ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" травня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/788/21

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОЛФІ-УКРАЇНА" (49130, м. Дніпро, вул. Березинська, буд. 24-А, код ЄДРПОУ - 37068787, електронна адреса: )

До відповідача: Комунального підприємства "ОДЕСАОБЛФАРМ" (65014, м. Одеса, пров. Лермонтовський, буд. 6, код ЄДРПОУ - 34055981, електронна адреса: )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Луцюк Р.П.

СУТЬ СПОРУ: Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "ДОЛФІ-УКРАЇНА", звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Комунального підприємства (далі - КП) "ОДЕСАОБЛФАРМ" про стягнення заборгованості у розмірі 15 701 грн 19 коп., 30% річних у розмірі 2 990 грн 31 коп. та пені у розмірі 1 250 грн 02 коп.

Ухвалою суду від 29.03.2021р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОЛФІ-УКРАЇНА" залишено без руху.

05 квітня 2021р. до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.04.2021р. відкрито провадження у справі №916/788/21, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позивач - ТОВ "ДОЛФІ-УКРАЇНА", підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Просить їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач - КП "ОДЕСАОБЛФАРМ", не скористався своїм правом на судовий захист, письмового відзиву на позовну заяву до суду не надав.

Ухвала суду від 09.04.2021р. була направлена на офіційну електронну адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно до звіту про направлення електронного листа, лист, направлений 09.04.2021р. за адресою: доставлено отримувачу.

За таких обставин, справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до положень ч.9 ст.165 ГПК України.

Позивач у справі зазначає, що 10.10.2018р. між ТОВ «ДОЛФІ-УКРАЇНА» (Постачальник) та КП «ОДЕСАОБЛФАРМ» (Покупець) укладено Договір поставки №55/О, відповідно до п.1.1. якого Постачальник зобов`язується поставляти Покупцю непродовольчі товари відповідно до поданого Покупцем замовлення, а Покупець зобов`язується приймати товари та своєчасно оплачувати їх вартість.

Відповідно до п.4.4 Договору Покупець сплачує 100% вартості кожної партії товару протягом 40 календарних днів з моменту отримання товару.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору ТОВ «ДОЛФІ-УКРАЇНА» здійснило поставку товару відповідачу на загальну суму 212 586 грн 44 коп.

За даними позивача, відповідач частково розрахувався за поставлений товар, у зв`язку з чим станом на 15.03.2021р. за КП «ОДЕСАОБЛФАРМ» утворилась заборгованість у розмірі 15 701 грн 19 коп.

Позивач також послався на п.5.3. Договору, відповідно до якого за порушення грошового зобов`язання щодо оплати товарів Покупець сплачує Постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь прострочення, а також 30% річних від простроченої суми заборгованості відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

На підставі п.5.3. Договору позивач нарахував відповідачу 30% річних у розмірі 2 990 грн 31 коп., які просить стягнути на свою користь.

Крім того, позивач зазначив, що за умовами Договору за несвоєчасну оплату поставленого товару Покупець на вимогу Постачальника сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

ТОВ «ДОЛФІ-УКРАЇНА» нарахувало пеню у розмірі 1 250 грн 02 коп., яку просить стягнути на свою користь у зв`язку з порушенням відповідачем умов Договору.

В обґрунтування позову позивач посилається на положення ч.1 cт.193 Господарського кодексу України, згідно якої суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Крім того, в якості нормативного обґрунтування позову позивач посилається на положення ст.ст. 526, 530, 549, 692, 625 Цивільного кодексу України та просить стягнути з КП «ОДЕСАОБЛФАРМ» заборгованість у розмірі 15 701 грн 19 коп. та 30% річних у розмірі 2 990 грн 31 коп. та пеню у розмірі 1 250 грн 02 коп.

Відповідно до орієнтовного розрахунку судових витрат, позивач зазначив, що поніс (планує понести) у зв`язку з розглядом справи судом витрати на правничу допомогу у розмірі 3 283 грн 50 коп.

На підтвердження понесених витрат позивач надав Договір про надання правової допомоги від 12.03.2021р., укладений між ТОВ «ДОЛФІ-УКРАЇНА» та адвокатом Горець О.А.; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю вказаною особою (Серія ДП № 4771 від 12.06.2020р.); ордер на представництво інтересів позивача в Господарському суді Одеської області адвокатом Горець О.А.; Додаткову угоду №1 з описом робіт (наданих послуг), необхідних для надання правничої допомоги до Договору від 12.03.2021р.; Акт прийому-передачі послуг за Договором про надання правової допомоги №1 від 15.03.2021р.

Крім того, посилаючись на ст.4.4. Договору про надання правової допомоги від 12.03.2021р., позивач просить стягнути з відповідача «гонорар успіху» у розмірі 2 000 грн. В обґрунтування підстав для стягнення «гонорару успіху» позивач послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020р. по справі №904/4507/18, рішення ЄСПЛ від 19.10.2000р. у справі «Іатрідіс проти Греції», рішення від 22.02.2005р. у справі «Пакдемірлі проти Туреччини».

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 123, 126 ГПК України, позивач просить стягнути з КП «ОДЕСАОБЛФАРМ» на користь ТОВ «ДОЛФІ-УКРАЇНА» витрати на правничу допомогу у розмірі 3 283 грн 50 коп. та «гонорар успіху» у розмірі 2 000 грн.

Відповідач не скористався своїм правом на судовий захист та не надав до суду заперечень щодо розміру витрат позивача на правову (правничу) допомогу.

Розглянув матеріали справи, судом встановлено, що 10.10.2018р. між ТОВ «ДОЛФІ-УКРАЇНА» (Постачальник) та КП «ОДЕСАОБЛФАРМ» (Покупець) укладено Договір поставки №55/О, відповідно до п.1.1. якого Постачальник зобов`язується поставляти Покупцю непродовольчі товари відповідно до поданого Покупцем замовлення, а Покупець зобов`язується приймати товари та своєчасно оплачувати їх вартість.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, на підставі Договору між сторонами склалися правовідносини щодо поставки товару .

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України законодавець також встановив, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, у зв`язку з укладенням Договору у сторін виникли взаємні обов`язки.

Відповідно до п.6.1 Договору поставки №55/О цей Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженим на те сторонами і діє до 31.12.2019р. включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором, в тому числі і щодо нарахування неустойки за цим Договором. Сторони домовились, що у випадку, якщо жодна із сторін за 30 календарних днів до закінчення строку дії даного Договору, не повідомить другу сторону про припинення його умов (розірвання), Договір вважається автоматично пролонгованим на кожний наступний рік на тих же умовах.

Отже, даний Договір є безстроковим.

Відповідно до матеріалів справи сторони не надали доказів розірвання, зміни або припинення Договору станом на дату виникнення спірних правовідносин за цим Договором, таким чином, суд дійшов висновку про його чинність на момент здійснення поставки товару позивачем.

Відповідно до розділу 2 Договору Постачальник здійснює постачання товару, а Покупець приймає та оплачує товар за цим Договором окремими партіями. Кількість товару у кожній партії товару визначається виходячи з усної чи письмової заявки Покупця та наявності товару у Постачальника на момент отримання заявки, і вказується в первинних документах, які підтверджують передачу товару (товарно-транспортні, видаткові накладні) і мають силу специфікації. Передача товару за ним Договором, здійснюється в місці, щодо якого досягнуто усної або письмової домовленості між сторонами, і оформлюється відповідною накладною. Постачальник здійснює постачання кожної партії товару на умовах DDР (Інкотермс 2010), за умови виконання Покупцем умов щодо порядку розрахунків визначених розділом 4 Договору.

Згідно п.4.1 Договору ціна на кожне найменування товару за цим Договором визначається виходячи з відпускних цін встановлених Постачальником на момент отримання заявки Покупця та вважається остаточно узгодженою в розмірі вказаному у документах, що підтверджують передачу товару (видаткові, товарно-транспортні накладні).

Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються в національній валюті України (гривні), в безготівковому порядку, шляхом перерахування Покупцем грошових коштів на поточний рахунок Постачальника (п.4.2 Договору).

Відповідно до п.4.3 Договору при заборгованості за товар по декількох накладних, отримані кошти будуть зараховуватися як погашення заборгованості за раніше отриманий товар, незалежно від призначення оплати (платежу), вказаного в платіжному дорученні. В разі якщо, у Покупця, на момент укладання цього Договору, буде існувати непогашене грошове зобов`язання перед Постачальником, яке виникло з будь-якого іншого Договору або правочину, то всі кошти, які будуть надходити від Покупця на рахунок Постачальника без призначення платежу, будуть в першу чергу зараховуватись на погашення існуючої заборгованості Покупця, яка виникла до моменту укладання цього Договору.

