СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2021 р. Справа № 913/18/21

Колегія суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В. , суддя Шутенко І.А.

при секретарі Пархоменко О.В.

за участю:

позивача адвокат Литвин А.Б., свідоцтво ПТ №150 від 25.03.2015 року, довіреність №б/н від 25.01.2021 року;

відповідача адвокат Попов О.І., свідоцтво ХВ №000367 від 27.03.2017 року, довіреність №5 від 25.01.2020 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу представника Фермерського господарства Максагро адвоката Попова О.І. (вх. №990Л/1-18)

на рішення господарського суду Луганської області від 01.03.2021 року у справі №913/18/21, ухвалене в приміщенні господарського суду Луганської області (суддя Голенко І.П.), повний текст якого складено 09.03.2021 року та на додаткове рішення господарського суду Луганської області від 15.03.2021 року у справі №913/18/21, ухвалене в приміщенні господарського суду Луганської області (суддя Голенко І.П.), повний текст якого складено 18.03.2021 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю САТЕЛЛИТ, м. Київ

до відповідача Фермерського господарства Максагро, смт Білолуцьк Новопсковського району Луганської області

про стягнення 1 154 177 грн. 77 коп.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Луганської області від 01.03.2021 року у справі №913/18/21 позов задоволено повністю; стягнуто з Фермерського господарства Максагро на користь Товариства з обмеженою відповідальністю САТЕЛЛИТ штраф в розмірі 1154177,77 грн, витрати на судовий збір у розмірі 17312,67 грн.

Додатковим рішенням господарського суду Луганської області від 15.03.2021 року у справі заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю САТЕЛЛИТ адвоката Литвина А.Б., б/н від 05.03.2021 року, про ухвалення додаткового рішення стосовно розподілу судових витрат після ухвалення рішення у справі № 913/18/21 задоволено частково; стягнуто з Фермерського господарства Максагро на користь Товариства з обмеженою відповідальністю САТЕЛЛИТ витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 33844,90 грн.

Представник Фермерського господарства Максагро адвокат Попов О.І. з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Луганської області від 01.03.2021 року у справі повністю та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову; скасувати додаткове рішення господарського суду Луганської області від 15.03.2021 року у справі; стягнути з позивача витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 25 969,00 грн.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про таке.

Господарський суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено факт неналежного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки та відхилив доводи відповідача щодо того, що належне виконання договірного зобов`язання з поставки товару виявилось неможливим внаслідок настання форс мажору (обставини непереборної сили).

На виконання умов договору поставки від 18.08.2020 року, позивачу було поставлено 1924,14 тон соняшника врожаю 2020 року, що разом складає 77% від обумовленого договором обсягу, інша частина врожаю в обсязі 575,86 тон не була поставлена позивачу з причин, що не залежали від волі відповідача.

Увесь агрономічний цикл вирощування соняшнику врожаю 2020 року супроводжувався складними погодними умовами, а саме стійкою посухою, яка істотним чином вплинула на якісні та кількісні показники зібраного врожаю.

Сертифікатом про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №3100-21-0320 від 25.03.2021 року, Торгово промислова палата України засвідчила наявність форс-мажорних обставин, а саме виняткових погодних умов, зокрема, повітряно грунтова посуха, відсутність опадів, низька вологість повітря, суховійні явища в період липень вересень 2020 року на території Білокуракінського, Старобільского, Новопсковського районів Луганської області, внаслідок чого було унеможливлено виконання зобов`язань у повному обсязі за договором №Р90041 від 18.08.2020 року поставки насіння соняшнику у кількості 575,860 тон у термін з 18.08.2020 року по 16.09.2020 року, у зв`язку із втратою врожаю.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2021 року, суддею доповідачем у справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Склярук О.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.04.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника Фермерського господарства Максагро адвоката Попова О.І. на рішення господарського суду Луганської області від 01.03.2021 року та на додаткове рішення господарського суду Луганської області від 15.03.2021 року у справі; позивачу встановлено строк до 29.04.2021 року на протязі якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено справу до розгляду на "05" травня 2021 р. о 12:00; явка сторін обов`язковою не визнавалась; роз`яснено учасникам справи, що вони мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon".

