ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2021 р. Справа№ 910/10258/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агенція Сучасних Спеціалістів та Авторів" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 (повний текст підписано 21.09.2020)

у справі №910/10258/20 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агенція Сучасних Спеціалістів та Авторів"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БУКВА-ЛОГІСТІК"

про стягнення 158 697,90 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агенція Сучасних Спеціалістів та Авторів" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БУКВА-ЛОГІСТІК" про стягнення 149 700,87 грн. основного боргу, 3 607,83 грн. інфляційних втрат та 5 389,2 грн. 3% річних.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки №102 від 02.02.2016 в частині оплати поставленого товару у встановлений вказаним правочином строк.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 у справі №910/10258/20 в позові відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позову, місцевий господарський суд виходив з того, що в пункті 3.3. договору сторони за взаємною згодою визначили відкладальну обставину для моменту настання обов`язку відповідача по оплаті поставленого товару - продаж на користь третіх осіб. Тобто, лише після продажу товару третім особам у відповідача настає обов`язок оплати товару, і не відразу, а протягом 30 (тридцяти) календарних днів після закінчення календарного місяця, в якому було здійснено продаж на користь третіх осіб.

Доказів на підтвердження того, що поставлений товар був проданий відповідачем на користь третіх осіб, позивачем суду не надано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:

- судом не враховано усі обставини справи та не досліджено і не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам;

- 31.12.2018 сторонами було складено, підписано та скріплено печатками підприємств акт звірки взаєморозрахунків за період 01.01.2018 - 31.12.2018, в якому зафіксовано остаточну суму боргу відповідачем перед позивачем у розмірі 149 700,87 грн., після чого відповідачем не проводилось жодних виплат та повернення товару;

- позивач вказує на те, що акт звірки є доказом на підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Відповідачем не надано відзив на апеляційну скаргу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача 05.11.2020 передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2020 відкрито апеляційне провадження, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що 02.02.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція Сучасних Спеціалістів та Авторів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БУКВА ЛОГІСТІК» було укладено договір №102 від 02.02.2016 року, за умовами якого постачальник зобов`язується поставляти покупцю визначений цим договором товар, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його

Пунктом 1.2 договору узгоджено, що предметом поставки за цим договором є наступний товар: друкована продукція аудіо-, відеопродукція, інформаційні носії різних видів, у тому числі диски, канцелярські і супутні товари.

Також відповідно до п. 1.3 договору, предметом поставки за цим договором є наступний товар: рекламні, інформаційні, маркетингові послуги, послуги з організації збуту товару через кожну нову торгівельну точку покупця й інші послуги, перелік й умови надання яких сторони узгоджують шляхом підписання додаткової угоди до договору.

В пункті 2.9 договору сторони погодили, що покупець має право повернути, а постачальник зобов`язаний прийняти від покупця товар. Під поверненням товару сторони розуміють зобов`язання покупця здійснити повернення товару постачальнику за тією ж ціною, за якою такий товар був поставлений та на тих самих умовах. В результаті повернення товару постачальнику зобов`язання покупця перед постачальником за одержаний ним раніше товар зменшується на вартість повернутого товару. Сторони підтверджують, що досягли згоди щодо усіх істотних умов договору відносно повернення товару, включаючи предмет, ціну, строк дії, оскільки аналогічні умови містяться по відношенню до такого товару, який постачається покупцю постачальником.

Пунктом 2.10 договору сторони зазначили, що право власності на товар, що повертається, переходить до постачальника з моменту підписання сторонами накладної (видаткової та/або товарно-транспортної), що засвідчує факт отримання товарів постачальником.

Відповідно до положень п. 3.3. договору розрахунки за товар здійснюються в безготівковому порядку не пізніше ніж через 30 календарних днів після закінчення календарного місяця, в якому було здійснено продаж на користь третіх осіб (з правом повернення та обміну) за умови своєчасного надання постачальником всіх передбачених даним договором та чинним законодавством України документів на товар, що постачається. Покупець не здійснює оплату постачальнику за такий товар, який ще не є реалізованим покупцем на користь третіх осіб. Звіт за проданий товар, який надсилається покупцем на користь постачальника електронною поштою є підставою для визначення моменту продажу товару покупцем на користь третіх осіб. У випадку несвоєчасного надання постачальником всіх передбачених даним договором та чинним законодавством України документів на товар, що постачається, термін розрахунків подовжується на відповідну кількість днів затримки.

