ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

24.05.2021 Справа№ 914/985/21

Господарський суд Львівської області у складі судді В. П. Трускавецького, розглянувши матеріали

заяви:Керівника Галицької окружної прокуратури м. Львова, м. Львів,
про:забезпечення позову.
У справі за позовом: Керівника Галицької окружної прокуратури м. Львова, м. Львів, в інтересах держави,
до відповідача 1:Львівської міської ради, м. Львів,
до відповідача 2:Фізичної особи-підприємця Баранецького Ростислава Богдановича, с. Ралівка Самбірського району Львівської області,
про: визнання незаконними та скасування пунктів рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсним договору оренди землі, припинення права користування земельною ділянкою, повернення земельної ділянки, скасування державної реєстрації об`єкту нерухомого майна, припинення права власності та зобов`язання відповідача 2 звільнити земельну ділянку шляхом знесення (демонтажу) розміщеної на ній споруди станції технічного обслуговування.
Представники сторін не викликались (не повідомлялись).
1. Процес.

1.1. На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Керівника Галицької окружної прокуратури м. Львова в інтересах держави до відповідача 1: Львівської міської ради та відповідача 2: Фізичної особи-підприємця Баранецького Ростислава Богдановича про визнання незаконними та скасування пунктів рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсним договору оренди землі, припинення права користування земельною ділянкою, повернення земельної ділянки, скасування державної реєстрації об`єкту нерухомого майна, припинення права власності та зобов`язання відповідача 2 звільнити земельну ділянку шляхом знесення (демонтажу) розміщеної на ній споруди станції технічного обслуговування.

Ухвалою суду від 20.04.2021 позовну заяву прийнято та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 18.05.2021. В подальшому підготовче засідання відкладено на 02.06.2021.

1.2. Відповідачем 2 подано відзив на позов та клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи, прокурором - відповідь на відзив.

1.3. 21 травня 2021 року від прокурора на адресу суду надійшла заява про забезпечення позову, згідно з якою заявник просить накласти арешт на нежитлову будівлю літера Б-1, площею 326,3 кв.м, яка знаходиться на вул. Зеленій, 253 у м. Львові (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 101) з підстав, вказаних у поданій заяві.

Згідно з частиною першою статті 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

2. Позиція заявника.

2.1. Предметом заявленого позову є визнання незаконними та скасування п. п. 2, 3 ухвали Львівської міської ради № 3475 від 17.05.2018 «Про внесення змін до договору оренди землі від 01.11.2017 № С-4483»; п. п. 1, 2.1.1 ухвали Львівської міської ради № 4480 від 20.12.2018 «Про продовження ФОП Баранецькому Р.Б. терміну оренди земельної ділянки на вул. Зеленій, 253»; визнання недійсним договору оренди землі № С-4631 від 20.02.2019, укладеного між Львівською міською радою та ОСОБА_1 , щодо земельної ділянки кадастровий № :04:002:0034, на АДРЕСА_1 , площею 0,0490 га, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101); скасування державної реєстрації права оренди ОСОБА_1 на дану земельну ділянку; скасування державної реєстрації об`єкту нерухомого майна - нежитлової будівлі літера Б-1 площею 326.3 кв. м., що знаходиться на вказаній земельній ділянці на АДРЕСА_1 , та державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на цю будівлю.

Як вказує прокурор, останнім установлено, що надання та використання земельної ділянки кадастровий номер № :04:002:0034, площею 0,0490 га, на АДРЕСА_1 , відбулось всупереч вимогам земельного законодавства України.

При цьому, спірна земельна ділянка, надавалась ОСОБА_1 в оренду, у межах червоних ліній без права капітального будівництва та посадки багаторічних насаджень, для обслуговування тимчасової споруди станції технічного обслуговування автомобілів без оформлення права власності.

Однак, 24 квітня 2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано з відкриттям розділу об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю літера Б-1, площею 326,3 кв. м., яка знаходиться на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, відомості внесено 26.04.2019, індексний номер рішення: 46668318).

Також, 24.04.2019 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право приватної власності ОСОБА_1 на вказану нежитлову будівлю літера Б-1, площею 326,3 кв. м. (номер запису про право власності: 31365697, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 46668318 від 26.04.2019).

2.2. Враховуючи мету, для якої надана земельна ділянка, прокурор вказує, що є обґрунтовані підстави припускати, що реєстрація у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно тимчасової споруди станції технічного обслуговування автомобілів як об`єкту нерухомого майна та набуте право власності на цей об`єкт ОСОБА_1 , може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду внаслідок реалізації останнім права на розпоряджання своїм майном. У зв`язку з цим, з метою недопущення вчинення будь-яких дій, спрямованих на перешкоджання в подальшому виконанню судового рішення, необхідно накласти арешт на спірну нежитлову будівлю літера Б-1, площею 326,3 кв. м, яка знаходиться на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Таким чином, забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно, забезпечуватиме адекватність та розумність обраного позивачем заходу забезпечення позову, який створює належні умови для ефективного судового захисту.

В даному випадку накладення арешту на спірну будівлю не порушуватиме принципу адекватності заходу забезпечення позову та не спричинить припинення господарської діяльності відповідача 2 як суб`єкта господарювання.

Також, прокурором відзначено, що беручи до уваги відсутність можливості понесення відповідачем 2 збитків внаслідок забезпечення позову у даній справі, пропозиції щодо зустрічного забезпечення відсутні.

3. Мотиви постановлення судового рішення за поданою заявою.

3.1. Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з положеннями частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

3.2. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача або інших осіб з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення (постанова Верховного суду України від 18.01.2017 у справі № 6-2552цс16).

Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого господарського суду України у постанові № 16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», умовою застосування заходів по забезпеченню позову є достатньо обґрунтоване припущення, що можуть виникнути ускладнення під час виконання рішення суду в разі невжиття заходів по забезпеченню позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд також враховує положення пункту 3 вказаної постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 про адекватність заходу до забезпечення позову. Згідно з цим пунктом постанови адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Положення наведених судом норм пов`язують вжиття заходу забезпечення з ефективним захистом або поновленням порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, реальним виконання судового рішення, а також із наявністю обставин, що достеменно свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому приписами статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обов`язок доказування розподілений між сторонами таким чином, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані докази на підтвердження своїх вимог або заперечень повинні відповідати умовам належності, допустимості та достовірності, що відображено у ст. 76 - 78 ГПК України.

Статтею 79 ГПК України вказує, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

3.3. У даному випадку до суду надійшов позов прокурора із вимогами немайнового характеру, а саме: визнання незаконними та скасування п. п. 2, 3 ухвали Львівської міської ради № 3475 від 17.05.2018 «Про внесення змін до договору оренди землі від 01.11.2017 № С-4483»; п. п. 1, 2.1.1 ухвали Львівської міської ради № 4480 від 20.12.2018 «Про продовження ФОП ОСОБА_1 терміну оренди земельної ділянки на АДРЕСА_1 »; визнання недійсним договору оренди землі № С-4631 від 20.02.2019, укладеного між Львівською міською радою та ОСОБА_1 , щодо земельної ділянки кадастровий № :04:002:0034, на АДРЕСА_1 , площею 0,0490 га, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101); скасування державної реєстрації права оренди ОСОБА_1 на дану земельну ділянку; скасування державної реєстрації об`єкту нерухомого майна - нежитлової будівлі літера Б-1 площею 326.3 кв. м., що знаходиться на вказаній земельній ділянці на АДРЕСА_1 , та державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на цю будівлю.

У поданій заяві про забезпечення позову заявник просить накласти арешт на спірну нежитлову будівлю літера Б-1, площею 326,3 кв.м, яка знаходиться на АДРЕСА_1 у зв`язку із незаконністю набуття такої у власність.

Отже, в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Тому при розгляді поданої заяви про забезпечення позову суд оцінює виключно обґрунтованість останньої на предмет доведення обставин, які свідчать про необхідність застосування запропонованого заходу забезпечення позову.

3.4. У поданій заяві, прокурор обґрунтовує заявлені вимоги тим, що зареєструвавши 24.04.2019 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно спірний об`єкт як об`єкт нерухомого майна, відповідач 2 набув усіх правомочностей власника. У зв`язку з цим, з метою недопущення вчинення будь-яких дій (реалізації власником права на розпорядження своїм майном), спрямованих на перешкоджання в подальшому виконанню судового рішення, або таких, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду прокурор вказує про те, що необхідно накласти арешту на спірну нежитлову будівлю літера Б-1, площею 326,3 кв. м, яка знаходиться на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

3.5. Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифіковано Верховною Радою України 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Окрім того, Європейський суд з прав людини своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49- 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «ОСОБА_1 та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У рішеннях по справах «Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» судом вказано на те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра.

3.6. Оцінюючи мету заявленого забезпечення, суд зазначає, що прокурор звернувшись до суду із даним позовом в інтересів держави, зокрема, в частині позовних вимог про визнання недійсним договору оренди землі, припинення права користування земельною ділянкою, повернення земельної ділянки, скасування державної реєстрації об`єкту нерухомого майна, припинення права власності та зобов`язання відповідача 2 звільнити земельну ділянку шляхом знесення (демонтажу) розміщеної на ній споруди станції технічного обслуговування, за для охорони матеріально-правових інтересів територіальної громади в особі її органу місцевого самоврядування, визначивши все ж таки останнього відповідачем 1 у справі, просить накласти арешт на спірне нерухоме майно, яке розташоване на спірній земельній ділянці, яка є власністю Львівської міської ради - відповідача 1, для реального та ефективного виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалено на його користь, в тому числі охорони від можливих недобросовісних дій із боку відповідача 2 або інших осіб чи за для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Щодо зазначених умов вжиття заявлених заходів, то суд оцінює такі критично, адже з моменту вчинення оскаржених дії щодо реєстрації спірного майна у державному реєстрі (24.04.2019), більше двох років відповідачем 2 не вчинялись жодні дії щодо розпорядження майном, і станом на дату розгляду відповідної заяви, до матеріалів справи не надано інших доказів на підтвердження можливої реалізації відповідачем 2 своєї правомочності щодо спірного нерухомого майна.

Аналізуючи доводи прокурора, якими останній обґрунтовує необхідність вжиття заявлених заходів, з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності, враховуючи обов`язок дотримання збалансованості інтересів сторін, та оцінюючи імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд зазначає, що заявником не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, на підтвердження заявлених вимог, а надані припущення не є достатньо обґрунтованими.

3.7. Одночасно, прокурор вказує, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» зазначено, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Так, суд погоджується із вказаним про те зазначає, що у даному випадку суду не подано доказів, які б підтверджували обставини зазначені прокурором у заяві про забезпечення позову, а тому відсутні підстави, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної фізичної особи.

Отже, враховуючи вищевикладене, у даному випадку позбавлення добросовісного (адже судом станом на момент розгляд відповідної заяви не встановлено протилежного) власника майна, можливості розпоряджатися власністю, як захід забезпечення, порушуватиме право власності та суперечитиме ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 233, 234, 235, 236 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви Керівника Галицької окружної прокуратури м. Львова про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки визначені розділом ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.П. Трускавецький