22.04.2021 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№4778), в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, який долучено до матеріалів справи, в обґрунтування якого вказує на те, що сертифікат про форс мажорні обставини не надавався відповідачем до господарського суду першої інстанції у строки та у порядку передбаченому ГПК України; сертифікат про форс мажорні обставини від 25.03.2021 року був виданий на виконання зобов`язань по поставці 575,86 тон в період з 18.08.2020 року по 16.09.2020 року; посуха, про яку стверджує позивач не носила надзвичайного характеру, не була непередбачуваною, не була невідворотною, а отже, вказана обставина не може бути форс мажором та підставою для звільнення відповідача від відповідальності, оскільки договір укладено 18.08.2020 року, тобто після дати, у яку виникли обставини на які посилається відповідач.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2021 року, у зв`язку з відпусткою судді Склярук О.І., на підставі п. 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Шутенко І.А.

У судовому засіданні 05.05.2021 року представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити; представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.05.2021 року, враховуючи зміну складу колегії суддів, для забезпечення прав учасників справи на справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спору у справі, дотримання основних засад господарського судочинства, зокрема, змагальності сторін, повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, оголошено перерву у розгляді справи до 17.05.2021 року, явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась; роз`яснено учасникам справи, що вони мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon".

У судовому засіданні 17.05.2021 року представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні 17.05.2021 року проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України та беручи до уваги відсутність клопотань від учасників справи щодо відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з карантинними заходами, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

18.08.2020 року між сторонами було укладено договір поставки № Р90041, відповідно до умов п.п. 1.1 та 1.2 якого, відповідач (постачальник) зобов`язався поставити у власність позивачу (покупцеві) насіння соняшника українського походження врожаю 2020 року в обсязі 2500 тонн (далі товар), а останній, в свою чергу, зобов`язався прийняти та оплатити товар на умовах договору.

Згідно з п. 3.1 договору ціна товару становить 8351,12 грн без ПДВ за 1 тонну, крім того ПДВ 20% - 1670,22 грн.

Відповідно до п. 4.1 договору, поставка товару має бути здійснена партіями у період з 18.08.2020 року по 16.09.2020 року у місце поставки Донецька область, м. Маріуполь, вул. Таганрозька, 76.

У п. 6.1 договору сторони погодили, що оплата здійснюється у національній валюті України гривні шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника.

Відповідно до п.п. 6.1.1 договору, покупець перераховує суму оплати в розмірі 80 % від загальної вартості товару протягом 3-х банківських днів з дати фіналізації розрахунків та моменту отримання покупцем повного обсягу товару та отримання від постачальника товарно-транспортної накладної, копії видаткової накладної та коригування до видаткової накладної на весь обсяг постачання та рахунку постачальника, з подальшим обов`язковим переданням оригіналів вказаних документів протягом 2-х робочих днів.

У відповідності до п.п. 6.1.2 договору, інші 20% від загальної вартості товару сплачуються покупцем протягом 5-ти банківських днів з моменту реєстрації постачальником податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, розрахунку коригування до податкової накладної в ЄРПН згідно до вимог ст. 201 Податкового кодексу України.

На виконання умов договору відповідачем протягом вересня 2020 року було поставлено позивачу товар у загальному обсязі 1924,140 тони, що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними та не заперечується сторонами у справі.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, сплативши відповідачу вартість отриманого товару у сумі 19282461,10 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними документами (а.с. 46-75).

Відповідач, у встановлений договором строк та обумовлених обсягах, товар позивачу не поставив, кількість недопоставленого за договором товару складає 575,860 тон.

За прострочення поставки товару, яке перевищує 6 (шість) календарних днів, позивачем на підставі п. 8.2 договору нараховано та заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 20% від вартості недопоставленого товару в сумі 1154177,77 грн.

Позивач звернувся на адресу відповідача з претензією № 22102020.28/010 від 22.10.2020 року, в якій вимагав від відповідача у семиденний строк з моменту її отримання сплатити штраф, яка залишена відповідачем без відповіді та без виконання.

Вказане вище й стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Луганської області, в якому останній просив стягнути з відповідача штрафу в розмірі 1154177,77 грн. за недопоставлений товар (насіння соняшника) за договором поставки № Р90041 від 18.08.2020 року.

01.03.2021 року господарським судом Луганської області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Місцевий господарський суд, задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що обов`язок з поставки товару відповідачем своєчасно та у повному обсязі не виконано, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в розмірі 1154177,77 грн. є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та її обставинами.