Також у пункті 3.6 договору визначено, що керуючись ч. 3 ст. 6, ч. 2 ст. 692 Цивільного Кодексу України сторони досягли згоди про те, що визначені пунктом 3.3. даного договору умови оплати за товар є розстрочкою платежу.

Як вбачається з видаткових накладних, які містяться в матеріалах справи, позивач виконав взяті на себе зобов`язання з поставки відповідачеві товару за період з лютого 2016 року по березень 2018 року на загальну суму 1 048 138,16 грн.

Відповідно до накладних про повернення, а також видаткових накладних на повернення, які також містяться в матеріалах справи, відповідач повернув позивачеві товар на загальну суму 107 175,14 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі

За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, а також з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи з викликом осіб, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 ГК України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 ЦК України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно положень ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, в період з 17.02.2016 по 12.03.2018 поставив Товар на загальну суму 1 048 138,16 грн., що підтверджується видатковими накладними, долученими до матеріалів справи.

Наявні у справі видаткові накладні підписані уповноваженими представниками сторін, скріплені печатками підприємств. Товар прийнятий без зауважень щодо якості, кількості та інших умов поставки.

Отриманий товар був частково оплачений позивачем в період з 09.03.2016 по 28.12.2018, що підтверджується платіжними дорученнями, що містяться в матеріалах справи та частково повернутий на суму 107 175,14 грн. згідно накладних на повернення в період з 18.09.2017 по 16.08.2018, що також містяться в матеріалах справи.

Вказані накладні підписані уповноваженими представниками сторін, скріплені печатками підприємств без заперечень та зауважень щодо кількості та якості товару.

Позивач зазначає про надіслання у березні 2019 року на адресу ТОВ «БУКВА ЛОГІСТІК» претензії з вимогою про сплату отриманого, реалізованого та несплаченого Товару. Сума заборгованості відповідно до Акту звірки взаємних розрахунків від 30.06.2018 до квітня 2018 року складала 172 856,52 грн.

У п. 2.9 Договору сторони погодили, що покупець має право повернути, а постачальник зобов`язаний прийняти від покупця товар. Під поверненням товару сторони розуміють зобов`язання покупця здійснити повернення товару постачальнику за тією ж ціною, за якою такий товар був поставлений та на тих самих умовах. В результаті повернення товару постачальнику зобов`язання покупця перед постачальником за одержаний ним раніше товар зменшується на вартість повернутого товару. Сторони підтверджують, що досягли згоди щодо усіх істотних умов договору відносно повернення товару, включаючи предмет, ціну, строк дії, оскільки аналогічні умови містяться по відношенню до такого товару, який постачається покупцю постачальником.

Згідно п. 2.10 Договору, право власності на товар, що повертається, переходить до постачальника з моменту підписання сторонами накладної (видаткової та/або товарно-транспортної), що засвідчує факт отримання товарів постачальником.

Після квітня 2018 року ТОВ «БУКВА ЛОГІСТІК» за період 2018 року здійснювались оплати та було повернуто Товар.

Станом на березень 2019 року (на час надіслання Претензії) існувала заборгованість у розмірі 149 700,87 грн., що підтверджується також Актом звірки взаємних розрахунків, підписаної ТОВ «БУКВА ЛОГІСТІК» та ПП «Агенція Сучасних Спеціалістів та Авторів» станом на 2018 рік.

Дана Претензія була отримана ТОВ «БУКВА ЛОГІСТІК» 26.03.2019 року, що підтверджується Рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Позивач зазначає, що після отримання Претензії, відповідачем не було проведено жодної оплати, у зв`язку з чим існує заборгованість відповідача перед ПП «Агенція Сучасних Спеціалістів та Авторів» у розмірі 149 700,87, що також підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків.

Відповідач ні у відзиві на позовну заяву, ні в суді апеляційної інстанції належними та допустимими доказами не спростував вказані обставини справи.

Зазначаючи у відзиві на позовну заяву про те, що до квітня 2018 існувала заборгованість відповідача у сумі 172 856, 52 грн. та про сплату після квітня 2018 року 48 640 грн. та повернення товару на суму 75 851,65 грн., відповідач не спростовує наявність початкового сальдо на січень 2018 в розмірі 297 420, 67 грн. та підтвердження ним же у підписаному акті звірки взаємних розрахунків кінцевого сальдо (заборгованості) на 31.12.2018 року в сумі 149 700, 87 грн. (з урахуванням усіх оплат та повернень товару).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем виникнення у відповідача обов`язку з оплати отриманого товару.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх помилковими виходячи з наступного.