Пунктом 4.4. Договору визначено, що Покупець сплачує 100% вартості кожної партії товару протягом 40 календарних днів з моменту отримання товару. Факт отримання товару підтверджується (видатковою, товарно-транспортною накладною) підписаною сторонами.

Згідно п.3.3 Договору товар приймається Покупцем на підставі товарно-супровідних документів з дотриманням вимог Інструкції №П-6, №П-7 Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965р. і від 25.04.1966р.

Відповідно до видаткових накладних: №ДУЦ448287 від 01.09.2020р. на суму 3 751 грн 15 коп., №ДУЦ448286 від 01.09.2020р. на суму 4 813 грн 13 коп., №ДУЦ431945 від 26.08.2020р. на суму 406 грн 60 коп., №ДУЦ136928 від 24.03.2020р. на суму 406 грн 60 коп., №ДУЦ112744 від 10.03.2020р. на суму 4 280 грн 86 коп., №ДУЦ85170 від 21.02.2020р. на суму 3 933 грн, ТОВ «ДОЛФІ-УКРАЇНА» було поставлено КП «ОДЕСАОБЛФАРМ» товар на загальну суму 17 591 грн 34 коп.

Відповідно до видаткової накладної №ДУЦ448287 від 01.09.2020р. строк оплати за поставлений товар - 11.10.2020р., відповідно до видаткової накладної №ДУЦ448286 від 01.09.2020р. - 11.10.2020р., відповідно до видаткової накладної №ДУЦ431945 від 26.08.2020р. - 05.10.2020р., відповідно до видаткової накладеної №ДУЦ136928 від 24.03.2020р. - 03.05.2020р., відповідно до видаткової накладної №ДУЦ112744 від 10.03.2020р. - 19.04.2020р., відповідно до видаткової накладної №ДУЦ85170 від 21.02.2020р. - 01.04.2020р.

За приписами ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідач частково здійснив оплату за поставлений товар, а саме сплатив грошові кошти у розмірі 1 890 грн 15 коп. за товар, поставлений відповідно до видаткової накладної №ДУЦ85170 від 21.02.2020р.

Таким чином, у зв`язку з частковою оплатою вартості поставленого товару за КП «ОДЕСАОБЛФАРМ» утворилась заборгованість у розмірі 15 701 грн 19 коп., яка підлягає стягненню на користь ТОВ «ДОЛФІ-УКРАЇНА».

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.5.1. Договору у випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність, визначену Договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно п.5.2. Договору сторони несуть відповідальність за порушення своїх зобов`язань за цим Договором незалежно від їх вини, якщо не доведуть, що порушення сталося внаслідок непередбаченого випадку або непереборної сили. Не вважається непередбаченим випадком відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до п.5.4. Договору якщо заборгованість Покупця перед Постачальником триває більше 2-х місяців, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Нарахування пені за цим пунктом Договору починається від самого першого дня прострочення платежу. Сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч.6 ст.232 ГК України.

За змістом положень частин четвертої і шостої статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, судом встановлено, що при розрахунку пені за видатковими накладними №ДУЦ136928 від 24.03.2020р., №ДУЦ112744 від 10.03.2020р. та №ДУЦ85170 від 21.02.2020р. позивачем помилково нараховано пеню більше ніж за шість місяців, чим порушено положення ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

Здійснивши власний розрахунок пені, судом було встановлено, що пеня становить 912 грн 81 коп., отже, позовна вимога щодо стягнення пені підлягає задоволенню в частині стягненням пені у розмірі 912 грн 81 коп.

Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно до п.5.3. Договору за порушення грошового зобов`язання щодо оплати товарів, Покупець сплачує Постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь прострочення, а також 30% річних від простроченої суми заборгованості відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши розрахунок 30% річних, наданий позивачем, суд встановив, що він є вірним, у зв`язку з чим позовна вимога щодо стягнення 30% річних у розмірі 2 990 грн 31 коп. підлягає задоволенню.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до матеріалів справи, 12.03.2021р. між ТОВ «ДОЛФІ-УКРАЇНА» (Клієнт) та Адвокатом Горець Оксаною Анатоліївною (Адвокат) укладено Договір про надання правової допомоги, відповідно до п.1.1. якого Адвокат зобов`язується: надавати Клієнту консультації з правових питань; організовувати ведення претензійно-позовної роботи по матеріалам, що підготовлені Клієнтом; надавати Клієнту правову допомогу та представляти інтереси Клієнта щодо захисту прав та інтересів останнього у судах під час здійснення господарського судочинства, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.4. Договору оплата послуг з представництва інтересів у суді здійснюється наступним чином: 100% вартості послуг сплачується протягом 10 календарних днів з моменту набрання судового рішення законної сили. У разі, якщо буде досягнуто мету представництва (прийнято судове рішення про стягнення заборгованості у повній сумі) Клієнт додатково сплачує Адвокату гонорар у розмірі 2 000 грн.

