УХВАЛА

17 травня 2021 року

м. Київ

справа № 911/4670/13

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І.М. (головуючий), Колос І.Б., Малашенкової Т.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"

на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2021

щодо стягнення з приватного виконавця Лисенка Юрія Олександровича судових витрат на професійну правничу допомогу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"

до: товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп";

фізичної особи-підприємця Приймака Олександра Анатолійовича

про стягнення 35 293,99 грн.,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: товариство з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Агросинтез";

фізична особа-підприємець Грищенко Олександр Миколайович,

ВСТАНОВИВ:

15.04.2021 товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (далі - ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс", позивач, скаржник, заявник) звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2021 (повний текст додаткової постанови виготовлено 29.03.2021) у справі № 911/4670/13 в частині вимоги заяви скаржника щодо стягнення з приватного виконавця Лисенка Юрія Олександровича (далі - приватний виконавець Лисенко Ю.О.) судових витрат на професійну правничу допомогу, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі.

У червні 2020 року ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" звернулося до господарського суду Київської області зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця Лисенка О.Ю. у виконавчих провадженнях № 59425728 та № 59425832, щодо примусового виконання наказів господарського суду Київської області від 19.03.2014 у справі № 911/4670/13. Позивач просив: визнати період з 01.07.2019 по 24.06.2020 неправомірною бездіяльність приватного виконавця Лисенка Ю.О.; зобов`язати приватного виконавця Лисенка Ю.О. усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника), шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій у зазначених виконавчих провадженнях.

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.07.2020 скаргу ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" задоволено повністю.

За результатом апеляційного перегляду, постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2021, прийнято відмову заявника в частині вимог стосовно зобов`язання приватного виконавця Лисенка Ю.О. усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) та закрито провадження в цій частині; в іншій частині ухвалу місцевого суду від 15.07.2020 залишено без змін.

08.02.2021 ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" звернулося до апеляційної інстанції із заявою про стягнення з приватного виконавця Лисенка Ю.О. на користь позивача 10 200 грн. витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної та касаційної інстанцій.

Додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2021 вказану заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково у сумі 5 100 грн.

Скаржник, не погоджуючись із додатковою постановою апеляційного господарського суд, просить її скасувати у відмовленій частині; прийняти нове рішення про задоволення вимог заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі. Обґрунтовує вимоги касаційної скарги протиправним зменшенням за власною ініціативою та на власний розсуд судом апеляційної інстанції вимог заявника стосовно стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу. При цьому вказує, що попередньою судовою інстанцією зроблено помилкові висновки стосовно нерозумності, недійсності та нереальності понесених скаржником судових витрат.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічне положення закріплено й у частині першій статті 17 ГПК України, за яким учасники справи, а також особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною сьомою статті 12 ГПК України визначено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Позов у зазначеній справі подано у 2013 році. При цьому, статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" унормовано прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2013 у розмірі 1 147 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору є вимоги про солідарне стягнення з відповідачів інфляційних збитків у сумі 2 000 грн. та стягнення з фізичної особи-підприємця Приймака Олександра Анатолійовича 21 631,85 грн. інфляційних збитків, 11 662,14 грн. 3% річних, а всього 35 293,99 грн. Отже, ціна позову у справі № 911/4670/13 не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа є малозначною згідно з наведеними нормами ГПК України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 цього Кодексу не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

При цьому колегія суддів звертає увагу скаржника, що в силу зазначеної вище вимоги пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки відкриття касаційного провадження у малозначних справах залежать виключно від обставин конкретної справи та значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики.

В той же час, необхідність відкриття касаційного провадження у малозначній справі скаржник обґрунтовує її "значним суспільним інтересом або винятковим значенням для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки стосується захисту його прав та інтересів і здійснює формування єдиної правозастосовчої практики з питань, котрі ставляться в касаційній скарзі".

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Поряд із цим використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи" тощо, не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Касаційний господарський суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила, й необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності". Однак вказана касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли б підпадати під дію підпунктів "а"-"г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України. А зазначені у ній доводи стосовно суспільного інтересу справи, виняткового її значення для учасника справи та того, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, зводяться до заперечення встановлених судом попередньої інстанції обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного їх викладення, й в цілому до заперечення результату розгляду справи судом, а тому підстав для відкриття касаційного провадження у даній справі немає.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява №21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури в такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Суд також враховує позицію, висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 09.10.2018 про неприйнятність у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі п. 3 (а) статті 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до пункту 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. При цьому в аспекті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також взято до уваги наявність або відсутність питання справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак ЄСПЛ не визнав факту висвітлення заявницею належним чином обставин порушення процесуальних гарантій, наданих пунктом 1 статті 6 Конвенції, в контексті обов`язку справедливого провадження в судах першої та другої інстанцій.

Поряд із цим у силу положень статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями повторно встановлювати фактичні обставини справи та надавати оцінку наявним у матеріалах справи доказам.

З урахуванням наведеного, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" на додаткову постанову у справі № 911/4670/13, оскільки вона подана на судовий акт, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 234, пунктом 2 частини третьої статті 287, статтею 293 ГПК України, Касаційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2021 зі справи № 911/4670/13.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Колос

Суддя Т. Малашенкова