РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.03.2021Справа № 910/12653/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., при секретарі судового засідання Стеренчук М.О., розглянувши в порядку загального провадження матеріали господарської справи

За позовом Керівника Черкаської місцевої прокуратури

в інтересах держави в особі

Відділу освіти Черкаської районної державної адміністрації 19615, Черкаська обл., Черкаський район, село Мошни, ВУЛИЦЯ СПАСО-ПРЕОБРАЖЕНСЬКА, будинок 14А

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія України" 01135, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЖИЛЯНСЬКА, будинок 97, ЛІТЕРА З

про визнання недійсними додаткових угод до договору про закупівлю, повернення безпідставно отриманих коштів в сумі 509 948,73 грн.

представники сторін:

прокурор: Синюк І.А.;

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Масленнікова Ю.О. - дов. № 27/12-2 від 27.12.2020.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Керівник Черкаської місцевої прокуратури звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Відділу освіти Черкаської районної державної адміністрації про визнання недійсними додаткових угод до договору закупівлі та повернення безпідставно отриманих коштів в сумі 509 948,73 грн.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на той факт, що внаслідок укладення між відповідачами за результатами публічних закупівель Договору про постачання природного газу № 3 від 17.03.2018 року, зокрема, додаткових угод № 1 від 24.01.2018 року, № 2 від 24.01.2018 року, № 3 від 02.02.2018 року, № 4 від 12.02.2018 року, № 5 від 19.03.2018 року, № 6 від 23.04.2018 року до нього, сторонами в порушення п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про державні закупівлі" було безпідставно збільшено ціну предмета закупівлі та зменшено обсяги постачання, у зв`язку з чим вказані правочини мають бути визнані недійсними на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України, з одночасним стягненням безпідставно сплачених на їх виконання коштів в сумі 509 948,73 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2019 року позовну заяву залишено без руху та встановлено керівнику Черкаської місцевої прокуратури строк для усунення недоліків позовної заяви.

Так, 22.10.2019 року через відділ діловодства суду від керівника Черкаської місцевої прокуратури надійшла заява № 161-13191 від 18.10.2019 року про усунення недоліків позовної заяви, розглянувши яку суд встановив, що недоліки позовної заяви, які зумовили залишення її без руху, позивачем усунено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2019 року, за результатами розгляду заяви про усунення недоліків позовної заяви, останню прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/12653/19, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, предмет доказування та ціну позову, господарським судом на підставі ч.3 ст. 12 ГПК України постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 13.11.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2019 року підготовче засідання відкладено на 12.12.2019 року.

У підготовчому засіданні 12.12.2019 року оголошено протокольну ухвалу про перерву у судовому засіданні на 24.12.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.12.2019 року задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія України" про зупинення провадження у справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/2385/18, провадження у справі № 910/12653/19 зупинено.

В подальшому 06.08.2020 року від Черкаської місцевої прокуратури надійшло клопотання про поновлення провадження у справі № 161-9076 вих. 20 від 28.07.2020 року та клопотання Прокуратури міста Києва № 08-290вих від 06.08.2020 року про поновлення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2020 року поновлено провадження у справі № 910/12653/19 та призначено підготовче засідання на 10.09.2020 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2020 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів з ініціативи суду та відкладено підготовче засідання на 15.10.2020 року.

Судове засідання, призначене на 15.10.2020 року, у зв`язку з перебування судді Селівона А.М. на лікарняному не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2020 року розгляд справи призначено на 02.12.2020 року.

В судовому засіданні 13.11.2020 року враховуючи те, що судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази, вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі № 910/12653/19 та початок розгляду справи по суті, судове засідання призначено на 27.01.2021 року.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 27.01.2021 року протокольно оголошено перерву на 24.02.2021 року.

Проте судове засідання, призначене на 24.02.2021 року у зв`язку з перебування судді Селівона А.М. на лікарняному не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2021 року розгляд справи по суті призначено на 17.03.2021 року.

Судом доведено до відома сторін, що до початку судового засідання від відповідача 11.11.2019 року надійшов відзив на позовну заяву № 713 від 08.11.2019 року разом з доказами направлення на адресу прокурора і позивача, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись на недоведеність прокурором факту недотримання вимог чинного законодавства в сфері публічних закупівель під час укладення сторонами додаткових угод до Договору. Зокрема, відповідач зазначає, що під час укладення додаткових угод № 1 від 24.01.2018 року, № 2 від 24.01.2018 року, № 3 від 02.02.2018 року, № 4 від 12.02.2018 року, № 5 від 19.03.2018 року, № 6 від 23.04.2018 року до Договору про постачання природного газу № 3 від 17.03.2018 року існували обставини, настання яких є підставою внесення змін до договору відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про державні закупівлі"; зміна ціни природного газу у бік збільшення за час, яка відбулась з дати подання відповідачем тендерної пропозиції 12.12.2017 року до дати укладення договору 17.01.2018 року, мала для відповідача наслідком фінансові збитки, для уникнення яких за заборони вносити зміни до цінової пропозиції ставилось питання про перегляд ціни товару у договорі; наявность умов для кожної зміни ціни предмета договору в бік збільшення підтверджена даними фактографічних довідок Торгово-промислової палати України щодо вартості природного газу на ринку України; ціна предмета договору змінена в межах 10%, встановлених п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про державні закупівлі", без перевищення ринкових цін на природний газ; ціна за одиницю товару неодноразово як збільшувалась так і зменшувалась, тому внесення змін не призвело до збільшення суми Договору. Крім того, відповідач стверджує про відсутність у прокурора повноважень на представицтво інтересів держави у спірних правовідносинах.

Від прокурора до початку судового засідання 21.11.2019 року надійшла відповідь на відзив разом з доказами направлення на адресу позивача та відповідача, в якій прокурор не погоджується з доводами відповідача та просить позовні вимоги задовольнити. Подані документи долучені судом до матеріалів справи.

До початку судового засідання від відповідача 09.12.2019 року надійшли доповнення до відзиву на позовну заяву № 801 від 05.12.2019 року разом з доказами направлення на адресу прокуратури та позивача, відповідно до яких відповідач стверджує про відсутність правових підстав для представництва інтерсів позивача з огляду на відсутність доказів невиконання позивачем функцій захисту майнових інтересів; 23.12.2019 року надійшли заперечення на відповідь на відзив № 805 від 19.12.2019 року разом з доказами направлення на адресу прокуратури та позивача. Подані доповнення до відзиву долучені судом до матеріалів справи.

Також до початку судового засідання від відповідача 23.12.2019 року надійшли заперечення на відповідь на відзив № 805 від 19.12.2019 року разом з доказами направлення на адресу прокуратури та позивача, які судом долучені до матеріалів справи.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання від позивача 16.09.2020 року надійшли пояснення № 899/10 від 11.09.2020 року щодо обставин, викладених у позовній заяві прокурора, відповідно до яких відділ освіти зазначає про проведення перемовини з відповідачем щодо висновків торгово-промислової палати, укладення додаткових угод в межах ринкових цін та вказує про неможливість припинення правовідносин в період опалювального сезону (січень-квітень) 2018 року; повідомляє, що перебуває у стадії реорганізації у зв`язку пероведенням децентралізації; від прокурора 12.10.2020 року надійшли заперечення на клопотання (про залишення позовної заяви без розгляду) № 161-11362вих20; від відповідача 25.11.2020 року надійшло клопотання № 799 від 25.11.2020 року про призначення експертизи разом з доказами направлення на адресу прокурора та позивача; від прокурора 01.12.2020 року надійшли заперечення на клопотання (про призначення експертизи) № 161-12729вих20, які долучені судом до матеріалів справи.

Розглянувши в судовому засіданні 02.12.2020 року клопотання відповідача № 408 від 04.09.2020 року про залишення позову без розгляду, у зв`язку з дотриманням прокурором порядку повідомлення відповідача та надання розумного строку для усунення порушення інтересів держави, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та наявністю підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, суд ухвалив протокольно відмовити в задоволенні клопотання відповідача № 408 від 02.09.2020 року про залишення позову без розгляду.

Так, розглянувши в судовому засіданні 02.12.2020 року клопотання позивача № 799 від 25.11.2020 року про призначення експертизи, у зв`язку з відсутністю за сукупності умов для призначення експертизи, визначених ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, зокрема для з`ясування обставин, що мають значення для справи у суду відсутня необхідність у спеціальних знаннях у іншій сфері, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд протокольно ухвалив про відмову в задоволенні клопотання відповідача № 799 від 25.11.2020 року про призначення експертизи.

Будь - яких інших заяв та клопотань процесуального характеру від сторін на час проведення судового засідання з розгляду справи по суті станом на 17.03.2021 року до суду не надходило.

В підготовчі судові засідання 13.11.2019 року, 12.12.2019 року, 24.12.2019 року, 10.09.2020 року та 03.12.2020 року, а також судові засідання з розгляду справи по суті 27.01.2021 року та 17.03.2021 року з`явились уповноважені представники Черкаської місцевої прокуратури та відповідача.

Уповноважений представник відділу освіти Черкаської районної державної адміністрації в підготовчі судові засідання 13.11.2019 року, 12.12.2019 року, 24.12.2019 року, 10.09.2020 року та 03.12.2020 року, а також судові засідання з розгляду справи по суті 27.01.2021 року та 17.03.2021 року не з`явився.

Про дату, місце та час проведення судових засідань відділ освіти Черкаської районної державної адміністрації повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №№ 068, 405, 686, 746, 706, 216.

У судовому засіданні 17.03.2021 року з розгляду справи по суті представник Черкаської місцевої прокуратури підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 17.03.2021 року проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 17.03.2021 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши в судових засіданнях пояснення уповноважених представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, відділом освіти Черкаської районної державної адміністрації проведено процедуру закупівлі (відкриті торги) № UA-2017-11-27-000392-c природного газу обсягом 398840 м.куб., строком поставки товару - з 01.01.2018 року до 31.12.2018 року, розміром бюджетного призначення за кошторисом або очікуваною вартістю предмета закупівлі - 4196937,48 грн.

У відкритих торгах взяли участь 4 суб`єкта господарювання: ТОВ «Газенерджі», ТОВ «Укртранссервіс-Груп», ТОВ «Енергія України», ТОВ «Енергогазрезерв».

За результатами проведення процедури закупівлі (відкриті торги) та розгляду документів учасників протокольним рішенням № 264 від 20.12.2017 року відхилено пропозицію переможця ТОВ «Укртранссервіс-Груп» на підставі п. 2 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції чинній на час проведення торгів) оскільки переможець відмовився від підписання договору про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації.

Протокольним рішенням від 28.12.2017 року переможцем визачено Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергія України" із ціною 8430,00 грн. за 1000 м.куб, кінцевою вартістю тендерної пропозиції 3361997,85 грн.

17.01.2018 року відділом освіти Черкаської районної державної адміністрації (споживач за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергія України» (відповідач у справі, постачальник за договором), на підставі Закону України «Про ринок природного газу», Закону України «Про публічні закупівлі», чинного господарського та цивільного кодексів укладено Договір постачання природного газу № 3 (далі - Договір) на суму 3361997,85 грн.

Відповідно до умов п. 1.1. Договору постачальник зобов`язався поставити споживачу у 2018 році природний газ, в обсягах і порядку, передбачених даним Договором, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити постачальнику його вартість у розмірах, строки, порядку та на умовах, передбачених даним Договором.

Розділами 2 - 10 Договору сторони погодили ціну газу, порядок та умови постачання, приймання та обліку газу, порядок припинення та відновлення постачання газу, відповідальність сторін, термін дії договору, форс-мажор тощо.

Пунктом 10.2 Договору передбачено, що всі доповнення та додаткові угоди набирають чинності та мають перевагу над раніше укладеними та над положеннями даного Договору в разі, коли вони укладені в письмовій формі, мають дату, номер, посилання на даний Договір, підписи уповноважених представників сторін та оригінальні печатки підприємств.

Суд зазначає, що за приписами статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Договір набирає чинності з 01.01.2018 року та діє до 31.12.2018 року, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (п. 9.1 Договору).

Вказаний Договір підписаний представниками споживача та постачальника і скріплений печатками сторін.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який регулюється нормами §3 глави 54 Цивільного кодексу України та §1 глави 30 Господарського кодексу України.

В свою чергу суд зазначає, що даний Договір укладений між сторонами в процедурі публічної закупівлі, а відтак правовідносини між сторонами регулюються також приписами Закону України «Про публічні закупівлі», який установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.

Договір про закупівлю - договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари (ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі» в редакцій чинній на час укладення Договору).

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За положеннями ч.ч. 4, 5 ст. 656 Цивільного кодексу України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що постачальник передає споживачу газ в обсязі 398840 м. куб., в тому числі по місяцях: січень - 133740 м. куб., лютий - 138600 м. куб., березень - 100570 м. куб., квітень - 25913 м. куб., травень - 17 м. куб. Дані обсяги є плановими та можуть зменшуватися або збільшуватися.

У пункті 1.10. Договору встановлено, що споживач за даним Договором отримує природний газ з метою використання для власних потреб або використання в якості сировини, а не для перепродажу.

Відповідно до частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У відповідності до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно п. 2.1. Договору загальна вартість даного Договору складає 3361997,85 грн., у тому числі ПДВ: 560332,98 грн.

Ціна за 1000,0 кубічних метрів газу на момент укладення даного Договору, без врахування вартості транспортування природного газу магістральними трубопроводами по території України та без ПДВ, складає 7024,54 грн., крім того ПДВ 20% - 1404,91 грн.. Разом 8429,44 грн. Вартість договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін. (п. 2.2. Договору).

Відповідно до п.п. 2.3., 2.5-2.6 Договору зміна ціни природного газу визначається як добуток ціни газу, що визначено у п. 2.1. Договору, на кількість газу, реалізованого у відповідному місяці. Загальна вартість газу за цим Договором визначається як сума місячних вартостей газу.

Зміна ціни природного газу визначається в додатках до даного Договору, погоджується сторонами до 20 числа місяця, що передує місяцю поставки та не може бути змінена після даного терміну, крім випадку, передбаченого п. 2.6 Договору з обов`язковим оформленням додаткової угоди.

Зміна ціни на газ, що відбувається у зв`язку з набранням чинності відповідними нормативно-правовими актами органів державної влади України, Регулятором, збільшенням ціни реалізації газу газовидобувними підприємствами України, які впливають на ціну, є обов`язковою для розрахунків між сторонами за даним Договором. У випадку зміни ціни на газ, в тому числі протягом місяця поставки, споживач зобов`язаний перерахувати на рахунок постачальника грошові кошти у розмірі, на який збільшилася вартість запланованого до поставки обсягу газу в термін згідно п. 3.1.1. Договору.

Так, відповідач листами № 45 від 12.12.2018 року, № 89 від 22.01.2018 року та № 112 від 25.01.2018 року, які згідно відміток про реєстрацію вхідної кореспонденції отримані відповідачем 13.12.2018 року, 22.01.2018 року та 28.01.2018 року відповідно, з посиланням на підвищення ціни на природний газ звернувся до позивача з пропозиціею укласти Додаткові угоди до Договору про постачання природного газу № 3 від 17.03.2018 року, долучивши до листів фактографічні довідки Торгово-промислової палати України щодо вартості природного газу на ринку України від 27.12.2017 за №4086/08.0.7.3, від 10.01.2018 № 62/08.0-7.3, від 25.01.2018 № 269/08.0-7.3, від 30.03.2018 № 993/08.0-7.3 та примірники запропонованих до укладення додаткових угод № 1 від 24.01.2018 року, № 2 від 24.01.2018 року та № 3 від 02.03.2018 року у власній редакції.

В подальшому між сторонами було укладено ряд додаткових угод до Договору постачання природного газу № 3 від 17.01.2018 р. щодо зміни його окремих умов, а саме ціни газу, обсягів та періоду постачання.

Зокрема, відповідно до умов укладеної між сторонами Додаткової угоди:

- №1 від 24.01.2018 року збільшено з 01.01.2018 року ціну за 1000 м. куб. газу та встановлено у розмірі 7726,24 грн., ПДВ - 1545,26 грн., всього з ПДВ - 9271,54 грн. Річний плановий обсяг постачання газу зменшено до 362614,824 тис. м. куб., по місяцях: січень - 133740 тис. м. куб., лютий - 138600 тис. м. куб., березень - 90274,824 тис. м. куб..