31.12.2018 сторонами було складено, підписано та скріплено печатками підприємств акт звірки взаєморозрахунків за період 01.01.2018 - 31.12.2018, в якому зафіксовано остаточну суму боргу відповідача перед позивачем у розмірі 149 700,87 грн.

Акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акї/ відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Акт звірки є доказом на підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Відповідно до частини 7 статті 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" в редакції, чинній станом на дату підписання актів звірки, головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства (далі - бухгалтер), зокрема забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів (ч. 3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Отже, відповідно до вимог чинного законодавства бухгалтер або інші уповноважені особи, які підписали складені між сторонами акти звірки, мають такі повноваження в межах здійснення ними бухгалтерського обліку та посадових обов`язків.

Акти звіряння взаєморозрахунків є зведеними обліковими документами, які відображають загальну суму заборгованості на певну дату та фіксують стан розрахунків між сторонами.

В актах звірки взаємних розрахунків відображені та погоджені сторонами факти продажу товарів третім особам, повернення товару та проведення оплат, що підтверджується первинними документами, долученими до матеріалів справи.

З огляду на викладене, заперечення відповідача у відзиві на позовну заяву та висновки суду щодо відсутності порушеного права позивача не узгоджуються з матеріалами справи.

Позивач з даним позовом звернувся до суду в липні 2020, у відзиві на позов в серпні 2020 відповідач посилається на ненадання позивачем доказів того, що товар був проданий відповідачем на користь третіх осіб.

Однак, в період часу з грудня 2018 - дати підписання акту звірки взаєморозрахунків за період 01.01.2018 - 31.12.2018, в якому зафіксовано остаточну суму боргу відповідача перед позивачем у розмірі 149 700,87 грн., на момент отримання 26.03.2019 відповідачем претензії про оплату товару (що не заперечується відповідачем), і до моменту звернення позивача з позовом до суду, відповідач не здійснив жодної оплати товару, не повернув його у власність позивача, не прозвітував перед позивачем про його наявність чи реалізацію третім особам, у зв`язку з чим, виходячи з положень укладеного між сторонами договору, позивач правомірно вважає, що у відповідача з 26.04.2019 виник обов`язок з оплати товару в сумі 149 700,87 грн.

Відповідач свої зобов`язання за договором щодо оплати поставленого товару не виконав належним чином, у зв`язку з чим його заборгованість перед позивачем становить 149 700,87 грн. та підлягає стягненню на користь позивача.

Статтями 525, 526 ЦК України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 ГК України.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість відповідача перед позивачем становить 149 700,87 грн.

Однак, всупереч умовам укладеного між сторонами договору, відповідачем не було оплачено поставлений товар до 29.04.2019, внаслідок чого позивач просить стягнути з відповідача 3607, 83 грн. інфляційних втрат (з травня 2019 по травень 2020) та 5389,20 грн. 3% річних з 26.04.2019 за 438 днів прострочки).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст.610 ЦК України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст.625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідач свого контррозрахунку розміру заявлених інфляційних втрат та 3% річних не надав, вважаючи їх нарахування необґрунтованим.

Перевіривши проведені позивачем розрахунки, колегія суддів дійшла висновку про їх обґрунтованість, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3607, 83 грн. інфляційних втрат (з травня 2019 по травень 2020) та 5389,20 грн. 3% річних з 26.04.2019 за 438 днів прострочки).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Місцевий господарський суд не надав належну правову оцінку обставинам справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову в позові.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Агенція Сучасних Спеціалістів та Авторів" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 у справі №910/10258/20 підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 у справі №910/10258/20 підлягає скасуванню з вищевикладених підстав, з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агенція Сучасних Спеціалістів та Авторів" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 у справі №910/10258/20 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 21.09.2020 у справі №910/10258/20 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Буква Логістік» (04074, м.Київ, вул. Лугова, будинок 9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агенція Сучасних Спеціалістів та Авторів" (61050, м.Харків, м-н Героїв Небесної Сотні, 25, к.2, ) 149 700,87 грн. заборгованості, 3607, 83 грн. інфляційних втрат, 5389,20 грн. 3% річних, 2380, 47 грн. судового збору за подання позовної заяви.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Буква Логістік» (04074, м.Київ, вул. Лугова, будинок 9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агенція Сучасних Спеціалістів та Авторів" (61050, м.Харків, м-н Героїв Небесної Сотні, 25, к.2, ) 3 571, 50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази.

7. Матеріали справи №910/10258/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська