РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.05.2021Справа № 910/4494/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ОЗОН С" (49000, м. Дніпро, вул. Ливарна, 9, кв. 44)

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3) в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція ДП "НАЕК "Енергоатом" (34400, Рівненська обл., м. Вараш)

про стягнення 77 279,76 грн

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ОЗОН С" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція ДП "НАЕК "Енергоатом" про стягнення 77 279,76 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №53-122-11-20-09503 від 15.04.2020, а саме в частині повної та своєчасної оплати поставленої позивачем продукції, у ДП "НАЕК "Енергоатом" виникла заборгованість у розмірі 71 910,00 грн. Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував до стягнення інфляційні втрати у розмірі 3 821,23 грн та 3% річних у розмірі 1 548,53 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.03.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/4494/21 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

12.04.2021 через загальний відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач повідомив про вжиття ним заходів щодо погашення існуючого боргу та просив відмовити позивачу у зайво нарахованих 3% річних та інфляційних втрат. Також відповідач подав клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

23.04.2021 до канцелярії суду надійшла заява відповідача про закриття провадження у справі в частині основного боргу у розмірі 71 910,00 грн у зв`язку з його сплатою та про відмову в задоволенні позовних вимог в частині зайво нарахованих 3% річних та інфляційних втрат.

26.04.2021 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, заява про врахування висновків Верховного Суду та заява про проведення розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 27.04.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ОЗОН С" про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін залишено без розгляду.

26.04.2021 до канцелярії суду також надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог, у якій позивач повідомив про сплату відповідачем суми основного боргу у розмірі 71 910,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №4177 від 14.04.2021, та просив стягнути з останнього 3% річних у розмірі 1707,99 грн та інфляційні втрати у розмірі 5 098,42 грн, нараховані за період прострочення з 30.06.2020 по 14.04.2021.

Відповідно п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 3 статті 252 цього Кодексу визначено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, суд дійшов висновку, що остання підлягає прийняттю судом до розгляду як така, що оформлена та подана з дотриманням вимог процесуального законодавства.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

15 квітня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Озон С» (далі - позивач, постачальник) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» в особі Відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» ДП «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» (далі - відповідач, замовник) було укладено договір поставки №53-122-11-20-09503 від 15.04.2020р. (далі - договір), згідно п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність замовника продукцію, а замовник в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю і та за цінами, що передбачені у специфікації №1 (додаток №1 до договору).

Предметом поставки за договором є продукція: 32360000-4 переговорне обладнання, яка передбачена у специфікації №1 до даного договору (п.1.2. договору).

Відповідно до п.2.2 договору загальна сума договору (вартість продукції) становить 71 910,00 (сімдесят одна тисяча дев`ятсот десять) грн. 00 коп.

Згідно з п. 3.1. договору сторонами погоджено, що продукція поставляється протягом 30 календарних днів з моменту укладення Договору. Продукція поставляється Постачальником на умовах DDP згідно «Інкотермс-2010». Місце поставки та вантажоодержувач - 34400, м. Вараш, склад Рівненського відділення ВП «Складське господарство» ДП НАЕК «Енергоатом».

Пунктом 4.1. договору встановлено, що кількість та асортимент продукції визначається специфікацією до даного договору.

Датою поставки продукції є дата підписання видатної накладної або накладної Вантажоодержувачем. Ризик випадкового пошкодження або знищення продукції переходить до Замовника з моменту поставки продукції (п.8.4. договору).

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється Замовником за умови реєстрації Постачальником податкової накладної у ЄРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника на протязі 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС».

Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками (для контрагентів, які застосовують печатку). Строк дії даного Договору - по 31.12.2020, а в частині виконання гарантійних зобов`язань Постачальника, що передбачені даним договором - до спливу гарантійних строків (п.12.1 договору).

На виконання умов договору позивачем було поставлено, а відповідачем отримано продукцію на загальну суму 71 910,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000012 від 08.05.2020. Продукцію було отримано уповноваженою особою Замовника (інженером Пешко О.М.). на підставі довіреності №1/195 від 08.05.2020.

13.05.2020 відповідачем було оформлено ярлик на придатну продукцію №1-7-258 від 13.05.2020 за участі заступника начальника СДТУ ВП РАЕС Красовського О.Л. За результатами складення такого ярлику не було виявлено невідповідностей поставленої продукції технічним умовам та договору.

