РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.05.2021Справа № 912/3485/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., за участі секретаря судового засідання Саруханян Д.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Моноліт-РРА"

до 1) Державної служби України з безпеки на транспорті, 2) Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві

про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 грн.

за участі представників:

від позивача: не з`явився,

від відповідача-1: Тарасенко Н.В., самопреставництво,

від відповідача-2: Наєв Д.С., самопредставництво,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Моноліт-РРА" звернулося до Господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті та Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 грн., завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області.

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 30.10.2020 у справі № 912/3485/20 матеріали справи вирішено направити до Господарського суду міста Києва за виключною підсудністю.

16.11.2020 згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи № 912/3485/20 передані на розгляд судді Павленко Є.В.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2020 матеріали справи № 912/3485/20 передані на розгляд судді Поляковій К.В. у зв`язку з лікарняним судді Павленка Є.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 вказану позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

21.12.2020 через відділ діловодства та документообігу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

У подальшому, на підставі ухвали суду від 11.02.2021 розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач-1 у відзиві на позовну заяву вказав, що в акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів встановлено, що суб`єктом перевірки є саме позивач, як перевізник. У той же час, позивачем не доведено доказів на підтвердження завдання шкоди його діловій репутації.

У відзиві на позовну заяву відповідач-2 зауважив, що позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди лише за фактом скасування в судовому порядку постанови у справі про адміністративне правопорушення. При цьому, прохання позивача списати грошові кошти з Єдиного казначейського рахунку не підлягає задоволенню, оскільки на такому рахунку здійснюється облік коштів та проводяться розрахунки в системі електронних платежів.

26.04.2021 через відділ діловодства та документообігу суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

12.12.2019 на автомобільній дорозі Н/4 Олександрівка-Кіровоград-Миколаїв (км 15+812) посадовою особою Укртрансбезпеки та оператором вагового комплексу філії проведено зважування вантажного автомобіля марки КРАЗ 250 (д.н.з. НОМЕР_1 ), 1992 р.в., що належить ОСОБА_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_2 .

За результатом габаритно вагового контролю автомобіля працівниками Управління Укртрансбезпеки, на підставі чеку зважування №1073 від 12.12.2019 встановлено, що навантаження на вісь перевищує нормативно встановлені, про що складено довідку про результати здійснення габаритно вагового контролю від 12.12.2019 та акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №б/н від 12.12.2019 року.

У подальшому, відповідно до повідомлення від 09.01.2020 представника позивача викликано до Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області для участі у справі про вчинення порушення в сфері автотранспортного законодавства, відповідно до акту №175651 від 12.12.2019 року.

На підставі акту перевірки начальником Управління винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 21.01.2020 № 134799 за перевезення вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно вагових норм, понад 20 % при перевезені вантажу без відповідного дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, чим порушено вимоги ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Наведені обставини встановлені рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 у справі № 340/506/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Моноліт-РРА" до Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області та Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови від 21.01.2020 № 134799.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 75 ГПК України).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 у справі № 340/506/20 позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову №134799 про застосування адміністративно господарського штрафу в розмірі 34 000 грн.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.02.2021 у справі № 340/506/20 відмовлено в задоволенні заяви Державної служби України з безпеки на транспорті про перегляд рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 за нововиявленими обставинами.

Під час розгляду справи № 340/506/20 судом встановлено, що транспортний засіб марки КРАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 (на момент зупинення 12.12.2019) посадовими особами управління Укртансбезпеки у Кіровоградській області належав на праві власності ОСОБА_1 . При цьому, під час судового розгляду, управлінням Укртансбезпеки у Кіровоградській області не надано доказів того, що транспортний засіб марки КРАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 на момент зупинення (12.12.2019) був у користуванні ТОВ "Моноліт РРА", тобто не надано доказів, що перевізником бетону був саме позивач.