Колегія суддів вважає передчасними вказані висновки місцевого господарського суду, з огляду на таке.

Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, матеріалами справи підтверджено, що відповідач порушив своє зобов`язання щодо поставки обумовленої договором кількості товару у встановлений договором строк.

Вказана обставина відповідачем не заперечується .

Відповідно до ч. 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

За змістом ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Отже, обов`язковою передумовою для покладення на особу відповідальності за порушення зобов`язання є вчинення особою правопорушення у сфері господарювання та наявність вини особи, яка його порушила.

В господарському праві діє принцип вини зобов`язаної сторони, якщо не доведено протилежне. При цьому, за змістом ст. 614 ЦК України, особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідач, обґрунтовуючи відсутність підстав для стягнення з нього штрафних санкцій у справі, посилається на те, що належне виконання договірного зобов`язання з поставки товару виявилось неможливим внаслідок настання форс мажору (обставини непереборної сили).

Відповідач зазначає на те, що на виконання умов договору поставки від 18.08.2020 року, позивачу було поставлено 1924,14 тон соняшника врожаю 2020 року, що разом складає 77% від обумовленого договором обсягу, інша частина врожаю в обсязі 575,86 тон не була поставлена позивачу з причин, що не залежали від волі відповідача. Увесь агрономічний цикл вирощування соняшнику врожаю 2020 року супроводжувався складними погодними умовами, а саме стійкою посухою, яка істотним чином вплинула на якісні та кількісні показники зібраного врожаю. Оскільки відповідач поклав значних зусиль для вирощення обумовленої договором сільськогосподарської продукції, однак був позбавлений реальної можливості поставити весь товар через обставини, які не залежали від його волі, а саме через низьку врожайність соняшнику у зв`язку з несприятливими погодними умовами.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 року, де, Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст.32 Конвенції).

Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN"), Європейський суд з прав людини наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу покладається саме на заявника, а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини.

Частинами 1, 4 статті 80 ГПК України встановлено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ст. 124, п. 2, 3, 4 ч. 2 ст.129 Конституції України, ст.ст. 7, 13 ГПК України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Так, апелянт до матеріалів апеляційної скарги подав копію Сертифікату торгово промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №3100-21-0320 від 25.03.2021 року та посилається на те, що з метою засвідчення дії обставин непереробної сили, він в установленому порядку звернувся до Торгово промислову палату України з відповідною заявою, проте внаслідок затримки у діловодстві щодо розгляду заяви, відповідач не зміг своєчасно отримати сертифікат та надати його для дослідження в судовому засіданні.

Таким чином, вказаний доказ копію Сертифікату торгово промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №3100-21-0320 від 25.03.2021 року слід прийняти на підставі положень ст. 269 ГПК України, як винятковий випадок та такий, що не був поданий відповідачем з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Вище зазначено, що за умовами п.1.1. договору відповідач (постачальник) зобов`язався поставити у власність позивачу (покупцеві) насіння соняшника українського походження врожаю 2020 року в обсязі 2500 тон (далі товар), а останній, в свою чергу, зобов`язався прийняти та оплатити товар на умовах договору.

Отже, відповідач, укладаючи договір розраховував виростити, зібрати та поставити позивачу саме насіння соняшника у заздалегідь обумовленому обсязі.

На виконання умов договору, відповідачем протягом вересня 2020 року було поставлено позивачу товар у загальному обсязі 1924,140 тони, що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними та не заперечується сторонами у справі.

Частина товару в обсязі 575,86 тон не була поставлена позивачу.

У п. 13.1.1. договору сторони узгодили, що на момент підписання договору, відповідач є сільськогосподарським підприємством і безпосереднім виробником товару.

Як слідує з наявних в матеріалах справи статистичних форм звітів про збирання врожаю сільськогосподарських культура та Довідок №8 від 27.01.2021 року та №14 від 22.02.2021 року, врожайність насіння соняшника за 2020 рік склала 19,37 ц/га при плановій врожайності 25,0 ц/га, що вказує на недобір врожаю загалом в розмірі 5850,86 ц.

Весь агрономічний цикл вирощування соняшнику врожаю 2020 року супроводжувався складними погодними умовами, а саме стійкою посухою, яка істотним чином вплинула на якісні та кількісні показники зібраного врожаю.

