгованості Сторона- 2 зобов`язується перерахувати на рахунок Сторони-1 грошові кошти згідно з графіком. (а.с.13-14)

Судом встановлено, що на виконання умов Угоди №03 від 24.02.2020 року про розстрочення боргу щодо Договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП - 2017-12/102 від 15.12.2017 року Обслуговуючим кооперативом «Гаражний кооператив автолюбителів «ДНІПРОВСЬКИЙ» було сплачено на рахунок Комунального підприємства «КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС» грошові кошти у загальному розмірі 178 062 грн. 29 коп., що підтверджується копіями платіжними дорученнями. (а.с.58-63)

Таким чином, заборгованість Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив автолюбителів «ДНІПРОВСЬКИЙ» перед Позивачем за Угодою №03 від 24.02.2020 року про розстрочення боргу щодо Договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП - 2017-12/102 від 15.12.2017 року становить 22 375 грн. 29 коп., проте оскільки Позивачем зазначено про наявність заборгованості у розмірі 21 614 грн. 89 коп., Суд розглядає позовні вимоги в межах заявлених Позивачем.

В матеріалах справи наявні Акти надання послуг за Договором про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП - 2017-12/102 від 15.12.2017 року за липень 2020 року №6206 від 31.07.2020 року на суму 23 575 грн. 50 коп., за серпень 2020 року №6987 від 31.08.2020 року на суму 23 575 грн. 50 коп., за вересень 2020 року №7954 від 30.09.2020 року на суму 22 815 грн. 00 коп., за жовтень 2020 року №8816 від 31.10.2020 року на суму 23 575 грн. 50 коп., за листопад 2020 року №9718 від 30.11.2020 року на суму 22 815 грн. 00 коп., за грудень 2020 року №10594 від 31.12.2020 року на суму 23 575 грн. 50 коп., а загалом на суму в розмірі 139 932 грн. 00 коп. (а.с.50-55)

Вказані акти надання послуг за Договором про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП - 2017-12/102 від 15.12.2017 року на загальну суму в розмірі 139 932 грн. 00 коп. підписані в односторонньому порядку Позивачем та скріплені його печаткою.

Відповідно до п.3.4 Договору Сторона-1 зобов`язана не пізніше 5 числа місяця, наступного за звітним, підготувати в 2 примірниках Акт приймання - передачі наданих послуг. Сторона - 1 надсилає 2 примірника Акту приймання - передачі наданих послуг Стороні-2 шляхом поштового відправлення на адресу Сторони-2, яка вказана у Договорі. Сторони дійшли згоди, що в цьому випадку Акт приймання - передачі наданих послуг вважається належним чином переданим Стороні-1 та прийнятим Стороною-2. Сторона-2 зобов`язана протягом 5 робочих днів з дня прийняття Акту приймання - передачі наданих послуг підписати його та повернути Стороні-1 один примірник акту.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП - 2017-12/102 від 15.12.2017 року Позивач листом №053/05-1019 від 02.03.2021 року надіслав на адресу Відповідача на підпис акти надання послуг за період січень 2020 р. - лютий 2020 р., липень 2020 р. - грудень 2020 р., що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 02.03.2021 р., фіскального чеку, списку згрупованих відправлень. (а.с.45-57)

У п.3.5 Договору визначено, що якщо в установлений строк Сторона-1 не одержить підписаний Акт приймання - передачі наданих послуг або мотивовану відмову від його підписання, послуги вважаються прийнятими без зауважень.

Враховуючи те, що матеріали справи не містять мотивованої відмови Відповідача від підписання Актів надання послуг за період липень 2020 р. - грудень 2020 р., Суд приходить до висновку, що відповідно до умов п.3.5 Договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП - 2017-12/102 від 15.12.2017 року вказані послуги вважаються прийнятими Стороною-2 без зауважень.

За таких підстав, на виконання умов Договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП - 2017-12/102 від 15.12.2017 року Позивач надав право на експлуатацію фіксованих місць паркування, а Відповідач в свою чергу прийняв вказані послуги за період липень 2020 р. - грудень 2020 р. на загальну суму в розмірі 139 932 грн. 00 коп.

Таким чином, заборгованість Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив автолюбителів «ДНІПРОВСЬКИЙ» перед Комунальним підприємством «КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС» за Договором про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП - 2017-12/102 від 15.12.2017 року та Угодою №03 від 24.02.2020 року становить 161 546 грн. 89 коп.

Проте, Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Комунальному підприємству «КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС» в розмірі 161 546 грн. 89 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату наданих та прийнятих послуг в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 161 546 грн. 89 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 16.03.2020 р. по 01.03.2021 р. у розмірі 2 168 грн. 33 коп. та інфляційні за загальний період прострочки квітень 2020 р. - січень 2021 р. у розмірі 5 464 грн. 57 коп.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем сплати за надані послуги за загальний період прострочки з 16.03.2020 р. по 01.03.2021 р. у розмірі 2 168 грн. 33 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв`язку з невірним розрахунком Позивача. Так, Позивачем не враховано, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України). Таким чином, до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає 3% річних за загальний період прострочки з 16.03.2020 р. по 01.03.2021 р. у розмірі 2 165 грн. 43 коп.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року)