Звернувшись з даним позовом до суду, позивач просив відшкодувати моральну шкоду в розмірі 100000 грн., завдану незаконним рішенням службової особи Управління Укртансбезпеки у Кіровоградській області, що мало наслідком несвоєчасне поставлення бетону позивачем клієнтам, втрату коштів внаслідок погіршення якості бетону, а також погіршення репутації через можливість винесення нових постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу при постачанні бетону.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

До складу збитків включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (стаття 225 Господарського кодексу України).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи, відшкодовується на підставі статті 1174 цього Кодексу.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, ці норми не заперечують обов`язкової наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у виді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17.

Згідно із частинами першою - третьою статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом частини четвертої статті 23 ЦК України при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди, насамперед першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Чинне законодавство не містить визначення поняття ділової репутації юридичної особи, оскільки воно є морально-етичною категорією й одночасно особистим немайновим благом, якому закон надає значення самостійного об`єкта судового захисту (стаття 201 ЦК України).

Під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Разом із тим, виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди юридичній особі, завданої органами державної влади саме позивач має довести на підставі належних і допустимих доказів, які втрати немайнового характеру настали у юридичної особи.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 910/11621/16.

Разом із цим, позивач обґрунтовував наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 грн. тим, що незаконне рішення службової особи Управління Укртансбезпеки у Кіровоградській області спричинило несвоєчасне поставлення бетону позивачем клієнтам, втрату коштів внаслідок погіршення якості бетону, а також погіршення репутації через можливість винесення нових постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу при постачанні бетону.

Натомість, матеріали справи не містять доказів того, що внаслідок винесення службовою особою Управління Укртансбезпеки у Кіровоградській області постанови від 21.01.2020 № 134799 позивач прострочив поставки бетону, що спричинило наслідком застосування до нього контрагентами господарських санкцій чи відмови від співпраці, а посилання на можливе застосування до нього нових адміністративно-господарських санкцій є лише припущенням.

Суд наголошує, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Водночас, на підтвердження завдання позивачу моральної шкоди останнім до позовної заяви не надано належних та допустимих доказів щодо завдання шкоди діловій репутації позивача.

Так, позивачем долучено лист за підписом директора позивача, адресований ОСОБА_3 , за змістом якого позивач вимушений призупинити йому поставку бетону з метою уникнення систематичного застосування територіальними органами Укртансбезпеки адміністративно-господарських санкцій за перевезення вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм.

Разом із цим, до матеріалів справи не додано доказів відправлення такого листа та документів, з яких вбачається наявність господарських відносин між позивачем та ОСОБА_3 . Більш того, призупинення поставки позивачем мотивовано саме для уникнення в майбутньому можливого застосування санкцій, а не неможливістю виконання зобов`язання внаслідок винесення спірної постанови від 21.01.2020 № 134799. Поряд із цим, позивач посилається на можливість застосування до нього санкцій саме за перевезення вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, дотримання яких, водночас, цілком залежить від позивача.

Також, позивачем долучено лист від 12.12.2020 ТОВ «Мегабуд-БК», відповідно до якого останнім 12.12.2019 замовлено в позивача поставку бетону загальною вагою 6 куб.м., який мав бути поставлений за адресою: Кіровоградська обл., Бобринецький р-н, с. Тарасівка, не пізніше 12:00 год. Оскільки позивач не здійснив поставку бетону в означений час, ТОВ «Мегабуд-БК» відмовляється від отримання бетону.

Утім, зі змісту даного листа неможливо встановити, в яку саме дату позивач мав поставити бетон ТОВ «Мегабуд-БК», та що позивач не здійснив поставку бетону саме внаслідок винесення службовими особами Укртансбезпеки у Кіровоградській області постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 21.01.2020 № 134799 за перевезення вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно вагових норм.

Усупереч приписам статей 74, 76, 77 ГПК України інших доказів на підтвердження завдання позивачу збитків та шкоди діловій репутації останнім до матеріалів справи не надано.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Судові витрати відповідно до положень статті 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Моноліт-РРА" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 24.05.2021 року.

Суддя К.В. Полякова