ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2021 р. Справа№ 910/13054/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тищенко А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 22.12.2020

у справі №910/13054/20 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі"

до Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру"

про стягнення 157 442,36 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" (далі - відповідач, скаржник) про стягнення 153 692,36 грн., з яких: 127 500,00 грн. боргу, 8 912,80 грн. 3% річних, 17 279,56 грн. інфляційних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2020 у справі №910/13054/20 позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські Електромережі" 131 250,00 грн боргу, 8 912,80 грн 3% річних, 17 279,56 грн інфляційних втрат, 2 361,64 грн судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру" звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2020 у справі №910/13054/20, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2020 у справі №910/13054/20 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що додані до позовної заяви копії 34 договорів містять іншу нумерацію, ніж ті, на невиконання яких позивач посилається у позові

Скаржник вказує, що заявлені позивачем вимоги не пов`язані підставою їх виникнення (виникли із різних договорів, які мають різні предмети, складені у різні періоди часу) та не пов`язані поданими доказами, оскільки документи, що підтверджують виконання договорів, є різними, а відтак ст. 173 ГПК України в даному випадку судом першої інстанції застосована з порушеннями.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції визначив як предмет доказування лише те, що позивач мав право відмовитись в односторонньому порядку відразу від 34 договорів, незважаючи на умови цих договорів і норми чинного законодавства, при цьому не дослідивши існування правових підстав для неповернення підрядником замовнику авансу у повному обсязі чи його частини, а також чи була перевищена вартість виконаних підрядником по кожному із 34 договорів робіт.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2021 апеляційну скаргу Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" у справі № 910/13054/20 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді (судді-доповідача) Владимиренко С.В., суддів Демидової А.М., Ходаківської І.П.

23.02.2021 від Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує проти доводів викладених в апеляційній скарзі та вказує, що нумерація договору не є його умовою, а тому розбіжності в ній, на яку посилається скаржник, не спростовує факту їх укладання.

Також позивач у відзиві зазначає, що об`єднання позовних вимог є виключно компетенцією суду, який обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав про об`єднання позовних вимог по даній справі.

Окрім цього позивач обґрунтовує відзив тим, що за змістом ч. 4 ст. 849 ЦК України замовник має безумовне право відмовитись від договорів підряду та вимагати повернення раніше сплаченого авансу за даними договорами.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2021 заяву суддів Владимиренко С.В., Демидової А.М., Ходаківської І.П. про самовідвід від розгляду справи №910/13054/20 задоволено. Матеріали справи №910/13054/20 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2021 у зв`язку з ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2021, якою заяву суддів Владимиренко С.В., Демидової А.М., Ходаківської І.П. про самовідвід від розгляду справи №910/13054/20 задоволено, відповідно до підпункту 2.3.49, підпункту 2.3.50 пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/13054/20 .

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2021 для розгляду справи №910/13054/20 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2021 апеляційну скаргу Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2020 у справі №910/13054/20 прийнято до провадження колегією суддів. Роз`яснено учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

18.03.2021 від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшла заява про розгляд справи в порядку спрощеного провадження з проведенням судового засідання та викликом сторін, в якому останній зазначає, що існує необхідність у розгляді справи в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін, оскільки по даній справі існують обставини, які необхідно встановити за участі сторін шляхом подачі ними відповідних пояснень до суду та висвітлення їхньої позиції та з підстав зазначених в клопотанні.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2021 відмовлено Державному підприємству "Центр державного земельного кадастру" у задоволенні заяви про розгляд справи в порядку спрощеного провадження з проведенням судового засідання та викликом сторін. Роз`яснено учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

31.03.2021 від скаржника надійшли додаткові пояснення по справі, в яких останній вказує, що вимога позивача не є доказом того, що договори розірвані або будь-яким чином змінені. А також не можуть слугувати підставою для повернення авансових платежів.

Частиною 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні (частина 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що предметом розгляду у справі № 910/13054/20 є вимоги про стягнення 157 442,36 грн., вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України.

З огляду на малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування, колегія суддів вирішила розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження на підставі частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

Між Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Дніпрообленерго" (наразі Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі") (замовником) та Державним підприємством "Центр державного земельного кадастру" (виконавцем) було укладено 34 договори на виконання робіт з підготовки технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для встановлення земельного сервітуту.