21.05.2020 позивачем була зареєстрована в ЄРПН Податкова накладна №1 від 08.05.2020 за реєстраційним номером документа № та прийнята податковим органом із дотриманням термінів визначених п.201.10 ст. 201 ПКУ.

У позовній заяві позивач зазначає, що відповідач в порушення умов п. 6.1. договору не виконав належним чином своїх зобов`язань щодо оплати поставленої продукції, а тому, станом на момент звернення з позовом до суду, у останнього обліковується заборгованість перед позивачем у розмірі 71 910,00 грн.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що згідно платіжного дорученням №4177 від 14.04.2021, тобто, після відкриття провадження у справі, відповідачем було сплачено заборгованість за поставлену продукцію у розмірі 71 910,00 грн.

За доводами позивача, внаслідок прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за договором, у Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ОЗОН С" існують підстави для стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1707,99 грн та інфляційні втрати у розмірі 5 098,42 грн, нарахованих за період прострочення з 30.06.2020 по 14.04.2021 (з урахуванням прийнятої заяви про зменшення позовних вимог).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов до висновку, що останній за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Як встановлено судом, позивачем на підставі видаткової накладної №РН-0000012 від 08.05.2020 була передана відповідачу продукція за договором на загальну суму 71 910,00 грн, яка оплачена останнім з простроченням строків оплати, встановлених п. 6.1. договору, а саме 14.04.2021 згідно платіжного дорученням №4177.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, враховуючи факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання щодо оплати наданих послуг за договором, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат.

Здійснивши перевірку заявленої до стягнення з відповідача суми інфляційних втрат у розмірі 5 098,42 грн, суд дійшов висновку, що розрахунок останніх є обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягаю задоволенню в повному обсязі.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд встановив, що сума 3% річних за вказаний період прострочення є меншою, ніж заявлено позивачем, а тому за розрахунком суду обґрунтованою до стягнення сумою 3% річних є 1705,12 грн, що є підставою для часткового задоволення позовних вимог в цій частині.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ОЗОН С".

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеній частині позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами п.п. 1-2 ст. 126 ГПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Крім того, ч. 4-5 зазначеної статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як свідчать матеріали справи, з метою належного захисту прав позивача та надання професійної правничої допомоги в господарському суді, 01 жовтня 2020 року між Адвокатським бюро «Верба і партнери» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ОЗОН С" був укладений договір про надання правової (правничої) допомоги.

Згідно п.1.2 договору до правової допомоги за цим договором входить:

- претензійно-позовна робота по досудовому врегулюванню спору;

- підготовка вимоги в порядку передбаченому законодавством України;

- підготовка позовної заяви та представництво інтересів замовника у компетентному суді;

- надання юридичних консультацій і роз`яснень з правових питань;

- аналіз судової практики на вимогу замовника;

- надання всіх інших видів правової (правничої) допомоги визначеної цим договором і законом України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до п. 3.2. договору за послуги за цим договором, з урахуванням представництва у компетентному господарському суді, замовник сплачує виконавцю передплату (гонорар) у розмірі 16 000,00 грн.

З долучених до матеріалів справи платіжних доручень 2646 від 10.12.2020 та №2751 від 16.03.2021 вбачається, що позивачем було сплачено гонорар за договором про надання правової (правничої) допомоги від 01.10.2020 у розмірі 16 000,00 грн.

Судом враховано, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, суд відзначає, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст.126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04, п.269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Однак, із наданих позивачем документів не вбачається, що витрати у розмірі 16 000,00 грн (враховуючи предмет та підстави позовних вимог у справі, обставини даної справи та її складність) мають характер необхідних, а їх розмір є розумним та виправданим (як обов`язкової умови для відшкодування таких витрат іншою стороною).

Враховуючи наведене, з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, враховуючи, що розгляд цієї справи здійснюється у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання, приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи, ціною позову та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, та наявністю підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Керуючись ст. 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ідентифікаційний код 24584661) в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція ДП "НАЕК "Енергоатом" (34400, Рівненська обл., м. Вараш, ідентифікаційний код 05425046) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ОЗОН С" (49000, м. Дніпро, вул. Ливарна, 9, кв. 44, ідентифікаційний код 32723765) 3% річних у розмірі 1 705 (одна тисяча сімсот п`ять) грн 12 коп., інфляційні втрати у розмірі 5 098 (п`ять тисяч дев`яносто вісім) грн 42 коп., судовий збір у розмірі 2 269 (дві тисячі двісті шістдесят дев`ять) грн 04 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24.05.2021.

Суддя Л. Г. Пукшин