ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/443/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

за участю секретаря судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нусід Україна"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Маркетинг Груп"
про стягнення 2645341,90 грн.
за участю :

Представник позивача - Сергєєв Є.Г., на підставі ордеру від 25.02.2021 року.

Представник відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нусід Україна" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Маркетинг Груп" про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу № 07/2018 від 08.10.2018 року в розмірі 2645341,90 грн., з яких основна заборгованість 2500000,00 грн., 22500,00 грн. інфляційні втрати, 14589,04 грн. 3% річних, 58252,86 грн. пені, 50000,00 грн. штрафу. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.02.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження на 03.03.2021 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.03.2021 року підготовче засідання у справі було відкладено на 05.04.2021 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.04.2021 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання у справі було відкладено на 19.04.2021 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.04.2021 року задоволено клопотання відповідача про витребування оригіналів документів у позивача для огляду в судовому засіданні, підготовче засідання відкладено на 12.05.2021 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.05.2021 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до розгляду по суті на 17.05.2021 року.

Представник позивача в судовому засіданні 17.05.2021 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити, посилаючись на порушення відповідачем угоди про реструктуризацію заборгованості від 24.07.2020 року, в якій відповідач визнав наявність заборгованості за поставлену продукцію за договором купівлі-продажу від 08.10.2018 року.

Представник відповідача в судове засідання 17.05.2021 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка в розписці суду про наступні дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що судом було здійснено всі заходи, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, та приймаючи до уваги те, що судом не було визнано явку відповідача в судове засідання обов`язковою, а також те, що судом було відмовлено в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника позивача, з`ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

08.10.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нусід Україна" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Маркетинг Груп" (відповідач) було укладено договір купівлі-продажу № 07/2018, у відповідності до умов якого позивач зобов`язався передати у власність, а відповідач зобов`язався прийняти насіння сорго і соняшнику у кількості, що встановлена у додатках і сплатити за нього грошову суму, передбачену цим договором.

Відповідно до п. 3.10 договору, перехід права власності на продукцію до відповідача відбувається у разі доставки продукції позивачем - в момент передачі продукції відповідачу в місці доставки та підписання відповідачем видаткових накладних.

Пунктом 4.1 договору визначено, що ціна продукції зазначена у Додатку 1.

Додатком 1 до договору сторонами було погоджено продукцію, яка постачається та її вартість, а також визначено графік платежів, відповідно до якого останній платіж здійснюється відповідачем 15.11.2019 року.

Крім того, сторонами було укладено ряд Додатків до договору (2-19).

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов вищезазначеного договору, позивачем було поставлено відповідачу продукцію на загальну суму 26614578,42 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними.

Як вбачається зі наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачем здійснювалась часткова оплата у розмірі 6755942,99 грн.

Враховуючи те, що відповідач не здійснив повної оплати поставленої позивачем продукції, останній 24.06.2020 року направив на адресу відповідача претензію № 06/2020-27 (а.с. 85-86).

В подальшому, 29.07.2020 року між сторонами було підписано угоду про реструктуризацію заборгованості за договором купівлі-продажу, в якій відповідач визнав наявність заборгованості за поставлений товар у розмірі 19880715,81 грн., а також інфляційних втрат та 3% річних у сумі 777581,38 грн. та пені у сумі 1237982,76 грн.

Крім того, вищезазначеною угодою було визначено графік погашення заборгованості, відповідно до якого заборгованість погашається наступним чином:

- 2500000,00 грн. до 15.11.2020 року;

- 4000000,00 грн. до 15.12.2020 року;

- 2500000,00 грн. до 15.03.2021 року;

- 3000000,00 грн. до 15.04.2021 року;

- 2000000,00 грн. до 15.06.2021 року;

- 7630579,95 грн. до 15.12.2021 року.

Пунктом 3 угоди про реструктуризацію було визначено, що відповідач гарантує оплату платежів згідно пункту 2 даної угоди без порушення терміну їх оплати.

В свою чергу, як вказує позивач, відповідач в порушення графіку погашення заборгованості, встановленого угодою про реструктуризацію, не виконав свого обов`язку щодо сплати першого платежу у сумі 2500000,00 грн. зі строком погашення до 15.11.2020 року, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення основної заборгованості у розмірі 2500000,00 грн., 22500,00 грн. інфляційних втрат, 14589,04 грн. 3% річних, 58252,86 грн. пені, 50000,00 грн. штрафу.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу, частина видаткових накладних не підписана директором ТОВ "Агро Маркет Груп" Дмитришиним Д.А. та Гамагіним О.Г угода про реструктуризацію, у зв`язку з чим підстави для стягнення з останнього заборгованості є безпідставними.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За вимогами ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вже було зазначено вище, в матеріалах справи наявний договір купівлі-продажу від 08.10.2018 року, відповідно до якого позивач зобов`язався поставити продукцію відповідачу.

