РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.05.2021Справа № 910/3999/21
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "С.Н.А.Б.", м. Київ

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

15.03.2021 року Акціонерне товариство «Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «С.Н.А.Б.» (відповідач) суми основної заборгованості в розмірі 100 000,00 грн, суми пені в розмірі 5 380,09 грн, суми штрафу в розмірі 8 966,81 грн, суми 3% річних в розмірі 1 345,01 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 4 775,58 грн, посилаючись на невиконання відповідачем умов Договору поставки товару №1356 від 01.10.2019 року в частині розрахунку за поставлений позивачем товар.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та запропоновано сторонам у встановлені судом строки подати відповідні заяви по суті.

З метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, судом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, направлялась ухвала суду від 22.03.2021 року.

Відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №272 ухвалу суду від 22.03.2021 про відкриття провадження у справі не отримав, у зв`язку з чим конверт було повернуто до Господарського суду міста Києва.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв`язку повідомлення з відбитком календарного штемпелю про повернення поштового відправлення вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі №910/3999/21 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст. 165 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи та у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позовну заяву до суду не подав, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2019 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено Договір поставки №1356 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати у власність покупцю замовлений товар, (бетон, бетонні і залізобетонні вироби та конструкції, інший товар, відповідно до прайс-листа постачальника) (далі - товар), а покупець зобов`язується своєчасно прийняти замовлений товар, та здійснити його оплату на умовах даного Договору.

Ціна, кількість товару, що підлягають виготовленню та поставці, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами визначаються у заявках покупця, рахунках-фактурах постачальника та накладних (товарно-транспортних, фактичних, або видаткових). (п. 2.1. Договору).

Загальна сума цього Договору складає загальну вартість поставленого товару, яка зазначена у всіх видаткових накладних постачальника. (п. 3.1. Договору).

Покупець зобов`язаний здійснити попередню оплату на розрахунковий рахунок постачальника за кожну партію товару, що постачається протягом 3 банківських днів з моменту виставлення рахунку-фактури постачальником. (п. 7.7. Договору).

Відповідно до п. 7.11. Договору в порядку виключення, постачальник має право надати покупцю відстрочку оплати за товар на термін до 5 банківських днів. Покупець зобов`язаний оплатити отриманий товар протягом 5 банківських днів з моменту його поставки, згідно умов розділу 5 та п. 6.1. даного Договору.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками сторін і діє до 31 грудня 2020 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між сторонами. Якщо за один місяць до закінчення терміну дії цього Договору, одна зі сторін не повідомила іншу сторону про свій намір припинити дію Договору, його дія автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах. (п. 10.1. Договору).

Як вказує позивач, ним, на виконання умов Договору, було поставлено відповідачу продукції на загальну суму в розмірі 2 701 649,59 грн, згідно наступних накладних:

- №7/31359 від 03.10.2019 року на суму 19 480,87 грн;

- №7/31821 від 04.10.2019 року на суму 4 834,27 грн;

- №7/31945 від 05.10.2019 року на суму 110 621,56 грн;

- №7/32535 від 07.10.2019 року на суму 14 128,16 грн;

- №7/32547 від 08.10.2019 року на суму 10 420,78 грн;

- №1/87184 від 10.10.2019 року на суму 75 382,92 грн;

- №1/88626 від 10.10.2019 року на суму 45 393,48 грн;

- №7/32704 від 10.10.2019 року на суму 3 755,32 грн;

- №1/90282 від 13.10.2019 року на суму 3 774,64 грн;

- №7/33253 від 15.10.2019 року на суму 23 329,13 грн;

- №7/33240 від 15.10.2019 року на суму 13 316,16 грн;

- №7/33879 від 16.10.2019 року на суму 5 820,30 грн;

- №7/34518 від 21.10.2019 року на суму 7 214,82 грн;

- №7/34682 від 25.10.2019 року на суму 18 457,49 грн;

- №7/35247 від 26.10.2019 року на суму 7 876,20 грн;

- №7/35221 від 30.10.2019 року на суму 100 256,90 грн;

- №7/35234 від 31.10.2019 року на суму 10 984,22 грн;

- №1/97571 від 01.11.2019 року на суму 9 323,46 грн;

- №7/35995 від 04.11.2019 року на суму 49 572,47 грн;

- №1/97704 від 05.11.2019 року на суму 10 184,94 грн;

- №7/35955 від 05.11.2019 року на суму 28 493,04 грн;

- №7/36643 від 06.11.2019 року на суму 11 648,26 грн;

- №7/36674 від 06.11.2019 року на суму 17 117,90 грн;