Доповнено п. 2.5 Договору абзацом наступного змісту: якщо ціна на газ, включаючи витрати, пов`язані з його постачанням, змінюється внаслідок набрання чинності нормативними документами Кабінету Міністрів України, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, ПАТ «Укртрансгаз», ПАТ «НАК «НАФТОГАЗ України», чи зміною цін на ринку газу протягом дії даного Договору, вартість газу буде коригуватися відповідно до цих документів та змін, що є обов`язковими для постачальника та споживача з моменту введення їх в дію;

- №2 від 24.01.2018 року збільшено з 02.01.2018 року ціну за 1000 м. куб. газу та встановлено у розмірі 8498,14 грн., ПДВ - 1699,62 грн., всього з ПДВ - 10197,76 грн. Річний плановий обсяг постачання газу зменшено до 329680,032 тис. м. куб., по місяцях: січень - 133740 тис. м. куб., лютий - 138600 тис. м. куб., березень - 57340,032 тис. м. куб;

- №3 від 02.02.2018 року збільшено з 03.01.2018 року ціну за 1000 м. куб. газу та встановлено у розмірі 8833,34 грн., ПДВ - 1 766,66 грн., всього з ПДВ - 10600,00 грн. Річний плановий обсяг постачання газу зменшено до 317169,608 тис. м. куб., по місяцях: січень - 133740 тис. м. куб., лютий - 138600 тис. м. куб., березень - 44829,608 тис. м. куб;

- №4 від 12.02.2018 року зменшено з 05.02.2018 року ціну за 1000 м. куб. газу та встановлено у розмірі 8408,33 грн., ПДВ - 1681,67 грн., всього з ПДВ - 10090,00 грн. Річний плановий обсяг постачання газу збільшено до 333200,976 тис. м. куб., по місяцях: січень - 119180 тис. м. куб., лютий - 138600 тис. м. куб., березень - 75420,976 тис. м. куб;

- № 5 від 19.03.2018 року зменшено з 05.03.2018 року ціну за 1000 м. куб. газу та встановлено у розмірі 7390,83 грн., ПДВ - 1478,17 грн., всього з ПДВ - 8869,00 грн. Річний плановий обсяг постачання газу збільшено до 379072,934 тис. м. куб., по місяцях: січень - 119180 тис. м. куб., лютий - 120810 тис. м. куб., березень - 139082,934 тис. м. куб;

- № 6 від 23.04.2018 року збільшено з 02.04.2018 року ціну за 1000 м. куб. газу та встановлено у розмірі 7916,67 грн., ПДВ - 1583,33 грн., всього з ПДВ - 9500,00 грн. Річний плановий обсяг постачання газу зменшено до 353894,510 тис. м. куб., по місяцях: січень - 119180 тис. м. куб., лютий - 120810 тис. м. куб., березень - 89554 тис. м. куб, квітень - 24350,510 тис. м. куб.;

- № 7 від 18.05.2018 року за якою у зв`язку з виконанням зобов`язань за Договором відповідно до п. 10.2 знято з обліку зобов`язань кошти, що залишись невикористаними, а саме 8,01 грн. Загальна вартість даного Договору складає: 3361989,84 грн.

Всі інші умови Договору постачання природного газу № 3 від 17.01.2018 року залишились без змін.

Постачання газу протягом місяця здійснюється рівномірно, виходячи з середньої норми, яка визначається шляхом ділення місячного підтвердженого обсягу газу на кількість днів, протягом цього місяця, якщо даним Договором не узгоджене інше (п. 1.4 Договору)

За умовами п. 1.5. Договору обсяг газу, що має бути поставлений постачальником підтверджується на підставі письмових оригінальних заявок споживача в розрізі кожної доби місяця, які подаються не пізніше 15 числа місяця, що передує місяцю поставки. Дані заявки є невід`ємною частиною Договору

У п. 1.7. Договору встановлено, що у випадку неподання споживачем заявки у строк та у порядку, встановленим умовами даного Договору, обсяг газу, що поставлений постачальником, підтверджується щомісячними актами прийому-передачі газу, оформленими згідно з розділом 4 даного Договору, та підлягає оплаті споживачем в порядку, встановленому даним Договором.

Відповідно до п. 3.1. Договору кількість поставленого споживачу газу визначається за показниками, встановленого у споживача комерційного вузла обліку, та підтверджується оператором ГТМ та/або оператором ГТС.

Приймання-передача газу протягом місяця здійснюється рівномірно, крім випадків, передбачених даним Договором або додатковими угодами до нього (п. 3.2. Договору)

Пунктом 3.3. Договору встановлено, що приймання-передача газу, поставленого постачальником та прийнятого споживачем у звітному місяці, оформляється шляхом підписання та скріплення печаткою щомісячних актів приймання-передачяі, які є невід`ємними частинами Договору, і які є підставою для остаточних розрахунків.

Як зазначено прокурором в позовній заяві, відповідно до листа відділу освіти Черкаської районної державної адміністрації № 887/10 від 09.07.2019 року, на виконання Договору та додаткових угод відповідачем поставлено позивачу природний газ в кількості 331268 куб.м.:

- за додатковою угодою №1 від 24.01.2018 року в кількості 3,845 тис.куб. м на загальну суму 35649,06 грн.;

- за додатковою угодою №2 від 24.01.2018 року в кількості 3,845 тис.куб. м на загальну суму 39210,42 грн.;

- за додатковою угодою №3 від 02.02.2018 року в кількості 128,749 тис.куб. м на загальну суму 1364740,44 грн.;

- за додатковою угодою №4 від 12.02.2018 року в кількості 103,551 тис.куб. м на загальну суму 1044829,18 грн.;

- за додатковою угодою №5 від 19.03.2018 року в кількості 77,999 тис.куб. м на загальну суму 691772,81 грн.

- за додаткової угодою №6 від 23.04.2018 року в кількості 13,279 тис.куб. м на загальну суму 126150,55 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, 18.05.2018 року між ТОВ «Енергія України» та відділом освіти Черкаської районної державної адміністрації укладена Додаткова угода №7 за якою у зв`язку з виконанням зобов`язань за Договором відповідно до п. 10.2 знято з обліку зобов`язань кошти, що залишись невикористаними, а саме 8,01 грн. Загальна вартість даного Договору складає: 3 361 989,84 грн.

Угода підписана представниками споживача та постачальника та скріплена печатками сторін.

При цьому заперечень щодо факту отримання та обсягів поставленого відповідачем природного газу в матеріалах справи відсутні.

Як вбачається із матеріалів справи, доказів пред`явлення претензій щодо якості, обсягів та термінів постачання природного газу до суду не надходило, будь-які заперечення щодо повного та належного виконання ТОВ «Енергія України» умов Договору та Додаткових угод з боку покупця відсутні.

За таких обставин суд приходить до висновку, що у відповідності до укладеного між сторонами Договору та Додаткових угод відповідачем виконані прийняті на себе зобов`язання з передачі природного газу позивачу - Відділу освіти Черкаської районної державної адміністрації, а останнім, у свою чергу, прийнято природний газ без будь - яких зауважень. Факт передачі відповідачем природного газу належним чином підтверджено матеріалами справи.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами частин 1, 2 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

У пункті 3.5 Договору сторонами погоджено, шо відповідно до п. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, та п. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України взяття бюджетних зобов`язань, встановлених кошторисами. Розрахунки проводяться шляхом оплати споживачем грошових коштів на поточний рахунок постачальника згідно актів приймання-передачі за отриманий товар протягом 10 календарних днів.

Пунктом 2.4. Договору встановлено, що моментом оплати вважається день надходження грошових коштів на рахунок.

За наявними матеріалами справи судом встановлено, що Відділом освіти Черкаської районної державної адміністрації перераховано на рахунок постачальника грошові кошти в сумі 3361989,84 грн., факт чого підтверджується наданими прокурором роздруківками платіжних доручень від 02.15.2018 року на суму 30621,42 грн та на суму 1226032,96 грн., від 19.03.2018 року на суму 1199054,35 грн. та на суму 28720,37 грн., від 12.04.2018 року на суму 22287,05 грн. та на суму 786075,67 грн., від 17.05.2018 року на суму 69198,02 грн. з єдиного веб-порталу використання бюджетних коштів «E-data».

Будь - яких заперечень щодо факту та розміру здійсненої оплати, а також зарахування відповідачем здійсненої оплати від сторін Договору на час розгляду справи до суду також не надходило.

Звертаючись до суду з даним позовом прокурор зазначає, що внаслідок укладення оспорюваних Додаткових угод № 1, № 2, № 3 до Договору в перші два тижні дії Договору про постачання природного газу № 3 від 17.03.2018 року відбулось збільшення ціни товару (природного газу до 10600,00 грн., що на 20,5% більше від первинної ціни, та зменшення обсягу постачання газу до 317169,608 куб.м., що на 20,5% менше від первинного.

В подальшому Додатковими угодами № 4, № 5 до Договору зменшено ціну за одиницю товару та збільшено обсяги постачання газу.

Прокурор в позовній заяві наголошує, що станом на час укладення Додаткових угод № 1, № 2, № 3 не підтверджений факт коливання ціни за одиницю товару у бік збільшення, аналіз показників ціни на природний газ, розміщених у вільному доступі в мережі Інтернет, свідчить про її зниження з 01.01.2018 року до 01.04.2018 року, однак фактично за кожною угодою відбулось збільшення ціни природного газу у порівнянні з його ціною станом на момент укладення Договору про постачання природного газу № 3 - 17.01.2018 року

Прокурор вказує, що шляхом укладення Додаткових угод № 1, № 2, № 3, № 4, № 5, № 6 до Договору внаслідок збільшення ціни за одиницю товару за рахунок зменшення його кількості, відбулось безпідставне зменшення обсягів предмету закупівлі (природного газу) на 16,94%, що, в свою чергу, не відповідає вимогам тендерної документації.

В свою чергу, оскільки за твердженням прокурора, Додаткові угоди № 1, № 2, № 3, № 4, № 5 до Договору вчинено за відсутності факту коливання ціни природного газу у бік збільшення, отже, як наслідок, Додаткова угода № 6 від 23.04.2018 року укладена без достатніх правових підстав та з перевищенням 10 % гранично допустимої межі.

Крім того, за доводами прокурора, відповідач навмисно, з метою одержання перемоги у відкритих торгах, запропонував у тендерній пропозиції занижену ціну товару, при цьому, в подальшому, будучі обізнаним про ринкові ціни на предмет закупівлі в цей момент, уклав договір, гарантуючи постачання замовнику товару за тендерною ціною, а після укладення договору, попри відсутність підвищення закупівельних цін на товар у вказаний період, збільшив її шляхом укладення оспорюваних Додаткових угод № 1 від 24.01.2018 року, № 2 від 24.01.2018 року, № 3 від 02.02.2018 року, № 4 від 12.02.2018 року, № 5 від 19.03.2018 року.

Таким чином, за твердженням прокурора, всупереч вимогам Закону України «Про публічні закупівлі» за відсутності коливання ціни природного газу на ринку, за наслідками укладення Додаткових угод № 1 від 24.01.2018 року, № 2 від 24.01.2018 року, № 3 від 02.02.2018 року, № 4 від 12.02.2018 року, № 5 від 19.03.2018 року, № 6 від 23.04.2018 року до Договору за рахунок зменшення кількості товару майже за кожною угодою збільшено понад 10% ціну за одиницю товару відносно ціни товару за Договором, що, в свою чергу, спричинило безпідставне зменшення обсягів закупівлі природного газу на 16,94% від договірних, тому Додаткові угоди № 1 від 24.01.2018 року, № 2 від 24.01.2018 року, № 3 від 02.02.2018 року, № 4 від 12.02.2018 року, № 5 від 19.03.2018 року, № 6 від 23.04.2018 року до Договору у відповідності до ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України підлягають визнанню недійсним в судовому порядку, а також на підставі положень ст.ст. 216, 236 Цивільного кодексу України, відповідно, підлягають стягненню з відповідача на користь Відділу освіти Черкаської районної державної адміністрації надмірно сплачені внаслідок укладення Додаткових угод №№ 1-6 кошти в розмірі 509 948,73 грн. як безпідставно набуті.

Водночас, оцінивши доводи сторін та здійснюючи правовий аналіз підстав для представництва прокуратурою інтересів держави в суді у даній справі суд зазначає, що згідно із пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Частинами 1, 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

За приписами статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Отже, в розумінні приписів наведених норм господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов`язаних із захистом інтересів держави.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 № 3-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17).

Разом з тим, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (частини 3, 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України, частина 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року зазначив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес» (п. 54 рішення).

Частинами 1, 2 статті 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» встановлено, що виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади.

Місцеві державні адміністрації в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці забезпечують підготовку та схвалення прогнозів відповідних бюджетів, підготовку та виконання відповідних бюджетів; звіт про виконання відповідних бюджетів та програм. (ст. 2 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»)

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань, зокрема, бюджету, фінансів та обліку; науки, освіти, культури, охорони здоров`я, фізкультури і спорту, сім`ї, жінок, молоді та

Положеннями ст. 16 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» визначено, що місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за: станом фінансової дисципліни, обліку та звітності, виконанням державних контрактів і зобов`язань перед бюджетом, належним і своєчасним відшкодуванням шкоди, заподіяної державі; додержанням законодавства з питань науки, мови, реклами, освіти, культури, охорони здоров`я, материнства та дитинства, сім`ї, молоді та дітей, соціального захисту населення, фізичної культури і спорту

Статтею 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» до повноважень місцевої державної адміністрації віднесено складення, схвалення і подача на розгляд ради прогнозу відповідного бюджету, складення і подача на затвердження ради проекту відповідного бюджету та забезпечення його виконання; звітування перед відповідною радою про його виконання; подача в установленому порядку до органів виконавчої влади вищого рівня фінансових показників і пропозиції до проекту Державного бюджету України, пропозицій щодо обсягу коштів Державного бюджету України для їх розподілу між територіальними громадами, розмірів дотацій і субсидій, даних про зміни складу об`єктів, що підлягають бюджетному фінансуванню, балансу фінансових ресурсів для врахування їх при визначенні розмірів субвенцій, а також для бюджетного вирівнювання виходячи із забезпеченості мінімальних соціальних потреб; здійснення фінансування підприємств, установ та організацій освіти, культури, науки, охорони здоров`я, фізичної культури і спорту, соціального захисту населення, переданих у встановленому законом порядку в управління місцевій державній адміністрації вищими органами державної та виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад, а також заходів, пов`язаних із розвитком житлово-комунального господарства, благоустроєм та шляховим будівництвом, охороною довкілля та громадського порядку, інших заходів, передбачених законодавством.

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» в галузі науки, освіти, охорони здоров`я, культури, фізкультури і спорту, материнства і дитинства, сім`ї та молоді місцева державна адміністрація: реалізовує державну політику в галузі науки, освіти, охорони здоров`я, культури, фізкультури і спорту, материнства і дитинства, сім`ї та молоді; може здійснювати функції засновника щодо наукових установ, закладів освіти, охорони здоров`я, культури, фізкультури і спорту, що належать до сфери її управління, їх матеріально-фінансове забезпечення; вживає заходів до збереження мережі закладів освіти, культури, охорони здоров`я, фізкультури і спорту та розробляє прогнози її розвитку, враховує їх при розробці проектів програм соціально-економічного розвитку.

Статтєю 78 Закону України «Про освіту» встановлено, що фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування.

Держава забезпечує бюджетні асигнування на освіту, а також валютні асигнування на основну діяльність. Бюджетні асигнування на освіту та позабюджетні кошти не підлягають вилученню та використовуються виключно за призначенням, що закріплено Законом України «Про освіту».

Пунктом 6 частини 1 статті 7 Бюджетного кодексу України передбачено, що має бути дотримано принцип ефективності та результативності при складанні та виконанні бюджетів де усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки, шляхом забезпечення якісного надання послуг, гарантованих державою, місцевим самоврядуванням, при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.

Приписами сттаті 55 Бюджетного кодексу України визначені захищені видатки загального фонду бюджету, серед яких, на оплату комунальних послуг та енергоносіїв.

Відповідно до Положення про відділ освіти Черкаської районної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням Голови Черкаської районної державної адміністрації № 153 від 27.05.2013, відділ освіти Черкаської районної державної адміністрації є структурним підрозділом районної державної адміністрації, що утворюється головою райдерєжадміністрації. Відділ має самостійний баланс, рахункив органах казначейства, печатку, власні бланки. Начальник відділу розпоряджається коштамт, які виділяються на утримання відділу та закладів освіти району.

Згідно з додатком 2 до рішення Черкаської районної ради Черкаської області від 21.12.2017 № 20-7/VII «Про районий бюджет на 2018 рік», головним розпорядником коштів щодо утримання загальноосвітніх навчальних закладів району є відділ освіти Черкаської районної державної адміністрації.

При цьому, обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор посилається на те, що фактичне завищення вартості ціни за одиницю товару за відсутності коливання ціни природного газу на ринку внаслідок зменшення обсягу поставки природного газу за Договором постачання природного газу № 3 від 17.01.2018 року, яке відбулось з укладенням додаткових угод №№ 1-6, порушує інтереси держави, оскільки призводить до неефективності використання бюджетних коштів та зачіпає суспільний інтерес, що полягає у дотриманні вимог чинного законодавства у сфері проведення закупівель за бюджетні кошти.

Окрім цього, за твердженням прокурора, неефективне використання бюджетних коштів внаслідок укладення оспорюваних Додаткових угод з порушенням вимог законодавства, унеможливлює виконання розпорядником коштів освітніх програм і заходів, які реалізуються за рахунок бюджетних асигнувань, здійснення матеріально-фінансового забезпечення закладів освіти та порушує інтереси як держави, так і громадян - членів територіальної громади.

Як зазначає прокурор у позовній заяві, саме відділ освіти Черкаської районної державної адміністрації є головним розпорядником бюджетних асигнувань на освіту, зокрема, як замовник публічних закупівель, та є органом, який уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Так, на підтвердження неналежного виконання покладених законом повноважень з боку відділу освіти Черкаської районної державної адміністрації прокурор зазначив, що з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави та відділу освіти Черкаської районної державної адміністрації в суді прокурором направлено до відділу освіти лист від 26.06.2019 № 161-8389вих19 про надання інформації щодо підстав прийняття рішень про збільшення та зменшення ціни на природний газ за Договором постачання природного газу № 3 від 17.01.2018 р. та додатковими угодами №№ 1-6 до нього, у відповідь на який листом від 09.07.2019 № 887/10 відділом освіти повідомлено про прийняття рішень щодо збільшення ціни на підставі зверненнь постачальника та висновків торгово-промислової палати України.