На підтвердження поставки продукції, позивачем було надано видаткові накладні на загальну суму 26614578,42 грн.

Також матеріали справи містять угоду про реструктуризацію заборгованості за договором купівлі-продажу від 08.10.2018 року, яким зокрема визначено графік погашення заборгованості.

Щодо тверджень відповідача стосовно того, що договір купівлі-продажу від 08.10.2018 року, частина видаткових накладних та угода про реструктуризацію заборгованості не підписуватись директором ТОВ "Агро Маркет Груп", суд зазначає наступне.

Дослідивши наявні в матеріалах справи копії договору купівлі-продажу, видаткових накладних та угоди про реструктуризацію заборгованості, судом встановлено, що вони містять підписи представників як позивача, так і відповідача, а також печатки сторін.

Крім того, за клопотанням відповідача, судом було витребувано у позивача оригінали вищезазначених документів для огляду в судовому засіданні.

Позивачем на виконання ухвали суду було надано для огляду оригінали договору купівлі-продажу від 08.10.2018 року, видаткові накладні та угоду про реструктуризацію заборгованості, які були досліджені судом.

Крім того, суд зауважує, що відповідачем не ставиться під сумнів підпис на усіх видаткових накладних, а лише зазначено, що директором відповідача не було підписано видаткові накладні № 26, № 32 та № 155.

Як вбачається з видаткових накладних № 26, № 32 та № 155 та договору купівлі-продажу, їх було підписано від імені відповідача директором Дмитришиним Д.А.

В свою чергу, угоду про реструктуризацію було підписано від імені відповідача директором Гамагіним О.Г.

В той час, як поставка продукції здійснювалась відповідачу за 22 видатковими накладними.

Крім того, суд зауважує, що загальна сума поставленої продукції за видатковими накладними № 26, № 32 та № 155 (підписи на яких не визнаються відповідачем) складає 10039687,27 грн.

Проте загальна сума заборгованості відповідача складає 19858635,43 грн. та позивачем в свою чергу заявлено до стягнення в рамках даного позову заборгованість у сумі 2500000,00 грн.

Відповідачем не надано доказів того, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість у розмірі 2500000,00 грн. виникла саме за видатковими накладними № 26, № 32 та № 155.

Угодою про реструктуризацію, яка підписана обома сторонами, було встановлено загальну суму заборгованості відповідача у розмірі 19880715,81 грн. та графіком погашення заборгованості не визначено черговість погашення за видатковими накладними.

Крім того, суд приймає до уваги, що як зазначено позивачем у позові та визнається відповідачем у відзиві, останнім здійснювались часткові оплати за поставлену продукцію, що також свідчить про визнання відповідачем факту отримання товару.

Посилання відповідача на те, що впродовж року на підприємстві відповідача змінювалися керівники не спростовує факту укладення договору купівлі-продажу від №07/2018 від 08.10.2018 року з додатками, поставки позивачем продукції відповідачу та підписання угоди про реструктуризацію від 29.07.2020 р.

Згідно п.2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затв. Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р.,повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

В даному випадку, договір купівлі-продажу, видаткові накладні та угоду про реструктуризацію було підписано директорами позивача та відповідача.

Будь-яких доказів які б свідчили про те, що підписи від імені директора Дмитришина Д.А. на договорі купівлі-продажу №07/2018 від 08.10.2018 та додатках до відповідного договору, видаткових накладних № 26, № 32 та № 155 та підпис від імені директора Гамагіна О.Г. на угоді про реструктуризацію від 29.07.2020 р. виконані іншою особою від імені ТОВ "Агро Маркет Груп", відповідачем до суду не надано.

Відповідачем в обґрунтування своєї позиції викладеної у відзиві на позов не надано доказів в її підтвердження.

Також в матеріалах справи відсутні докази визнання недійсним чи неукладеним договору купівлі-продажу та угоди про реструктуризацію.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що на договорі купівлі-продажу від №07/2018 від 08.10.2018 року та додатках до відповідного договору, видаткових накладних № 26, № 32 та № 155 та угоді про реструктуризацію від 29.07.2020 року мається відтиск печатки як позивача так і відповідача ТОВ "Агро Маркет Груп".

Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними. Така практикам є поширеною та усталеною. Так, аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №910/6216/17 та від 05.12.2018 у справі №915/878/16.