Вказані обставини підтверджуються довідками Луганського обласного центру з гідрометеорології від 27.01.2021 року №9911-1-94/9911032, від 27.01.2021 року №9911-1-95/9911-032, від 27.01.2021 року №9911-1-96/99-11-032, де, зокрема, вказано на те, що погодні умови другої половини літа та вересня були складними; починаючи з середини липня та до кінця вересня тривав майже бездощовий період, тобто, опади, які випадали були неефективними та не впливали на покращення стану рослин; почалась повітряна та ґрунтова посуха; на кінець ІІ декади липня (період цвітіння соняшнику) запаси продуктивної вологи на метровій глибині знизились до критичного значення (14 мм); в ІІІ декаді та до кінця вегетації запаси вологи під соняшником в Новопсковському районі не визначались через ґрунтову посуху; на фоні високих денних температур та низької вологості повітря спостерігалися небезпечні тривалі суховії.

Довідки Луганського обласного центру з гідрометеорології від 27.01.2021 року №9911-1-94/9911032, від 27.01.2021 року №9911-1-95/9911-032, від 27.01.2021 року №9911-1-96/99-11-032 містять висновки про те, що погодні умови для формування врожаю соняшника в 2020 році були несприятливими; відсутність опадів на фоні спекотної погоди обумовлювала поширення та посилення повітряно грунтової посухи, інтенсивність якої, за розрахунками індексів посушливості, на кінець серпня досягла критерію надзвичайно посушливий; також у період цвітіння соняшника спостерігався тривалий період (16 днів) з температурами повітря вище +30 С, що могло спричинити неповне запилення насіння соняшника, а низька вологість повітря, суховійні явища та жорсткий дефіцити грунтової вологи у період наливу насіння могли призвести до критичного зменшення врожаю та знизити технічні характеристики насіння.

Сертифікатом про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №3100-21-0320 від 25.03.2021 року, Торгово - промислова палата України засвідчила наявність форс-мажорних обставин, а саме виняткових погодних умов, зокрема, повітряно ґрунтова посуха, відсутність опадів, низька вологість повітря, суховійні явища в період липень вересень 2020 року на території Білокуракінського, Старобільского, Новопсковського районів Луганської області, внаслідок чого було унеможливлено виконання зобов`язань у повному обсязі за договором №Р90041 від 18.08.2020 року поставки насіння соняшнику у кількості 575,860 тон у термін з 18.08.2020 року по 16.09.2020 року, у зв`язку із втратою врожаю.

Отже, саме несприятливі погодні умови протягом 2020 року призвели до недостатньої кількості врожаю соняшнику, яка є предметом спірного договору.

Вказані обставини є такими, що не залежать від волі відповідача і об`єктивно унеможливили належне виконання відповідачем свого зобов`язання за договором у повному обсязі.

При цьому, постачальник вживав заходи для зменшення негативних наслідків та попереджав покупця про несприятливі погодні умови, пропонував внести зміни в договір поставки соняшнику щодо кількості поставленого товару.

Зокрема, 15.10.2020 року відповідач звернувся до позивача з листом вих. №17, в якому повідомив позивача про те, що в силу об`єктивних причин повне виконання договору поставки неможливо, у зв`язку з тим, що за період з травня 2020 року по вересень 2020 року внаслідок тривалої посухи, яка встановилась на території Новопсковського району Луганської області та Старобільського району Луганської області, що істотно вплинуло на технічні характеристики соняшника і призвело до втрати значної частини врожаю насіння соняшника, що унеможливило виконання зобов`язання у повному обсязі (т.1, а.с.126).

Зміни до договору щодо об`ємів поставок товару сторонами внесені не були, однак позивач не надав свої заперечень на вказаний лист.

Окрім того, у п.9.1. договору сторони погодили, що жодна із сторін не відповідає за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за договором у разі настання таких подій як повінь, пожежа, землетрус чи інших стихійних лих, якщо ці обставини настали після підписання сторонами договору та не залежить від їх волі.

У п. 9.3. вказано, що інформація про дію обставин форс мажору повинна бути підтверджена Торгово промисловою Палатою України.

Отже, у діях відповідача відсутня вина та протиправна поведінка зобов`язаної особи, що виключає стягнення з відповідача штрафу.