В подальшому відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Черкаською місцевою прокуратурою листом № 161-11325вих19 від 29.08.2019 року також повідомлено відділ освіти Черкаської районної державної адміністрації про намір звернутися до суду з відповідним позовом в інтересах держави, у відповідь листом від 04.09.2019 № 1090/10 відділом освіти повідомив, що зазначену у листі інформацію взято до уваги.

Крім того, прокурором направлено до відділу освіти лист від 02.01.2019 № 161-12619вих19 з проханням надати інформацію про вжиті відділом освіти Черкаської районної державної адміністрації заходи щодо визнання недійсними додаткових угод №№ 1-6 до Договору постачання природного газу № 3 від 17.01.2018 р., вказавши чи пред`явлено відповідний позов до суду або чи має намір відділ освіти Черкаської районної державної адміністрації самостійно звертатися з відповідним позовом або не вбачає підстав для пред`явлення даного позову, вказавши причини.

Листом від 04.10.2019 № 1234/10 позивачем повідомлено прокуратуру, що відділом освіти Черкаської районної державної адміністрації постійно велися перемовини щодо звернень ТОВ «Енергія України» і висновків торгово-промислової палати, укладення додаткових угод відбувалось виключно у межах ринкових цін, зазначено про неможливіть у період опалювального сезону (січень-квітень) 2018 року припинити відносини, оскільки це призвело б до аварії в системі газопостачання із непередбачуваними наслідками та виведення із ладу системи опалення, закриття шкіл (зупинення освітнього процесу) та спричинило багатомільйонні збитки. Крім того вказано, що зв`язку з проведенням децентралізації (створенням ОТГ та ліквідацією відділу освіти), відсутністю коштів відділ освіти Черкаської районної державної адміністрації не має можливості подати позов.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши наведені прокурором підстави представництва відділу освіти Черкаської районної державної адміністрації та встановивши, що вказаний орган, як головний розпорядник коштів, до завдань якого віднесено забезпечення ефективного і цільового використання бюджетних коштів та здійснення внутрішнього контролю за повнотою надходжень, взяттям бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачами бюджетних коштів і витрачанням ними бюджетних коштів, є уповноваженим органом у цій сфері, належним чином не здійснює захист територіальної громади в даних правовідносинах, оскільки дії відділу освіти Черкаської районної державної адміністрації вказують на бездіяльність даного органу щодо подання позову про оскарження спірних додаткових угод та повернення до бюджету спірних коштів, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади м. Черкаси та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для звернення керівника Черкаської місцевої прокуратури з позовом у даній справі.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором.

Суд зазначає, що при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд відповідно до ч. 4. ст. 236 Господарського процесуального кодексу України враховує висновки, викладені в постановах Верховного Суду.

Поряд із цим з огляду на важливість єдності і передбачуваності судової практики як реалізації принципу верховенства права у вирішенні спорів судами суд окремо наголошує, що за умови відсутності правової норми, яка закріплює обов`язковість врахування судами правових позицій, викладених в постановах Верховного Суду України та Вищого господарського суду України, практика їх застосування кореспондується із вимогами чинного законодавства, згідно з яким виключно Верховний Суд може відступити від цих позицій.

Відповідно до п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» (далі - Постанова № 11) загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п`ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. За загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

Суд зазначає, що згідно ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Приписами статті 203 Цивільного кодексу України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Отже, чинним законодавством визначено, що договір (його частина) може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст. 215 Цивільного кодексу України).

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов`язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

При цьому, зміст правочину відповідно до ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Крім того, за приписами ч.1 ст. 207 Господарського кодексу господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї зі сторін або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю чи в частині.

Тобто, виходячи з наведених приписів позивач (у даному випадку прокурор), звертаючись із даним позовом до суду з вимогою про визнання недійсними додаткових угод, зобов`язаний довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними на момент їх вчинення і настання відповідних наслідків.

За змістом постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. (далі - Постанова № 9) відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до Постанови № 9 під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами, зокрема, про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Суд зазначає, що згідно пункту 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Суд звертає увагу, що відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 638 Цивільного кодексу України та статтею 180 Господарського кодексу України договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (предмету, визначених законом необхідних умов для договорів даного виду та визначених за заявою сторін умов).

При цьому сторони вправі обирати та погоджувати будь-які умови договору, які необхідні сторонам для належного виконання правочину та не суперечать вимогам чинного законодавства відповідно до частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України.

Статтєю 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно зі статтею 185 Господарського кодексу України до укладення господарських договорів на біржах, оптових ярмарках, публічних торгах застосовуються загальні правила укладення договорів на основі вільного волевиявлення, з урахуванням нормативно-правових актів, якими регулюється діяльність відповідних бірж, ярмарків та публічних торгів.

Статтєю 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Так, Закон України «Про публічні закупівлі», метою якого є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції, визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад.

Основними принципами здійснення закупівель є: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням (ст. 3 Закону України "Про публічні закупівлі").

Судом встановлено, що відкриті торги проводились з метою закупівлі природного газу на період - до 31.12.2018 в обсязі - 398840 м.куб, розмір бюджетного призначення за кошторисом або очікуваною вартістю предмета закупівлі - 4196937,48 грн.

Зокрема, у тендерній пропозиції ТОВ «Енергія України» взято на себе зобов`язання постачати газ в обсязі 398840,00 куб.м. за ціною 8430,00 за 1000 куб.м. та погодилось дотримуватись її умов протягом 90 календарних днів з дня визначення переможця тендерних пропозицій.

Виконання зобов`язань щодо ціни та кількості природного газу ТОВ «Енергія України» підтвердило відповідними гарантійними листами, які є невід`ємними документами, що долучаються до тендерної пропозиції, листом-погодженням укласти запропонований проект договору, підписаним проектом договору.

Отже, беручи участь у процедурі публічних закупівель Товариство самостійно визначаючи ціну на предмет закупівлі, з урахуванням власного економічного обґрунтування рентабельності підприємства і можливості виконати взяті зобов`язання упродовж дії договору, чітко усвідомлювало свою можливість поставки товару за заявленими цінами протягом дії договору, адже вчиненню таких дій повинні передувати організаційні дії щодо закупки товару до сезонного здорожчання та його зберігання.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними (ч. 5 ст. 180 ГК України).

Відповідно до частини 2 статті 189 Господарського кодексу України ціна є істотною умовою господарського договору.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 4 статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі", в чинній на момент укладення договору редакції, умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури.

Тобто, із врахуванням вищевказаного суд зазначає, що матеріали справи у сукупності підтверджують обізнаність відповідача з умовами правочину під час укладення за результатами процедури закупівлі Договору від 17.01.2017 року ТОВ "Енергія України", в тому числі з умовами п. 2.3. розд. 3 «Ціна газу» щодо ціни природного газу у розмірі 8429,44 грн за 1 000 куб.м.

При цьому сторонами в розділі 2 Договору погоджено умови зміни ціни на газ, а саме згідно п. 2.6 Договору зміна ціни на газ, що відбувається у зв`язку з набранням чинності відповідними нормативно-правовими актами органів державної влади України, Регулятором, збільшенням ціни реалізації газу газовидобувними підприємствами України, які впливають на ціну, є обов`язковою для розрахунків між сторонами за даним Договором.

Окрім цього Додатковою угодою № 1 від 24.01.2018 року до Договору сторони доповнили п. 2.5 Договору абзацом наступного змісту: «Якщо ціна на газ, включаючи витрати, пов`язані з його постачанням, змінюється внаслідок набрання чинності нормативних документів Кабінету Міністрів України, національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, ПАТ «Укртрансгаз», ПАТ «НАК «Нафтогаз України» чи зміною ціна на ринку газу протягом дії даного Договору, варітсь газу буде коригуватись відповідно до цих документів та змін, що є обов`язковим для постачальника та споживача з моменту введення їх в дію.

Таким чином, за результатами аналізу підстав для зміни ціни природного газу, узгодженої сторонами під час укладення спірного Договору суд зазначає про необхідність врахування під час виконання умов Договору можливості збільшення ціни товару та внесення відповідних змін до правочину виключно за наявності підстав для цього, визначених Законом.

Разом з тим, відповідач листом № 45 від 12.12.2018 року посилаючись на підвищення ціни на природний газ направив позивачу пропозицією щодо необхідності внесення змін до Договору та укладення додаткової угоди № 1 від 24.01.2018 року, з долученням фактографічної довідки Торгово-промислової палати України щодо вартості природного газу на ринку України від 27.12.2017 за №4086/08.0.7.3 та примірника запропонованої додаткової угоди № 1 від 24.01.2018 року у власній редакції.

Судом встановлено, що лист № 45, датований 12.12.2018 року, отриманий позивачем 13.12.2017 року, про що свідчить відбиток штампу відділу освіти Черкаської районної державної адміністрації на вказаному на листі із зазначенням вхідного номеру та дати його отримання. Водночас, у тексті вказаного листа номер та дата Договору на постачання природного газу, а також дата Додаткової угоди № 1 вказані прописом.

