ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2021 р. Справа №909/1037/20

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Кордюк Г.Т.

Мирутенко О.Л.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за вих. №0900-0803-7/5744 від 17.02.2021 (вх. № ЗАГС 01-05/676/21 від 22.02.2021)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.02.2021 (суддя Максимів Т.В., повний текст рішення складено та підписано 05.02.2021)

у справі № 909/1037/20

за позовом: Івано-Франківського міського центру зайнятості, м. Івано-Франківськ

до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, м. Івано-Франківськ

про стягнення грошових коштів в сумі 42 286,14 грн

за участю представників учасників справи: не викликалися

В С Т А Н О В И В:

Івано-Франківський міський центр зайнятості звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про стягнення грошових коштів в сумі 42 286,14 грн.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 01.02.2021 у справі № 909/1037/20 позов задоволено. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області на користь Івано-Франківського міського центру зайнятості 42 486,00 грн та 2102,00 грн судового збору.

Рішення суду мотивоване ч. 4 ст. 75 Господарсько процесуального кодексу України, ст.ст. 11, 22, 1166, 1173 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 43, 44 Закону України Про зайнятість населення, ст. 107 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, ст.ст. 7, 8, 16, 31 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №280 від 23.07.2014.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок протиправної відмови відповідача у призначенні ОСОБА_1 пенсії, що підтверджується судовими рішеннями у справі №300/638/20, позивачу завдані збитки у розмірі отриманої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю в сумі 42 286,14 грн, оскільки позивач не здійснював би виплати такої допомоги у разі своєчасного призначення та виплати їй пенсії.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області оскаржило його в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі відповідач зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, прийнятим з неповним з`ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зокрема, апелянт покликається на Закон України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття відповідно до якого відповідальність в системі страхування на випадок безробіття покладено тільки на роботодавців. Вищевказаний Закон не визначає органи Пенсійного Фонду України як такі, що несуть відповідальність за нарахування та виплату допомоги по безробіттю.

Скаржник вважає, що саме факт неповідомлення ОСОБА_1 Івано-Франківського міського центру зайнятості про наявність судового рішення від 24.04.2020 у справі № 300/638/20 призвело до безпідставного отримання нею допомоги по безробіттю.

Окрім того, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області посилається на ст.36 Закону № 1533-ІІІ, якою встановлено обов`язок застрахованої особи своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг, та вважає, що сума виплаченої допомоги повинна бути стягнена з ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2021 справу № 909/1037/20 розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, судді: Кордюк Г.Т. та ОСОБА_2 .

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.02.2021 у справі №909/1037/20 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 10.05.2021 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 ГПК України.

Позивач та відповідач в строки, визначені судом, жодних заяв та клопотань не подали.

Позивач 22.04.2021 на поштову адресу суду надіслав відзив на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх. № ЗАГС 01-04/3022/21 від 26.04.2021), у якому зазначає, що доводи скаржника є безпідставними та необґрунтованими, просить суд залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, позивач зазначає, що Закони України Про зайнятість населення та Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття не містять підстав для зняття з реєстрації та припинення виплати допомоги по безробіттю у разі звернення особи до суду за захистом своїх прав. Саме внаслідок неправомірних дій Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, які полягали у відмові призначити ОСОБА_1 пенсію, що встановлено судовими рішеннями, останній була безпідставно виплачена допомога по безробіттю. У разі своєчасного призначення пенсії виплата допомоги по безробіттю не здійснювалася б.

Суд апеляційної інстанції у відповідності до ст. 269 ГПК України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи, громадянка ОСОБА_1 перебувала на обліку в Івано-Франківському міському центрі зайнятості як безробітна та отримувала допомогу по безробіттю з 27.04.2020 до 28.09.2020.

30.09.2020 Івано-Франківський міський центр зайнятості провів звірку (перевірку) достовірності даних на гр. ОСОБА_1 , які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення та склав Акт №1258 від 30.09.2020 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". Згідно з даним Актом позивачем було встановлено, що 11.02.2020 громадянка ОСОБА_1 зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Однак, 19.02.2020 відповідач прийняв рішення №307 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що рішенням Конституційного Суду від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) не внесено зміни до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та немає порядку виконання даного рішення; тобто, у громадянки відсутній стаж роботи, який би давав право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Не погодившись із таким рішенням ГУПФУ в Івано-Франківській області, гр. ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із позовом до ГУПФУ в Івано-Франківській області про визнання рішення неправомірним та зобов`язання до чинення дій.

Відповідно до рішення від 24.04.2020 у справі №300/638/20 Івано-Франківський окружний адміністративний суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 19.02.2020 №307 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії та зобов`язав призначити пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до п."б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Восьмий апеляційний адміністративний суд, відповідно до постанови від 11.08.2020 у справі №300/638/20, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 залишив без змін.

Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 17.09.2020 №1846 наданої позивачу (вх. №13359/28-20 від 25.09.2020) гр. ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 11.02.2020.

Згідно з розрахунком Івано-Франківського міського центру зайнятості Дасевич М.М. з 27.04.2020 до 28.09.2020 нарахована та виплачена допомога по безробіттю в сумі 42 286,14 грн.