Відповідачем в свою чергу не надано доказів втрати, викрадення чи підробки печатки ТОВ "Агро Маркет Груп" та подання відповідної заяви до правоохоронних органів.

Водночас, відповідно до позиції Верховного Суду викладеної в постанові №918/780/18 від 23.07.2019р. печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин. В цій справі суд прийшов до висновку, що зважаючи на те, що відповідач не довів фактів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само і не надав доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки, відсутні підстави вважати, що печатка товариства використовувалась проти волі особи.

В свою чергу суд приймає до уваги те, що відповідачем частково здійснювались оплати за поставку, що не заперечується останнім.

Докази, які свідчили б про існування між сторонами інших договірних відносин, за якими відповідач здійснював би оплати, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже в даному випадку, наявними в матеріалах справи доказами підтверджено поставку позивачем продукції відповідачу та відповідачем в порядку ст. 74 ГПК України не доведено, що директорами відповідача не підписувались договір купівлі-продажу №07/2018 від 08.10.2018 року, додатки до відповідного договору, видаткові накладні № 26, № 32 та № 155 та угода про реструктуризацію від 29.07.2020 року, оскільки твердження відповідача не підтверджені належними доказами та є лише припущеннями останнього.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 165 ГПК України, до відзиву додаються докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Всупереч вищенаведеним нормам, відповідачем до відзиву не надано доказів, що підтверджували б обставини, викладені у ньому обставини.

В той час, як докази оплати відповідачем заборгованості в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Мантованеллі» проти Франції звернув увагу суду на те, що одним із складників справедливого судового розгляду у розумінні ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» є право на змагальне провадження.

Стаття 13 ГПК України передбачає, що судочинство у господарських судах України здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Як зазначено у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 року, заява № 4909/04, що суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором купівлі-продажу №07/2018 від 08.10.2018 року та угоди про реструктуризацію від 29.07.2020 року у розмірі 2500000,00 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 14589,04 грн. 3% річних та 22500,00 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку, останнім нараховано 3% річних з 16.11.2019 року, оскільки згідно графіку погашення заборгованості, відповідачем мав бути сплачений перший платіж до 15.11.2019 року, отже з 16.11.2019 року відповідач є таким, що прострочив оплату за угодою про реструктуризацію.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов`язання щодо сплати першої частини заборгованості згідно графіку годи про реструктуризацію, вимога про стягнення 3% річних в сумі 14589,04 грн. за період з 16.11.2019 року по 22.05.2020 року та інфляційних втрат в сумі 22500,00 грн. за період з листопада 2019 року по квітень 2020 року заявлені позивачем обґрунтовано, доведені матеріалами справи, вірно нараховані та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 58252,86 грн. та штрафу у розмірі 50000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 угоди про реструктуризацію заборгованості передбачено, що у випадку прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань встановлених в п. 2 цієї Угоди, нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки, встановленої Національним Банком України, за кожен день прострочення.

Також, п. 5 угоди про реструктуризацію заборгованості передбачено за кожен випадок прострочення виконання зобов`язань, визначених у п. 2 Угоди, відповідач сплачує штраф у розмірі 2% від суми простроченого грошового зобов`язання.

Враховуючи те, що прострочення відповідачем оплати згідно графіку погашення заборгованості згідно угоди про реструктуризацію розпочалось з 16.11.2019 року, позивачем здійснено нарахування пені за період з 16.11.2019 року по 22.05.2020 року.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з наслідків порушення зобов`язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Зважаючи на вищевикладене, позивачем обґрунтовано нараховано відповідачу пеню на суму заборгованості у розмірі 58252,86 грн. за період з 16.11.2019 року по 22.05.2020 року та штраф за порушення графіку погашення заборгованості за угодою про реструктуризацію в розмірі 50000,00 грн., розрахунок пені та штрафу перевірено судом з урахуванням вимог діючого законодавства, тому суд приходить до висновку щодо їх задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629, 712 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 73, 74, 86, 129, 183, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Маркетинг Груп" (61106, м. Харків, проспект Московський, 303, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нусід Україна" (03680, м. Київ, вул. Миколи Грінченка, 4, код ЄДРПОУ 39019,00 грн. основного боргу, 22500,00 грн. інфляційних втрат, 14589,04 грн. 3% річних, 58252,86 грн. пені, 50000,00 грн. штрафу та 39680,13 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Нусід Україна" (03680, м. Київ, вул. Миколи Грінченка, 4, );

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Маркетинг Груп" (61106, м. Харків, проспект Московський, 303, );

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "24" травня 2021 р.

Суддя Н.С. Добреля

922/443/21