Отже, аналіз наведеного вище свідчить, що лист № 45 з пропозицією укладення Додаткової угоди №1 до Договору на постачання природного газу з посиланням на підвищення ціни на газ надісланий відповідачем позивачу заздалегіть, до оголошення ТОВ «Енергія України» переможцем та укладення Договору на постачання природного газу.

Фактографічна довідка Торгово-промислової палати України щодо вартості природного газу на ринку України за №4086/08.0.7.3 від 27.12.2017 року, додана до листа № 45 на підтверждення збільшення ціни на природний газ, надана на вимогу відповідача №085-пг від 22.12.2017 року та містить інформацію про ціну природного газу як товару станом 01.01.2018 року на рівні 10732,80 грн.

Таким чином, ТОВ «Енергія України» інформація про ціну природного газу та дату початку періоду її дії була відома і на час оголошення його переможцем процедури закупівлі (28.12.2017 року) і на дату укладення Договору на постачання природного газу № 3 (17.01.2017 року), а отже постачальнику було достеменно відомо про невідповідність економічної складової цього договору (ціни) змісту поданої тендерної пропозиції.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 15 частини 1 статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» переможець процедури закупівлі - учасник, тендерна пропозиція якого відповідає всім критеріям та умовам, що визначені в тендерній документації, і визнана найбільш економічно вигідною та якому замовник повідомив про намір укласти договір, або учасник, якому замовник повідомив про намір укласти договір за результатами застосування переговорної процедури закупівлі.

При цьому переможець має право відмовився від підписання договору про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації або укладення договору про закупівлю, внаслідок як небажання, так і неможливості виконати умови, зазначені в договорі.

Однак, за умови поінформованості щодо ціни газу відповідач передбаченим Законом правом відмовитись від договору не скористався та від укладення договору про закупівлю не відмовився, а підписавши договір зобов`язався постачати природний газ Споживачу за ціною 8429,44 грн за 1 000 куб.м. відповідно до наданої під час проведення процедури закупівлі цінової пропозиції.

Зокрема, рішення про намір укласти договір про закупівлю приймається замовником у день визначення переможця, та протягом одного дня після прийняття такого рішення замовник оприлюднює на веб-порталі Уповноваженого органу повідомлення про намір укласти договір та надсилає його переможцю. Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону замовник укладає договір про закупівлю з учасником, який визнаний переможцем торгів протягом строку дії його пропозиції, не пізніше, ніж через 20 днів з дня прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації та пропозиції учасника-переможця.

Поряд з цим відповідно до ч. 3 ст. 32 Закону, зокрема у разі відмови переможця торгів від підписання договору про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації або неукладення договору про закупівлю з вини учасника у строк, визначений Законом, замовник відхиляє тендерну пропозицію такого учасника та визначає переможця серед тих учасників, строк дії тендерної пропозиції яких ще не минув.

При цьому, ст. 42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Тож, рішення переможця про підписання договору є його добровільне волевиявлення, про те, що він згодний на умови договору, в тому числі ціну за одиницю товару на день підписання договору.

Однак, як встановлено судом, відповідач звернувся до позивача з пропозицією укласти Додаткові угоди щодо зміни ціни товару обґрунтувуючи це підвищенням ціни на природний газ на ринку газу, долучивши до листів на підтвердження збільшення ціни фактографічні довідки Торгово-промислової палати України щодо вартості природного газу на ринку України від 27.12.2017 за №4086/08.0.7.3, від 10.01.2018 № 62/08.0-7.3, від 25.01.2018 № 269/08.0-7.3, від 30.03.2018 № 993/08.0-7.3.

В подальшому, між позивачем та відповідачем укладено додаткові угоди № 1 від 24.01.2018 року, № 2 від 24.01.2018 року, № 3 від 02.02.2018 року, № 4 від 12.02.2018 року, № 5 від 19.03.2018 року, № 6 від 23.04.2018 року до Договору щодо зміни ціни товару з посиланням на п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

Судом встановлено, що внаслідок укладення постачальником та споживачем додаткових угод до Договору №3 відбулась зміна ціни та обсягу природного газу, а саме додатковою угодою:

- №1 від 24.01.2018 року збільшено ціну на 9,99% та зменшено обсяг на 9,08%;

- №2 від 24.01.2018 року збільшено ціну на 9,99% та зменшено обсяг на 9,08%;

- №3 від 02.02.2018 року збільшено ціну на 3,94 % та зменшено обсяг на 3,79%;

- №4 від 12.02.2018 року зменшено ціну 4,81% та збільшено обсяг на 5,05%;

- № 5 від 19.03.2018 року зменшено ціну на 12,1% та збільшено обсяг на 13,77% ;

- № 6 від 23.04.2018 року збільшено ціну 6,64% та зменшено обсяг на 6,64%;

При цьому, суд зазначає, що решта умов Договору № 3, як того вимагає Закон України "Про публічні закупівлі", залишалися незмінними, у тому числі і загальна сума Договору №3.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом (частина 2 статті 632 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" встановлено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема, з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі;

3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі;

4) продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі;

5) узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг);

6) зміни ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок; 7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;

8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини п`ятої цієї статті.

У абзаці 2 частини 3 ст. 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, статтєю 36 Закону України «Про публічні закупівлі» встановлено імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватись виключно у випадках, визначених ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», зокрема, за п. 2 ч. 4 наведеної норми - у випадку коливання цін на ринку товару чи то у бік збільшення, чи у бік зменшення, що надає сторонам право змінювати умови договору щодо ціни товару, при цьому не більше ніж на 10% та не збільшуючи загальну суму договору.

Відтак, правомірність укладення Додаткових угод № 1 від 24.01.2018 року, № 2 від 24.01.2018 року, № 3 від 02.02.2018 року, № 4 від 12.02.2018 року, № 5 від 19.03.2018 року, № 6 від 23.04.2018 року з метою зміни ціни товару має залежати від наявності факту коливання цін на ринку з часу укладення Договору про постачання природного газу № 3 від 17.01.2017 року до моменту укладення оспорюваних правочинів та за умови документального підтвердження даних обставин.

Міністерство економічного розвитку і торгівлі України у листі за №3302 - 06/34307-06 від 27.10.2016 "Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю", роз`яснення в якому надані Міністерством згідно з підпунктом 57 пункту 4 Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №459, зазначило, що у залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10% кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, і виконати свої зобов`язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін. Водночас внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим. Тобто відповідні документи, що підтверджують коливання ціни товару на ринку повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін.

Отже, сторони у випадку коливання цін на ринку наділені правом вносити зміни до ціни товару декілька разів, але не більше, ніж на 10% від ціни за одиницю товару, і такі зміни сторони вносять з урахуванням вже внесених попередніх змін. Тобто, кожного разу сторони мають право збільшити ціну за одиницю товару не більше, ніж на 10% з урахуванням попередніх змін, однак у випадку коливання цін, тобто з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.

Незважаючи на те, що Законом України "Про публічні закупівлі" не передбачено ані переліку органів, які уповноважені надавати інформацію щодо коливання ціни на товар на ринку, ані форму/вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме відповідного до зміни ціни в договорі факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим. (постанова Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №907/788/18, від 02.12.2020 у справі № 913/368/19).

Зокрема, як зазначено в постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 924/1240/18 у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо.

При цьому як зазначалось судом вище, факт наявності коливання ціни на природний газ відповідачем підтверджувався фактографічними довідками Торгово-промислової палати України.

Суд зазначає, що законодавством у сфері публічних закупівель конкретну особу, наділену повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку, не визначено, отже, виходячи з норм чинного законодавства, до суб`єктів надання такої інформації можна віднести, зокрема, Державну службу статистики України, на яку постановою КМУ від 10.09.2014 №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові/товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній конюктурі певного ринку товарів; Торгово-промислову палату України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислові палати створюються з метою сприяння розвиткові народного господарства та національної економіки, її інтеграції у світову господарську систему, формуванню сучасних промислової, фінансової і торговельної інфраструктур, створенню сприятливих умов для підприємницької діяльності, всебічному розвиткові усіх видів підприємництва, не заборонених законодавством України, науково-технічних і торговельних зв`язків між українськими підприємцями та підприємцями зарубіжних країн.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов`язковими для застосування на всій території України.

Отже, фактографічні довідки Торгово-промислової палати України щодо вартості природного газу на ринку України можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку за умови наявності в них відповідної інформації.

Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни природного газу на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період після укладання договорів і до внесення відповідних змін до нього.

За наявності відповідної інформації щодо цін на декількох ринках постачання газу (як по країні постачання, так і конкретного постачальника) визначення величини коливання цін із застосуванням середнього показника між мінімальними і максимальними цінами одночасно з декількох різних джерел (на початок і кінець періоду) не буде відображати реального стану зміни ціни, зважаючи на певну специфіку відповідного ринку (різні країни, різні умови постачання і транспортування, регулювання цін державою, власний видобуток чи імпортований газ тощо).