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України №11/1-5/73 від 13.02.2009р. також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997р., відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату №265 від 27.07.2007р. «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін», відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться «ланцюговим» методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 924/312/18 від 13.02.2019 р., у справі № 910/5625/18 від 24.04.2019 р., у справі №910/21564/16 від 10.07.2019 р.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання в зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, за загальний період прострочки квітень 2020 р. - січень 2021 р. у розмірі 5 464 грн. 57 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв`язку з невірним розрахунком Позивача. Так, Позивачем не враховано, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України). Також при здійсненні розрахунку інфляційних, Позивач не врахував, що інфляційні за своєю правовою природою є збільшенням суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов`язання з причини девальвації грошової одиниці України, яка визначається офіційними державними органами за результатами економічних процесів в конкретний місяць, тобто є помісячним індексом. Крім того, Позивач, при розрахунку інфляційних не врахував, що одночасно з інфляцією може мати місце і дефляція, тобто зменшення, яка також має бути врахована при розрахунку даної вимоги, наданої до суду, оскільки Позивачем заявлені в позові вимоги про застосування до відповідача норм ст. 625 Цивільного кодексу України не за визначений окремий місяць прострочки в цілому, а за період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов`язання за кожним актом окремо за певний період часу з моменту виникнення прострочки до моменту фактичної оплати. Таким чином, з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню інфляційні за загальний період прострочки квітень 2020 р. - січень 2021 р. у розмірі 5 361 грн. 76 коп.

Крім того, Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 16.03.2020 р. по 01.03.2021 р. у розмірі 8 633 грн. 94 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року)

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що у разі порушення Строною-2 строків здійснення оплати, встановлених Договором, Сторона-1 набуває право вимоги у Сторони-2 сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожний день прострочення від суми несплати.

Пунктом 3 Угоди №03 від 24.02.2020 року про розстрочення боргу щодо Договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП - 2017-12/102 від 15.12.2017 року Сторони передбачили, що у разі неналежного виконання зобов`язань, передбачених п.2 Угоди, Сторона-2 зобов`язується сплатити Стороні-1 пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми, передбаченої в п.1 цієї угоди за кожен день прострочення.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв`язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов`язання з 16.03.2020 р. по 01.03.2021 р. у розмірі 8 633 грн. 94 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв`язку з невірним розрахунком Позивача. Так, Позивачем не враховано, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України). Таким чином, до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає пеня за загальний період прострочки з 16.03.2020 р. по 01.03.2021 р. у розмірі 8 585 грн. 10 коп.

Також Позивач просив суд стягнути з Відповідача 10% штрафу на підставі п.3 Угоди №03 від 24.02.2020 року у розмірі 1 513 грн. 04 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Згідно з частинами 1, 4 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з нормами ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому Суд зазначає, що розуміння господарських санкцій у Господарському кодексі України є дещо ширшим поняття цивільно-правової неустойки. Під штрафними санкціями тут розуміються також і грошові суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності. Неустойка в розумінні ст. 549 Цивільного кодексу України - це спосіб забезпечення та санкція за порушення саме приватноправових (цивільно-правових) зобов`язань.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Крім того, Суд звертає увагу, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №917/194/18, від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17.

Пунктом 3 Угоди №03 від 24.02.2020 року про розстрочення боргу щодо Договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП - 2017-12/102 від 15.12.2017 року Сторони передбачили, що за прострочення строку виконання зобов`язання понад 10 календарних днів, додатково сплачує штраф у розмірі 7% від несплаченої суми, передбаченої п.1 Угоди.

Суд, перевіривши розрахунок 10% штрафу на підставі п.3 Угоди №03 від 24.02.2020 року у розмірі 1 513 грн. 04 коп., прийшов до висновку, що вказані позовні вимоги Позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Таким чином, з Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив автолюбителів «ДНІПРОВСЬКИЙ» на користь Комунального підприємства «КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 161 546 грн. 89 коп., 3% річних у розмірі 2 165 грн. 43 коп., інфляційні у розмірі 5 361 грн. 76 коп., пеня у розмірі 8 585 грн. 10 коп., штраф у розмірі 1 513 грн. 04 коп.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ

1. Позов Комунального підприємства «КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив автолюбителів «ДНІПРОВСЬКИЙ» (02218, місто Київ, ВУЛИЦЯ ПЕТРА ВЕРШИГОРИ, будинок 2, Ідентифікаційний код юридичної особи 22870782) на користь Комунального підприємства «КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС» (01030, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЛЕОНТОВИЧА, будинок 6, Ідентифікаційний код юридичної особи 35210739) заборгованість у розмірі 161 546 (сто шістдесят одна тисяча п`ятсот сорок шість) грн. 89 коп., 3% річних у розмірі 2 165 (дві тисячі сто шістдесят п`ять) грн. 43 коп., інфляційні у розмірі 5 361 (п`ять тисяч триста шістдесят одна) грн. 76 коп., пеню у розмірі 8 585 (вісім тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 10 коп., штраф у розмірі 1 513 (одна тисяча п`ятсот тринадцять) грн. 04 (чотири) коп. та судовий збір у розмірі 2 687 (дві тисячі шістсот вісімдесят сім) грн. 58 (п`ятдесят вісім) коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 18 травня 2021 року.

Суддя О.В. Чинчин