Предметом укладених договорів було зобов`язання виконавця виконати роботи з підготовки технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для встановлення земельного сервітуту для будівництва на об`єктах у м. Дніпро та Дніпропетровській області, а замовника - оплатити виконання вказаних робіт.

У розділі 2 вказаних договорів сторони погодили, що: вартість робіт є договірною; оплата здійснюється замовником після укладення договору в порядку 100% попередньої оплати; виконавець приступає до виконання робіт за договором після надходження попередньої оплати.

Всі договори набирають чинності з моменту підписання та діють до 31.12.2018 (згідно з додатковою угодою № 1 до кожного з договорів).

На виконання умов договорів позивач перерахував відповідачу 142 500,00 грн., а саме:

ДоговірПлатіжне дорученняСума
1. 12-50-28-11442 від 28.05. від 25.06.20123750,00
2. 12-50-28-11445 від 28.05. від 27.06.20123750,00
3. 12-50-28-11441 від 28.05. від 25.06.20123750,00
4. 12-50-28-11438 від 28.05. від 25.06.20123750,00
5. 12-50-28-11444 від 28.05. від 27.06.20123750,00
6. 12-ХХ-09-5778 від 17.07. від 26.11.20123750,00
7. 12-ХХ-09-5777 від 17.07. від 26.11.20123750,00
8. 12-ХХ-09-5775 від 17.07. від 09.10.20123750,00
9. 12-ХХ-09-6016 від 30.07. від 26.11.20123750,00
10. 12-ХХ-09-6012 від 30.07. від 26.11.20123750,00
11. 12-ХХ-09-6011 від 30.07. від 26.11.20123750,00
12. 430 від 19.11. від 10.12.20123750,00
13. 432 від 19.11. від 10.12.20123750,00
14. 434 від 19.11. від 10.12.20123750,00
15. 428 від 19.11. від 27.12.20123750,00
16. 12-ХХ-09-6018 від 30.07. від 26.11.20123750,00
17. 12-ХХ-09-6017 від 30.07. від 26.11.20123750,00
18. 101.14566 від 12.12. від 28.01.20123750,00
19. 101.14583 від 12.12. від 26.12.201215000,00
20. 101.14580 від 12.12. від 26.12.20123750,00
21. 101.14584 від 12.12. від 26.12.20123750,00
22. 101.14571 від 12.12. від 26.12.20123750,00
23. 101.14579 від 12.12. від 26.12.20123750,00
24. 101.14578 від 12.12. від 26.12.20123750,00
25. 101.14577 від 12.12. від 26.12.20123750,00
26. 101.14576 від 12.12. від 26.12.20123750,00
27. 101.14575 від 12.12. від 26.12.20123750,00
28. 101.14582 від 12.12. від 26.12.20127500,00
29. 101.14581 від 12.12. від 26.12.20123750,00
30. 101.14553 від 12.12. від 26.12.20123750,00
31. 101.14567 від 12.12. від 26.12.20123750,00
32. 101.14573 від 12.12. від 26.12.20123750,00
33. 101.14574 від 12.12. від 26.12.20123750,00
34. 101.14565 від 12.12. від 26.12.20123750,00
всього:142500,00

У зв`язку з тим, що відповідач не розпочав виконання робіт позивач звернувся до відповідача з вимогою № 11409/1001 від 20.02.2018 про повернення коштів.

Відповідач отримав цю вимогу нарочно, що підтверджується штемпелем Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства "Центр ДЗК" з вхідним № 98 від 23.02.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем своїх зобов`язань за 34 договорами на виконання робіт з підготовки технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для встановлення земельного сервітуту для будівництва. Позивач вважає, що має безумовне право відмовитись від договорів підряду та вимагати повернення раніше сплаченого авансу за договорами на підставі ст. 849 ЦК України.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції керувався тим, що у разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила (постанова Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/1084/18). Зважаючи на факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань з виконання робіт за договором, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявні всі правові підстави для повернення відповідачем отриманих ним від позивача авансових платежів в розмірі 131250,00 грн.

Розглянувши апеляційну Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 849 ЦК України замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Отже, за змістом цієї норми замовник має безумовне право відмовитись від договорів підряду та вимагати повернення раніше сплаченого авансу за цими договорами.

Правовим наслідком відмови від договорів є їх припинення шляхом дострокового розірвання. Отже, договори є розірваними з 23.02.2018.

Наслідком припинення договорів є відсутність правових підстав для володіння коштами в частині невиконаного зобов`язання. Таким чином, виходячи з приписів п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України, вимоги про стягнення 131250,00 грн. є обґрунтованими.