- №7/36621 від 09.11.2019 року на суму 23 047,39 грн;

- №1/99637 від 10.11.2019 року на суму 79 951,86 грн;

- №7/37285 від 12.11.2019 року на суму 11 922,31 грн;

- №1/101467 від 14.11.2019 року на суму 17 992,56 грн;

- №7/37325 від 14.11.2019 року на суму 22 581,56 грн;

- №7/37414 від 15.11.2019 року на суму 16 241,08 грн;

- №7/38064 від 18.11.2019 року на суму 18 917,92 грн;

- №7/38133 від 20.11.2019 року на суму 7 658,95 грн;

- №7/38072 від 20.11.2019 року на суму 18 306,06 грн;

- №7/38724 від 21.11.2019 року на суму 2 346,71 грн;

- №7/38785 від 22.11.2019 року на суму 2 380,34 грн;

- №7/38819 від 25.11.2019 року на суму 5 910,00 грн;

- №7/39454 від 28.11.2019 року на суму 95 248,24 грн;

- №1/107139 від 28.11.2019 року на суму 17 470,66 грн;

- №7/39450 від 29.11.2019 року на суму 10 688,21 грн;

- №7/39554 від 29.11.2019 року на суму 17 148,31 грн;

- №7/40293 від 03.12.2019 року на суму 7 788,60 грн;

- №7/40324 від 04.12.2019 року на суму 29 779,85 грн;

- №7/40214 від 05.12.2019 року на суму 10 814,35 грн;

- №1/111109 від 06.12.2019 року на суму 15 544,99 грн;

- №7/40844 від 06.12.2019 року на суму 7 273,51 грн;

- №1/112902 від 11.12.2019 року на суму 2 420,46 грн;

- №7/41367 від 14.12.2019 року на суму 13 469,02 грн;

- №1/02664 від 10.01.2020 року на суму 6 149,52 грн;

- №1/36657 від 16.05.2020 року на суму 14 329,54 грн;

- №7/14077 від 16.06.2020 року на суму 5 248,19 грн;

- №1/46278 від 17.06.2020 року на суму 7 993,37 грн;

- №7/14541 від 25.06.2020 року на суму 21 445,01 грн;

- №7/15012 від 27.06.2020 року на суму 10 182,78 грн;

- №7/15565 від 03.07.2020 року на суму 34 497,17 грн;

- №7/15284 від 04.07.2020 року на суму 119 744,14 грн;

- №7/15711 від 04.07.2020 року на суму 7 715,48 грн;

- №7/15869 від 08.07.2020 року на суму 167 647,61 грн;

- №7/16189 від 10.07.2020 року на суму 42 278,36 грн;

- №7/16498 від 15.07.2020 року на суму 71 682,48 грн;

- №7/16855 від 15.07.2020 року на суму 26 230,57 грн;

- №7/17418 від 18.07.2020 року на суму 14 814,14 грн;

- №7/17724 від 24.07.2020 року на суму 110 837,16 грн;

- №7/18004 від 24.07.2020 року на суму 23 305,85 грн;

- №1/59590 від 30.07.2020 року на суму 92 954,16 грн;

- №7/18972 від 30.07.2020 року на суму 33 869,16 грн;

- №7/18689 від 30.07.2020 року на суму 18 722,39 грн;

- №1/60588 від 01.08.2020 року на суму 39 036,74 грн;

- №7/19133 від 01.08.2020 року на суму 35 841,24 грн;

- №1/60596 від 04.08.2020 року на суму 71 682,48 грн;

- №1/60492 від 05.08.2020 року на суму 37 821,82 грн;

- №7/20364 від 07.08.2020 року на суму 71 682,48 грн;

- №7/20128 від 08.08.2020 року на суму 19 131,91 грн;

- №7/20431 від 10.08.2020 року на суму 71 682,48 грн;

- №1/62122 від 10.08.2020 року на суму 37 514,81 грн;

- №1/64893 від 11.08.2020 року на суму 39 868,92 грн;

- №7/20852 від 13.08.2020 року на суму 26 230,57 грн;

- №1/63838 від 13.08.2020 року на суму 160 623,86 грн;

- №7/21276 від 15.08.2020 року на суму 15 893,59 грн;

- №7/21937 від 20.08.2020 року на суму 41 772,68 грн;

- №7/23499 від 29.08.2020 року на суму 29 739,32 грн;

- №1/72265 від 01.09.2020 року на суму 29 577,53 грн;

- №7/24217 від 01.09.2020 року на суму 21 753,42 грн;

- №7/27137 від 23.09.2020 року на суму 31 656,91 грн;

- №7/27138 від 23.09.2020 року на суму 3 221,04 грн;

- №7/27221 від 24.09.2020 року на суму 7 547,65 грн;

- №7/27188 від 24.09.2020 року на суму 11 019,62 грн;

- №7/27222 від 25.09.2020 року на суму 5 795,21 грн;

- №7/27882 від 29.09.2020 року на суму 2 561,64 грн.