Аргументи позивача на те, що сертифікат про форс мажорні обставини від 25.03.2021 року був виданий на виконання зобов`язань по поставці 575,86 тон в період з 18.08.2020 року по 16.09.2020 року та посуха, про яку стверджує позивач не носила надзвичайного характеру, не була непередбачуваною, не була невідворотною, а отже, вказана обставина не може бути форс мажором та підставою для звільнення відповідача від відповідальності, оскільки договір укладено 18.08.2020 року, тобто після дати, у яку виникли обставини на які посилається відповідач, не приймаються, з огляду на те, що факт складних погодних умов, який істотно вплинув на якісні та кількісні показники зібраного врожаю 2020 року підтверджується не лише сертифікатом про форс мажорні обставини від 25.03.2021 року, а й довідками Луганського обласного центру з гідрометеорології від Луганського обласного центру з гідрометеорології від 27.01.2021 року №9911-1-94/9911032, від 27.01.2021 року №9911-1-95/9911-032, від 27.01.2021 року №9911-1-96/99-11-032, де, зокрема, вказано на те, що погодні умови другої половини літа та вересня були складними та звітами про збирання врожаю сільськогосподарських культура та Довідками №8 від 27.01.2021 року та №14 від 22.02.2021 року, де зазначено на те, що врожайність насіння соняшника за 2020 рік склала 19,37 ц/га при плановій врожайності 25,0 ц/га, що вказує на недобір врожаю загалом в розмірі 5850,86 ц.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16.12.2020 року у справі №914/2173/19, де суд касаційної інстанції, залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції та рішення місцевого господарського суду, виходив з того, що саме несприятливі погодні умови протягом 2018 року призвели до недостатньої кількості врожаю соняшнику, яка є предметом спірного договору; вказані обставини не розцінюються судом апеляційної інстанції як форс-мажорні, однак є такими, що не залежать від волі відповідача і об`єктивно унеможливили належне виконання відповідачем свого зобов`язання за договором у повному обсязі.

Окрім того, колегія суддів враховує правові висновки, викладені у рішенні Конституційного Суду від 11.07.2013 року № 7-рп/2013, де, між іншим, вказано на те, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених ст. 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Позивачем не подано суду доказів, які підтверджують, що недопоставка відповідачем товару завдала йому збитків.

Таким чином, беручи до уваги, що обставини, які склалися не залежать від волі відповідача і об`єктивно унеможливили належне виконання відповідачем свого зобов`язання за договором у повному обсязі, у діях відповідача відсутня вина та протиправна поведінка зобов`язаної особи, що виключає стягнення з відповідача штрафу та, відповідно, задоволення позовних вимог.

Отже, висновок місцевого господарського суду про задоволення позову не відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення місцевого господарського суду, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Отже, місцевий господарський суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а тому рішення господарського суду Луганської області від 01.03.2021 року у справі слід скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю, поклавши судові витрати за подання апеляційної скарги, відповідно до ст.129 ГПК України, на позивача.

Окрім того, апелянт просив скасувати додаткове рішення господарського суду Луганської області від 15.03.2021 року у справі №913/18/21.

За положеннями ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, виходячи з того, що рішення господарського суду Луганської області від 01.03.2021 року у справі підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення, яким в задоволенні позову слід відмовити повністю, додаткове рішення господарського суду Луганської області від 15.03.2021 року у справі слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю САТЕЛЛИТ про винесення додаткового рішення відмовити.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.2 ст. 275, п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 277, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника Фермерського господарства Максагро адвоката Попова О.І. задовольнити.

Рішення господарського суду Луганської області від 01.03.2021 року у справі №913/18/21 скасувати повністю.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову відмовити повністю.

Додаткове рішення господарського суду Луганської області від 15.03.2021 року у справі №913/18/21 скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю САТЕЛЛИТ про винесення додаткового рішення (від 05.03.2021 року б/н) відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю САТЕЛЛИТ, м. Київ (01133, м. Київ, вул. Коновальця Євгена, буд. 32-Б, офіс 1019, ідентифікаційний код 13501985) на користь Фермерського господарства Максагро, смт Білолуцьк Новопсковського району Луганської області (92323, Луганська область, Новопсковський район, смт Білолуцьк, вул. Слобожанська, буд. 81, ідентифікаційний код 35126307) 25 969,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.05.2021 року.

Головуюча суддя О.І. Терещенко

Суддя П.В. Тихий

Суддя І.А. Шутенко