Суд виходить з того, що відповідач не довів що розпочав роботи.

Також відповідач не довів прострочення кредитора.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Позивач, як замовник, користуючись правом наданим ч. 4 ст. 849 ЦК України щодо розірвання договорів підряду на виконання робіт із землеустрою в односторонньому порядку, направив відповідачу вимогу про повернення авансу № 11409/1001 (отримана відповідачем нарочно 23.02.2018 вх. № 98) та, керуючись ст. 530 ЦК України, встановив відповідачу семиденний строк на перерахування (повернення) передоплати.

На дату звернення позивача до суду, відповідач в добровільному порядку не повернув суми передоплати позивачу.

Верховний Суд в постанові № 910/21154/17 від 15.02.2019 зазначає, що договір підряду може бути розірваний в результаті односторонньої відмови від нього у повному обсязі, тобто в результаті вчинення замовником одностороннього правочину. Як наведено вище, має місце: а) одностороння відмова замовника від договору, б) повідомлення виконавця (відповідача) про цю відмову, в) підтвердження факту перерахування передоплати замовником.

Про можливість виникнення позадоговірного грошового зобов`язання на підставі статті 1212 ЦК України зазначала також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі N 910/10156/17.

Аналогічних правових висновків щодо застосування положень частини 4 статті 849 ЦК України та можливість стягнення з відповідача на користь позивача коштів внесеної передоплати після припинення дії договору підряду дійшов Верховний Суд у постановах від 10.05.2018 у справі N 916/1591/17, від 11.11.2018 у справі N 910/13332/17 та від 14.06.2018 у справі N 912/2709/17.

Саме з такої правової підстави, позивач звернувся з цією позовною заявою про повернення передоплати за вже розірваним в односторонньому порядку договором. Предметом спору є застосування наслідків припиненого в односторонньому порядку правочину, а зокрема, повернення передоплати, як способу безпідставного користування відповідачем коштами позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Тому зазначена норма застосовується за наявності сукупності таких умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав; або коли така підстава згодом відпала.

Частиною 2 статті 570 ЦК України визначено, що якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

За приписами положень чинного в Україні законодавства авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). На відміну від завдатку, аванс - це спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції. Аванс сплачується боржником у момент настання обов`язку платити та виконує функцію попередньої оплати.

Тобто, у разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила (постанова Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/1084/18).

Зважаючи на факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань з виконання робіт за договором, наявні всі правові підстави для повернення відповідачем отриманих ним від позивача авансових платежів в розмірі 131 250,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегією суддів відхиляються доводи скаржника щодо викладених підстав для відмови у позові.

Після звернення позивача з цим позовом до суду, відповідач основний борг на суму 131 250,00 грн. не сплатив.

Згідно з нормами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача, який перевірено судом апеляційної інстанції, до стягнення з відповідача підлягають 8 912,80 грн. 3% річних та 17 279,56 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правомірним та обґрунтованим рішення суду першої інстанції щодо задоволення позовних Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" про стягнення 127 500,00 грн. боргу, 8 912,80 грн. 3% річних, 17 279,56 грн. інфляційних в повному обсязі.

Стосовно доводів скаржника щодо порушення судом першої інстанції ст. 173 ГПК України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості винесення різних рішень за однакових обставин.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому, об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких ґрунтуються ці вимоги.

Доказами є будь-які відомості, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення осіб, що беруть участь у справі, та інших обставин, які мають значення для правильного розгляду справи.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду із вимогами про стягнення з Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" сплачений позивачем авансових платежів за 34 договорами на виконання робіт з підготовки технічної документації із землеустрою.

Враховуючи, що вимоги позивача, заявлені до одного й того ж відповідача, випливають з одних і тих самих правовідносин та доданих до позовної заяви доказів; беручи до уваги те, що кількість договорів у даному спорі не впливає на суть розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не порушено правил об`єднання позовних вимог, оскільки такий розгляд позовних вимог першою інстанцією зроблений з врахування принципу процесуальної економії.

Вищезазначене кореспондується з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного суду від 10.04.2018 у справі №904/8655/17.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2020 у справі №910/13054/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для її скасування не вбачається.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2020 у справі №910/13054/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 2, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2020 у справі №910/13054/20 - залишити без змін.

Матеріали справи №910/13054/20 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Є.Ю. Шаптала

А.І. Тищенко