Відповідачем здійснено оплату продукції на суму в розмірі 2 601 649,59 грн згідно наступних платіжних доручень: №781 від 25.10.2019 року на суму 96 069,86 грн, №784 від 28.10.2019 року на суму 25 000,00 грн, №764 від 21.10.2019 року на суму 51 076,45 грн, №756 від 09.10.2019 року на суму 278 667,54 грн, №1301 від 30.11.2020 року на суму 12 684,03 грн, №1255 від 18.09.2020 року на суму 20 000,00 грн, №1223 від 11.09.2020 року на суму 40 000,00 грн, №1159 від 31.07.2020 року на суму 70 000,00 грн, №1179 від 10.08.2020 року на суму 153 857,75 грн, №1213 від 28.08.2020 року на суму 50 000,00 грн, №1269 від 25.09.2020 року на суму 100 000,00 грн, №1158 від 31.07.2020 року на суму 25 000,00 грн, №1155 від 28.07.2020 року на суму 24 162,77 грн, №1099 від 11.06.2020 року на суму 97 590,17 грн, №1100 від 11.06.2020 року на суму 547 849,55 грн, №1086 від 15.05.2020 року на суму 14 522,78 грн, №1053 від 10.04.2020 року на суму 6 149,52 грн, №1053 від 21.12.2019 року на суму 8 884,49 грн, №1000 від 13.12.2019 року на суму 70 000,00 грн, №983 від 06.12.2019 року на суму 25 000,00 грн, №970 від 29.11.2019 року на суму 60 000,00 грн, №981 від 06.12.2019 року на суму 40 000,00 грн, №880 від 22.11.2019 року на суму 25 000,00 грн, №903 від 25.11.2019 року на суму 100 000,00 грн, №837 від 19.11.2019 року на суму 25 000,00 грн, №813 від 11.11.2019 року на суму 180 000,00 грн, №796 від 06.11.2019 року на суму 50 134,68 грн, №787 від 31.10.2019 року на суму 25 000,00 грн, №1165 від 05.08.2020 року на суму 380 000,00 грн.

15.12.2020 року позивачем було направлено відповідачу претензію №1074 про сплату існуючої заборгованості в розмірі 100 000,00 грн.

Відповіді на зазначену претензію та коштів позивач від відповідач не отримав.

Як зазначає позивач, відповідач взяті на себе зобов`язання в повному обсязі за Договором не виконав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 100 000,00 грн, нарахованої суми пені в розмірі 5 380,09 грн, суми штрафу в розмірі 8 966,81 грн, суми 3% річних в розмірі 1 345,01 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 4 775,58 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину суд визнає Договір поставки товару №1256 від 01.10.2020 року належною підставою, у розумінні норм ст. 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків та є фактично за своєю правовою суттю договором поставки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Судом встановлено факт передачі позивачем відповідачу товару на загальну суму 2 701 649,59 грн, що підтверджується зазначеними вище доказами.

Як передбачено п. 7.11. Договору, постачальник має право надати покупцю відстрочку оплати за товар на термін до 5 банківських днів. Покупець зобов`язаний оплатити отриманий товар протягом 5 банківських днів з моменту його поставки, згідно умов розділу 5 та п. 6.1. даного Договору.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Статтею 538 Цивільного кодексу України визначено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

Відповідно до статі 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ч. 4 п. 1 інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар і строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України (аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 21.04.2011 у справі №9/252-10).

При цьому слід зазначити, що вимоги Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні щодо правильності оформлення первинних документів передбачають наявність в документах такого реквізиту, як інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції лише альтернативно такому обов`язковому реквізиту, як особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 19.04.2016 у справі №21-4985а15.

Як зазначалося вище, товар прийнятий відповідачем.

Матеріали справи не містять доказів наявності у відповідача претензій щодо якості та/або комплектності переданого за Договором товару, тому, оскільки між сторонами не погоджувалися інші строки оплати, то відповідно до статті 692 ЦК України відповідач повинен був оплатити вартість товару.

З матеріалів справи вбачається, про що зазначено вище, відповідачем здійснено оплату товару на суму в розмірі 2 601 649,59 грн.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

При вирішенні спору суд виходить з того, що з огляду на положення ст. ст. 6, 627 - 628, 638 Цивільного кодексу України, ст. ст. 42, 180 Господарського кодексу України, з яких випливає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства, зважаючи на факт виконання сторонами зобов`язань по договору, про що сторонами не заперечується, суд дійшов до висновку про укладення між сторонами договору з погодженням всіх його умов, які обумовлюються.

Згідно ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідно до ст. 253 та ч. 5 ст. 254 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, враховуючи, що відповідачем не здійснено оплату поставленого позивачем товару, суд дійшов до висновку, що у встановлений законом, статтею 692 ЦК України, строк, заборгованість за поставлений товар в розмірі 100 000,00 грн, погашена не була та залишається непогашеною на даний час; позивачем належним чином відповідно до статей 525, 526, 655, 712, 901, 903 ЦК України та статей 181, 193 ГК України доведена, документально підтверджена і відповідачем не спростована.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача в розмірі 100 000,00 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і Товариство відповідача на момент прийняття рішення не надало документи, які свідчать про повне погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв`язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача суму пені в розмірі 5 380,09 грн та суму штрафу в розмірі 8 966,81 грн за період з 07.09.2020 року по 03.03.2021 року по кожній поставці.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів в повному обсязі не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

За приписами ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно пункту 8.4. Договору у разі порушення відповідачем строку платежу, встановленого пунктом 7.11., більш ніж на 5 днів, покупець зобов`язаний сплатити крім пені, штраф у розмірі 20% від суми простроченого платежу.

Необхідно зазначити, що такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір передбачено ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позиція викладена в постанові Верховного суду від 8 грудня 2018 №908/639/18.

Правовий аналіз вказаного, що також викладено у рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013, дає підставу стверджувати, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань може бути застосовано як штраф так і пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

В той же час згідно з нормою ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до статті 343 ГК України, платники і одержувачі коштів здійснюють контроль за своєчасним проведенням розрахунків та розглядають претензії, що виникли, без участі установ банку. Платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. У разі затримки зарахування грошових надходжень на рахунок клієнта банки сплачують на користь одержувачів грошових коштів пеню у розмірі, що передбачається угодою про проведення касово-розрахункових операцій, а за відсутності угоди про розмір пені - в розмірі, встановленому законом. Платник зобов`язаний самостійно нараховувати пеню на прострочену суму платежу і давати банку доручення про її перерахування з наявних на рахунку платника коштів.

Судом перевірено наведений у матеріалах справи розрахунок суми пені та штрафу і визнано його обґрунтованим та таким, що відповідає зазначеним вище нормам, а тому до стягнення з відповідача підлягає сума штрафу в розмірі 8 966,81 грн та сума пені в розмірі 5 380,09 грн.

Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача 1 345,01 грн суми 3% річних та 4 775,58 грн суми інфляційних втрат, то суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення відсотків річних та інфляційних втрат є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційної складової суми заборгованості, наданий позивачем до позовної заяви, суд встановив, що він є вірним, а тому, позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню на суму в розмірі 1 345,01 грн 3% річних та 4 775,58 грн інфляційних втрат.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовано, водночас позивачем не доведено суду наявності правових підстав для покладення на відповідача відповідальності за неналежне виконання умов договору у вигляді санкцій понад суми, визнані судом обґрунтованими.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума основного боргу в розмірі 100 000,00 грн, сума штрафу в розмірі 8 966,81 грн, сума пені в розмірі 5 380,09 грн, сума 3% річних в розмірі 1 345,01 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 4 775,58 грн.

Судовий збір, у розмірі 2 270,00 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «С.Н.А.Б.» (ідентифікаційний код 38638838, місцезнаходження: 03067, м. Київ, вул. Виборзька, буд. 42-А) на користь Акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської» (ідентифікаційний код 05523398, місцезнаходження: 01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. 7) суму основного боргу в розмірі 100 000,00 грн (сто тисяч гривень 00 копійок), суму штрафу в розмірі 8 966,81 грн (вісім тисяч дев`ятсот шістдесят шість гривень 81 копійка), суму пені в розмірі 5 380,09 грн (п`ять тисяч триста вісімдесят гривень 09 копійок), суму 3% річних в розмірі 1 345,01 грн (одна тисяча триста сорок п`ять гривень 01 копійка), суму інфляційних втрат в розмірі 4 775,58 грн (чотири тисячі сімсот сімдесят п`ять гривень 58 копійок) та суму судового збору в розмірі 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійки).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.М. Морозов