16.10.2020 Іваано-Франківський міський центр зайнятості видав наказ №153 "Про повернення коштів" та направив ГУПФУ в Івано-Франківській області повідомлення за № 4796-06/29-20 від 16.10.2020, в якому запропонував добровільно перерахувати на рахунок Івано-Франківського міського центру зайнятості кошти в сумі 42286,14 грн, які виплачені гр. ОСОБА_1 як допомога по безробіттю за період з 27.04.2020 до 28.09.2020. Однак кошти відповідач не сплатив, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Згідно з п.2 ст.1 Закону України "Про зайнятість населення" безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших, передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна розпочати роботу.

Відповідно до частини 1 статті 43 вказаного Закону статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема, на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (частина 2 зазначеної статті).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення" зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.

Як зазначалося вище, 11.02.2020 громадянка ОСОБА_1 зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Однак, 19.02.2020 відповідач прийняв рішення № 307 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1

З 27.04.2020 громадянці ОСОБА_1 призначено допомогу по безробіттю.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 у справі №300/638/20 залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2020 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 19.02.2020 №307 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії, зобов`язано призначити пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до п."б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання вищевказаних судових рішень відповідач призначив ОСОБА_1 з 11.02.2020 пенсію за віком на пільгових умовах.

Пунктом 7 частини 1 статті 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.

28.09.2020 припинено виплату ОСОБА_1 допомоги по безробіттю.

За приписами статті 11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ст. 1173 ЦК України шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Отже, на відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 ЦК України передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

Відповідно до ч.1 ст.107 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсійний фонд, його органи та посадові особи несуть відповідальність згідно із законом за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом.

Таким чином, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Згідно з пунктом 7 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280, Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відтак, як вірно вказав суд першої інстанції, Пенсійний фонд є органом виконавчої влади та, відповідно, суб`єктом відповідальності в розумінні ст. 1173 ЦК України. Протиправність поведінки відповідача, яка виявилась у безпідставній та незаконній відмові в призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах, встановлена судовими рішеннями у справі №300/638/20, що набрали законної сили, та в силу ч.4 ст. 75 ГПК України не підлягає повторному доведенню. Така протиправна поведінка відповідача призвела до того, що ОСОБА_1 своєчасно не отримала призначення пенсійного забезпечення, гарантованого їй чинним законодавством, а центр зайнятості безпідставно здійснив їй виплату допомоги по безробіттю за період з 27.04.2020 до 28.09.2020 в сумі 42 286,14 грн за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що є додатковими витратами позивача (збитками), оскільки така виплата допомоги по безробіттю не здійснювалася б позивачем у випадку своєчасного призначення та виплати відповідачем пенсії ОСОБА_1 .

Вказані обставини свідчать про наявність причинно-наслідкового зв`язку між незаконними діями відповідача і понесеними позивачем збитками та правомірність вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів в сумі 42 286,14 грн, які були виплачені ОСОБА_1 як допомога по безробіттю.

Щодо посилань скаржника на ст. 36 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття та його доводів про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 виплаченої їй допомоги по безробіттю у зв`язку з невиконанням обов`язку щодо повідомлення центру зайнятості про звернення до суду з позовом до Пенсійного фонду про визнання незаконною відмови у призначенні йому пенсії, апеляційний суд відхиляє їх з огляду на таке.

За приписами ч.2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Частиною 3 статті 36 вищезазначеного Закону встановлено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Як зазначалося вище, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 у справі №300/638/20 було оскаржено до апеляційного суду.

Вищевказане рішення набрало законної сили 11.08.2020 після перегляду його Восьмим апеляційним адміністративним судом.

Отже, з наведеного вбачається, що на час виплати ОСОБА_1 забезпечення по безробіттю в період з 27.04.2020 до 11.08.2020 відбувалися судові процеси. Тому, сам лише факт оскарження ОСОБА_1 в судовому порядку відмови у призначенні йому пенсії не є тією обставиною, яка вплинула б на умови виплати забезпечення по безробіттю та надання соціальних послуг.

При цьому апеляційний суд зазначає, що згідно з постановою апеляційного суду від 11.08.2020 апеляційна скарга Управління ПФУ на рішення від 24.04.2020 розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення сторін.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 відразу як тільки довідалася про набрання законної сили постановою від 11.08.2020 звернулася до ПФУ та отримала довідку №1846 від 17.09.2020 , яку 25.09.2020 подала до центру зайнятості на підставі якої проведено службове розслідування та припинено виплату їй допомоги по безробіттю.

На підставі викладеного, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи відповідача, погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що суд першої інстанції правомірно та обґрунтовано задоволив позов та стягнув з відповідача на користь позивача кошти в сумі 42 286,14 грн.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, апелянтом всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б спростували факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки, апеляційна скарга до задоволення не підлягає, то відповідно понесені судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги залишаються за скаржником.

Керуючись, ст.ст. 269, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.02.2021 у справі № 909/1037/20 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

4 Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку та в строки, передбаченні ст.ст. 287-288 ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 19.05.2021.

Головуючий-суддя Н.М. Кравчук Судді Г.Т. Кордюк

О.Л. Мирутенко