Реальне коливання ціни на газ можливо встановити, виходячи з різниці цін за певний період часу лише по кожному окремому ринку (джерелу), а за наявності інформації щодо цін на різних ринках суд вважає, що розумним і справедливим буде застосування середнього показника вже визначених показників коливання цін на відповідних ринках за певний період.

Крім того, оскільки моменту вчинення правочину передують певні підготовчі заходи, як то отримання офіційних документів, підтверджуючих ціни на ринку газу за певний період, складання і направлення замовнику проекту додаткової угоди та листа-звернення з відповідною пропозицією і обґрунтуванням, розгляд і вивчення зазначених підстав для внесення змін до правочину, суд доходить висновку про необхідність дослідження ціни на газ не тільки саме на дату підписання такої додаткової угоди, а дослідження саме коливання ціни на газ, тобто оцінювати наявність підстав для зміни ціни на предмет закупівлі за період, що передує зверненню з відповідною пропозицією, у тому числі з урахуванням того, що вартість газу на біржі (відповідному ринку) на певну дату визначається саме за результатами біржових торгів за повний торговий день.

З врахуванням наведеного вище суд вважає, що для встановлення факту наявності коливання ціни на природний газ у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження, викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо.

Судом встановлено, що довідки Торгово-промислової палати України за своїм змістом відображають прейскурант цін на природний газ як товар, продаж/постачання якого здійснюється ПАТ "НАК "Нафтогаз України", станом на 01.01.2018 року та 01.04.2018 року, втім не містять даних про вартість природного газу станом на попередні календарні дати, у тому числі на дату подання цінової пропозиції 12.12.2017 року, дату укладення Договору 17.01.2018 року, дати укладення оспорюваних правочинів - 24.01.2018 року, 02.02.2018 року та 23.04.2018 року, а також не містить динаміки змін ціни в бік збільшення або зменшення станом на відповідні календарні дати. Джерелом зазначеної у довідках інформації є офіційний сайт НАК "Нафтогаз України"

Суд звертає увагу, що збільшення чи зменшення ціни на природний газ, постачальником якого є ПАТ "НАК "Нафтогаз України", тобто лише один суб`єкт ринку природного газу, не може бути об`єктивним відображенням наявності факту коливання ціни на товар на всьому ринку природного газу України.

Крім того, в обгрунтовання необхідності укладення Додаткових угод № 1 та № 2 від 24.01.2018 року, № 3 від 02.02.2018 року підвищенням ринкової ціни на природний газ відповідачем направлялись позивачу фактографічні довідки Торгово-промислової палати України щодо вартості природного газу на ринку України від 27.12.2017 за №4086/08.0.7.3, від 10.01.2018 № 62/08.0-7.3, від 25.01.2018 № 269/08.0-7.3, від 30.03.2018 № 993/08.0-7.3, які містять ідентичну інформацію щодо ціни на природний газ як товар (10732,80 грн. на 1000,00 м.куб.) та дату почату дії періоду (01.01.2018), тобто на підтвердження необхідності зміни ціни за різними додатковими угодами відповідачем обгрунтовувалося одніми й ті ж самими підставами, що апріорі свідить про безпідставність змінення істотних умов Договору шляхом укладення додаткових угод.

Отже, надані відповідачем фактографічні довідки Торгово-промислової палати України від 27.12.2017 за №4086/08.0.7.3, від 10.01.2018 № 62/08.0-7.3, від 25.01.2018 № 269/08.0-7.3, від 30.03.2018 № 993/08.0-7.3 не приймаються в якості доказу на підтвердження факту коливання ціни на товар, оскільки лише констатують ціну природного газу згідно з прейскурантом НАК «Нафтогаз України» на визначену дату.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 23.01.2020 року у справі № 907/788/18, від 29.07.2020 року у справі № 924/316/18, від 05.08.2020 року у справі № 905/1907/18, від 27.08.2020 року у справі № 903/315/19, від 13.10.2020 року у справі № 912/1580/18, від 03.11.2020 року у справі № 916/3563/19, від 11.11.2020 року у справі № 913/416/18, від 03.12.2020 року у справі № 909/703/19.

В той же час, прейскурант на природний газ із ресурсів Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», розміщений на веб-порталі НАК «Нафтогаз України» (http://www.naftogaz.com/www/3/nakweb.nsf/0/486E117B34CF13EEC2257BCE0041B995?OpenDocument) має наступну інформацію: промисловим споживачам та іншім суб`єктам господарської діяльності та постачальникам для подальшої реалізації газу установам та організаціям, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів встановлені такі ціни на природний газ: з 01.12.2017 року - 7516,00 грн., з 01.01.2018 року - 8144,00 грн. (+8,3% до попередньої ціни), з 01.02.2018 року - 7663,00 грн. (-5,9 % від попередньої ціни), з 01.03.2018 року - 6580,00 грн. (-13,13% від попередньої ціни), з 01.04.2018 року - 7225,00 грн. (+9,93% до попередньої ціни), з 01.05.2018 року - 7619,00 грн. (+5,45% до попередньої ціни) за 1 000 куб.м.

Тобто, судом встановлено, що за прейскурантом, що міститься на роздруківках із офіційного сайту веб-порталу НАК "Нафтогаз України", у період: січень 2018 року -квітень 2018 року відбувалося коливання ціни на природний газ (який постачався НАК «Нафтогаз України») у сторону її зменшення.

За інформацією, що міститься в листі Державної служби статистики України № 09.1-03/39-19 від 26.07.2019 року у відповідь на запит прокурора, середня ціна на природний газ для споживачів у І півріччі 2018 року становила: для побутових споживачів - 6957,90 грн, для непобутових - 9280,28 грн.

Також, у відповідь на листи прокурора № 161-8385вих19 від 26.06.2019 року та № 161-8387вих19 від 26.06.2019 року у листом № 7045/16.2.2/7-19 від 04.07.2019 року Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, повідомила, що середньозважена ціна на природний газ (без ПДВ та без врахування тарифів на послуги транспортування та розподілу) становила: січень 2018 року - 8951,00 грн., лютий 2018 року - 8732,00 грн. (-2% від попередньої ціни), березень 2018 року - 8424,00 грн. (-3,5% від попередньої ціни), квітень 2018 року - 8450,00 грн. (+0,3% до попередньої ціни), травень 2018 року - 8489,00 грн. (+0,46 % до попередньої ціни).

Отже, за результатами здійсненого арифметичного аналізу рівня цін на газ та їх коливання суд дійшов висновку, що у період січень 2018 року - березень 2018 року відбувалось коливання ціни на природний газ у бік зменшення, а починаючи з квітня 2018 року - зростання, однак таке зростання є значно меншим ніж 10%, що свідчить про відсутність, втому числі на момент укладення додаткової угоди № 6 від 23.04.2018 року, реального коливання ціни природного газу в бік зростання, яке могло бути підставою для збільшення за угодою ціни за одиницю товару на 6,64% в порівнянні з попередньою ціною.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами не підтверджується і судом не встановлено коливання ціни на природний газ у бік зростання тричі впродовж періоду ініціювання та внесення змін до договору, як і коливання ціни у період з 17.01.2017 (дата укладення Договору) до 23.04.2018 року (дата набрання чинності додатковою угодою до Договору), що, в свою чергу, свідчить про укладенняя додаткових угод про збільшення ціни за Договором за відсутності підстав для цього.

Крім того, як вбачається зі змісту додаткових угод, додаткова угода:

- №1 від 24.01.2018 року, якою збільшено з 01.01.2018 року ціну за 1000 м. куб. газу до 9271,54 грн., поширює дію на відносини сторін з 01.01.2018 року;

- №2 від 24.01.2018 року, якою збільшено з 02.01.2018 року ціну за 1000 м. куб. газу до 10197,76 грн. поширює дію на відносини сторін з 02.01.2018 року;

- №3 від 02.02.2018 року, якою збільшено з 03.01.2018 року ціну за 1000 м. куб. газу до 10600,00 грн., поширює дію на відносини сторін з 03.01.2018 року.

Втім, за умовами п. 9.1. Договору постачання природного газу № 3 від 17.01.2018 року він набирає чинності з 01.01.2018 року.

Тобто, враховуючи дати укладення додаткових угод, природний газ за ціною, запропонованою в тендерній пропозиції, та погодженою в Договорі за результатами проведеної процедури закупівлі, відповідачем з моменту укладення Договору не постачався.

Навпаки, додатковими угодами № 1 від 24.01.2018 року, № 2 від 24.01.2018 року та № 3 від 02.02.2018 року за пропозицією відповідача за відсутності коливання ціни на природний газ збільшена ціна природного газу з 8429,44 грн до 10600,00 грн. за 1000 куб.м., тобто на 2170,56 грн., що становить 25,75% від первинної ціни Договору, і значно первищує визначену законом граничну межу зміни ціни за одиницю товару.