Додатковою угодою №1 до Договору про надання правової допомоги від 12.03.2021р. встановлено, що дана додаткова угода визначає порядок оплати юридичних послуг (гонорару) Адвоката за надання правової допомоги у спорі про стягнення з КП «ОДЕСАОБЛФАРМ» на користь ТОВ «ДОЛФІ-УКРАЇНА» заборгованості за Договором поставки №55/0 від 10.10.2018р.

Відповідно до п.3 Додаткової угоди витрати на професійну правничу допомогу: (із розрахунку 50% від прожиткового мінімуму па 1 особу, встановленого Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік» від 15.12.2020р. 1094,50 грн за 1 годину роботи адвоката).

Сторони дійшли згоди щодо вартості відповідних робіт (послуг), а саме: аналіз матеріалів справи (1год) - 1 094 грн 50 коп., підготовка позовної заяви (1год) - 1 094 грн 50 коп., участь у судовому засіданні (1год) - 1 094 грн 50 коп.

Згідно п.7.1 Додаткової угоди правова допомога вважаються наданою після підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги, який підписується сторонами та скріплюється печатками (за наявності).

Адвокат надає Клієнту акт приймання-передачі наданої правової допомоги, в якому зазначається зміст наданої правової допомоги, розмір гонорару, який підлягає сплаті відповідно до умов Договору, додаткові витрати, які були понесені Адвокатом понад узгоджену суму гонорару (якщо такі мали місце).

Відповідно до Акту прийому-передачі наданих послуг від 15.03.2021р. за Договором про надання правової допомоги від 12.03.2021р. Адвокатом Горець О.А. надано, а ТОВ «ДОЛФІ-УКРАЇНА» прийнято наступні послуги: аналіз матеріалів справи - 1 094 грн 50 коп., підготовка позовної заяви (2год) - 2 189 грн, що в загальному становить 3 283 грн 50 коп.

Відповідно до ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до положень ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно зі ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд вважає за необхідне зазначити, що договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в ч. 2 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»). За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями ст. 129 ГПК України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Виходячи із системного аналізу положень ч.8 ст. 129, ч. 3 ст. 126 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Також, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Верховний Суд в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020р. у справі №910/13071/19 звернув увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України.

Розглянув матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимога позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 3 283 грн 50 коп., є обґрунтованою та такою, що підтверджена матеріалами справи, у зв`язку з чим дана вимога підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягненням «гонорару успіху» у розмірі 2 000 грн слід зазначити наступне.

Враховуючи положення ч.1 ст. 9 Конституції України та приймаючи до уваги ратифікацію Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997р. Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" №3477-IV від 23.02.2006р., суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права

Європейський суд з прав людини присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268))

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§55).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.05.2020р. у справі №904/4507/18 зазначила, що слід враховувати, що відповідна сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат.

Отже, «гонорар успіху», що становить 2 000 грн та передбачений п.4.4 Договору про надання правової допомоги, є складовою гонорару адвоката за надані ТОВ «ДОЛФІ-УКРАЇНА» послуги, у зв`язку з чим підлягає стягненню на користь ТОВ «ДОЛФІ-УКРАЇНА».

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам у відповідності до положень ст.129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 231, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОЛФІ-УКРАЇНА" до Комунального підприємства "ОДЕСАОБЛФАРМ" про стягнення заборгованості у розмірі 15 701 грн 19 коп., 30% річних у розмірі 2 990 грн 31 коп. та пені у розмірі 1 250 грн 02 коп. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "ОДЕСАОБЛФАРМ" (65014, м. Одеса, пров. Лермонтовський, буд. 6, код ЄДРПОУ - 34055981, електронна адреса: ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОЛФІ-УКРАЇНА" (49130, м. Дніпро, вул. Березинська, буд. 24-А, код ЄДРПОУ - 37068787, електронна адреса: ) заборгованість у розмірі 15 701 грн 19 коп., пеню у розмірі 912 грн 81 коп., 30% річних у розмірі 2 990 грн 31 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 231 грн 61 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 283 грн 50 коп.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті 21 травня 2021 р.

Суддя Н.В. Рога