Отже, встановлені судом фактичні обставини свідчать, що відповідач від самого початку періоду постачання - 01.01.2018 року, здійснював постачання позивачу природного газу за ціною вищею на 25% від ціни тендерної пропозиції, не зважаючи на погодження умов її дотримання протягом 90 календарних днів з дня визначення переможця тендерних пропозицій, без жодних підстав для її збільшення.

Укладення додаткових угод до Договору щодо зміни ціни на товар за відсутності підстав для цього, визначених Законом, тим самим спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання Договору.

Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 3 Закону України "Про публічні закупівлі".

(Правова позиція Верховного Суду, викладена у постановах у постановах від 21.03.2019 у справі №912/898/18, від 12.09.2019 у справі №915/1868/18, від 25 червня 2019 року у справі № 913/308/18).

Крім того, за ст. 669 Цивільного кодексу України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.

Відповідно до умов п. 1.2. Договору поставка газу на 2018 рік узгоджена сторонами в обсязі 398840,00 м.куб., тобто визначеному тендерною документацією і запропонованому відповідачем в тендерній пропозиції.

Поряд із цим суд звертає увагу, що виходячи з передбаченого ст. 627 Цивільного кодексу України принципу свободи договору ТОВ «Енергія України» не було позбавлено можливості у встановленому законодавством порядку розірвати вчинений на невигідних для нього умовах правочин, позаяк, як встановлено судом, внаслідок укладення додаткових угод річний плановий об`єм постачання газу зменшено до 353894,510 куб.м., обсяг фактично поставленого відповідачем за Договором та додатковими угодами газу становить 331268 куб.м., що на 16,94% менше від обсягу щодо якого проводилась процедура закупівлі та узгодженого у договорі.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, з огляду на вчинені відповідачем дії та їх послідовність, суд погоджується з позицією прокурора щодо порушення інтересів держави та суспільних інтересів, оскільки з метою одержати перемогу у відкритих торгах та в подальшому отримувати кошти із місцевого бюджету відповідач як в тендерній документації, так і в укладеному Договорі навмисно занизив пропоновану вартість газу та кількість, яку планував закупити, при цьому, дії ТОВ «Енергія України», спрямовані на збільшення ціни газу за відсутності збільшення вартості природного газу ще до укладення договору, так і протягом нетривалого часу з моменту його укладення, однозначно доводять, що позиція стосовно підвищення ціни газу була на меті у постачальника до укладення договору, і свідчать про неконкурентні дії постачальника газу.

При цьому, безпідставне (без належного обґрунтування та документального підтвердження) шляхом укладення оспорюваних додаткових угод зменшення кількості товару як істотних умов Договору також розцінюється як порушення економічних інтересів держави.

Зазначене в сукупності порушує основні принципи, що передбачені ст. 3 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; запобігання корупційним діям і зловживанням.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що додаткові угоди в порушення норм Закону України "Про публічні закупівлі" та положень Договору укладені за відсутності належних підстав в контексті приписів Закону України «Про публічні закупівлі», та внаслідок їх укладення суттєво зменшено обсяги предмету закупівлі, а саме збільшено ціну за одиницю товару шляхом зменшення кількості товару, що закуповується, що, в свою чергу, не відповідає вимогам тендерної документації, вимоги позивача щодо визнання недійсними додаткових угод № 1 від 24.01.2018 року, № 2 від 24.01.2018 року, № 3 від 02.02.2018 року, № 4 від 12.02.2018 року, № 5 від 19.03.2018 року, № 6 від 23.04.2018 року до Договору про постачання природного газу № 3 від 17.01.2017 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розглянувши по суті позовні вимоги прокурора щодо визнання недійсним додаткових угод до Договору суд зазначає, що позовна заява прокурора окрім зазначених немайнових вимог містить похідну матеріально - правову вимогу про повернення безпідставно сплачених за договором внаслідок укладення додаткових угод коштів в сумі 509948,73 грн.

Прокурор у своєму позові в частині похідних вимог про стягнення коштів посилався на ч.1 ст. 236 та частину 1 ст. 216 ЦК України.

За приписами частини 1 ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно з частиною 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Частиною 1 статті 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №912/898/18.

За наявними матеріалами справи судом встановлено, що відділом освіти Черкаської районної державної адміністрації перераховано на рахунок постачальника грошові кошти в сумі 3361989,84 грн., що підтверджується наданими прокурором роздруківками платіжних доручень від 02.15.2018 року на суму 30621,42 грн та на суму 1226032,96 грн., від 19.03.2018 року на суму 1199054,35 грн. та на суму 28720,37 грн., від 12.04.2018 року на суму 22287,05 грн. та на суму 786075,67 грн., від 17.05.2018 року на суму 69198,02 грн. з єдиного веб-порталу використання бюджетних коштів «E-data».

Обсяги постачання позивачу природного газу на виконання Договору та додаткових угод - в кількості 331268 куб.м.

Разом з тим, оскільки відповідно до договору №3 в первісній редакції без врахування визнаних судом недійсними додаткових угод, визначена ціна 7024,53 грн за 1000 м.куб, крім того ПДВ - 1404,91 грн., всього з ПДВ - 8429,44 грн, ціна за 1000,0 куб.м природного газу має визначатись за умовами основного договору та становити 8429,44 грн. з ПДВ, тобто за отриманий обсяг природного газу 331268 м. куб позивач за рахунок коштів районного бюджету повинен був сплатити 2792403,73 грн, в той же час ним сплачено загальну суму 3361989,84 грн., а відтак, розмір надмірно отриманих відповідачем коштів за недійсними додатковими угодами складає 569586,11 грн (3361989,84 грн - 2792403,73 грн).

Відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України суд при ухваленні рішення не може виходити у рішенні за межі заявлених позовних вимог.

Враховуючи зазначене вище, беручи до уваги, що кошти з бюджету сплачено на відповідній правовій підставі, яка в подальшому визнана недійсною в судовому порядку, оскільки заявлена до стягнення сума становить суму переплати за договором внаслідок неправомірного збільшення ціни товару шляхом укладання з порушенням законодавства додаткових угод, розмір сплачених коштів, встановлений судом, відповідає фактичним обставинам справи, вимоги про стягнення з ТОВ «Енергія України» на користь відділу освіти Черкаської районної державної адміністрації безпідставно сплачених коштів підлягають задоволенню в розмірі, заявленому позивачем, а саме 509948,73 грн.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі «ГарсіяРуїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «ХіроБалані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та МесропМовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 «Про судове рішення`рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений прокурором, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги прокурора підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 73-80, 86, 123, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати недійсною Додаткову угоду № 1 від 24.01.2018 року до Договору про постачання природного газу № 3 від 17.03.2018 року, укладену між Відділом освіти Черкаської районної державної адміністрації () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергія України" ().

3. Визнати недійсною Додаткову угоду № 2 від 24.01.2018 року до Договору про постачання природного газу № 3 від 17.03.2018 року, укладену між Відділом освіти Черкаської районної державної адміністрації () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергія України" ().

4. Визнати недійсною Додаткову угоду № 3 від 02.02.2018 року до Договору про постачання природного газу № 3 від 17.03.2018 року, укладену між Відділом освіти Черкаської районної державної адміністрації () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергія України" ().

5. Визнати недійсною Додаткову угоду № 4 від 12.02.2018 року до Договору про постачання природного газу № 3 від 17.03.2018 року, укладену між Відділом освіти Черкаської районної державної адміністрації () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергія України" ().

6. Визнати недійсною Додаткову угоду № 5 від 19.03.2018 року до Договору про постачання природного газу № 3 від 17.03.2018 року, укладену між Відділом освіти Черкаської районної державної адміністрації () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергія України" ().

7. Визнати недійсною Додаткову угоду № 6 від 23.04.2018 року до Договору про постачання природного газу № 3 від 17.03.2018 року, укладену між Відділом освіти Черкаської районної державної адміністрації () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергія України" ().

8. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія України" (01135, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЖИЛЯНСЬКА, будинок 97, ЛІТЕРА З, ) на користь Відділу освіти Черкаської районної державної адміністрації (19615, Черкаська область, Черкаський район, село Мошни, ВУЛИЦЯ СПАСО-ПРЕОБРАЖЕНСЬКА, будинок 14А, ) грошові кошти в сумі 509 948,73 грн. (п`ятсот дев`ять тисяч дев`ятсот сорок вісім грн. 73 коп.).

9. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія України" (01135, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЖИЛЯНСЬКА, будинок 97 ЛІТЕРА З, ) на користь Прокуратури Черкаської області (18015, Черкаська області, місто Черкаси, БУЛЬВАР ШЕВЧЕНКА, будинок 286, ) на р/ 3751 в ДКС України у м. Київ, МФО 820172 судовий збір в сумі 19 175,23 грн. (дев`ятнадцять тисяч сто сімдесят п`ять грн. 23 коп.).

10. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 24 травня 2021 року.

Суддя А.М. Селівон