РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.05.2021Справа № 910/18396/20
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.,

при секретарі судового засідання - Жалобі С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні матеріали

позовної заяви ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СВІТ АГРОТЕХНІКИ"

до відповідача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРО-НАНОТЕХНОЛОГІЇ"

про стягнення 163 800,00 грн.,

за участю представників:

від позивача: Комарова А.О.;

від відповідача: Ільїна Д.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СВІТ АГРОТЕХНІКИ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРО-НАНОТЕХНОЛОГІЇ" про стягнення заборгованості у розмірі 163 800,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не розрахувався за надані позивачем послуги з оренди сільськогосподарської техніки з екіпажом, які були без заперечень прийняті відповідачем згідно акту надання послуг від 29.11.2019 № 661.

Одночасно із позовною заявою ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СВІТ АГРОТЕХНІКИ" подало заяву про забезпечення позову у справі №910/18396/20, в якій просить забезпечити позов шляхом накладенням арешту на грошові кошти ТОВ АГРО-НАНОТЕХНОЛОГІЇ , що знаходяться у банківських установах на рахунках, що будуть виявлені Державною виконавчою службою або приватним виконавцем в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову у межах ціни позову у розмірі 163 800,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 у задоволенні заяви ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СВІТ АГРОТЕХНІКИ" про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

09.12.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження за участю та з викликом сторін по справі.

24.12.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від відповідача надійшов відзив, в якому останній просить в задоволенні позовної заяви відмовити, а також просить розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження з викликом та за участю сторін по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2021 вирішено здійснювати розгляд справи №910/18396/20 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 17.02.2021.

20.01.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

У підготовчому засіданні 17.02.2021 судом на підставі ч.5 ст.183 ГПК України оголошено перерву на 17.03.2021.

16.03.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

16.03.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

17.03.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 продовжено строк підготовчого провадження у справі №910/18396/20 на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 07.04.2021.

У підготовчому засіданні 07.04.2021 представник позивача заперечував щодо задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та не заперечував щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2021, враховуючи відсутність клопотань та повідомлень учасників судового процесу про намір вчинити дії, строк вчинення яких обмежений підготовчим провадженням, судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.05.2021.

У судовому засіданні 17.05.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив задовольнити позов повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні 17.05.2021 заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у позові повністю.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Обґрунтовуючи правомірність позовних вимог позивач зазначає, що 15.11.2019 між ним (у якості орендодавця) та відповідачем (у якості орендаря) було укладено договір оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з обслуговуючим персоналом.

За доводами позивача, письмовий текст договору сторонами узгоджено не було та не було підписано уповноваженими представниками обох сторін правочину жодного оригінального примірнику. Натомість, позивач вказує, що істотні умови Договору були узгоджені відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України та статті 180 Господарського кодексу України у інших документах, оформлених письмово, а саме: у акті приймання - передачі транспортних засобів та у акті наданих послуг (виконаних робіт).

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що, за доводами позивача, відповідач не виконав взятих на себе грошових зобов`язань та не розрахувався за надані позивачем послуги з оренди сільськогосподарської техніки з екіпажом, які були прийняті відповідачем згідно акту надання послуг від 29.11.2019 № 661.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною першою статті 626 Цивільний кодекс України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

На підтвердження факту надання послуг з оренди сільськогосподарської техніки з екіпажом позивачем додано акт надання послуг від 29.11.2019 № 661, відповідно до якого відповідач прийняв послуги на суму 163 800 грн. Вказаний акт підписано та скріплено печатками обох сторін без заперечень та зауважень.

Відповідачем не заперечується факт того, що позивачем були надані послуги на вказану суму, однак відповідач заперечує проти настання строку оплати наданих послуг, посилаючись на умови Договору № 15/11/2019 від 15.11.2019 (у редакції, що додана відповідачем до відзиву). Так, відповідач зазначає, що згідно п. 5.2. вказаного Договору сторони домовились, що розрахунок буде здійснюватися з ТОВ «Світ Агротехніки» в повному обсязі згідно актів виконаних робіт після розрахунку ТОВ «Євразія-Сервіс» з ТОВ «Агро-нанотехнології» за виконання робіт з оранки.

Судом не приймаються зазначені доводи відповідача в якості підстави для відмови у позові, враховуючи наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між юридичними особами. (ч. 1 ст. 208 ЦК України).

Позивач повністю заперечує факт укладення у письмовій формі Договору № 15/11/2019 від 15.11.2019, його підписання уповноваженою особою позивача та скріплення печаткою підприємства.

В свою чергу, додана відповідачем до відзиву копія Договору № 15/11/2019 від 15.11.2019 не містить жодних достовірних відомостей щодо підписання цього правочину позивачем.

Судом враховано, що зі змісту наданої позивачем копії договору 15/11/2019 від 15.11.2019 (пункт 9.1.) вбачається, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

Враховуючи те, що електронного цифрового підпису жодної із сторін вказаний договір не містить, суд дійшов висновку про те, що подібний правочин міг набрати чинності виключно після його фізичного підписання сторонами у паперовому вигляді. Однак, у такому випадку відповідач, керуючись принципом добросовісності договірних відносин, повинен був забезпечити збереження оригіналу свого примірнику договору (з підписами уповноважених представників обох сторін) ще до початку виконання його умов, оскільки (зважаючи на умови самого договору та приписи чинного законодавства) нічим іншим, окрім оригінального примірника договору, підписаного обома сторонами, відповідач не здатен довести того, що оплата наданих послуг повинна відбуватися з урахуванням певної відкладальної обставини.

Враховуючи відсутність належних, достовірних та допустимих доказів підписання сторонами Договору № 15/11/2019 від 15.11.2019 (з наведеною відповідачем редакцією пункту 5.2. цього правочину) судом не приймаються доводи відповідача стосовно того, що строк виконання грошового зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг не настав станом на момент вирішення даного спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так, судом встановлено, що 21.10.2020 позивачем було направлено відповідачу претензію-вимогу за вих. №20/10/20-ПР-ВМ/1 від 20.10.2020, в якій позивач вимагав негайно у строк, що не перевищує 7 календарних днів з моменту отримання даної претензії, провести остаточний розрахунок та сплатити суму основного боргу у розмірі 163 800,00 грн.

У відповідь на претензію відповідач надіслав лист від 28.10.2020, в якому підтвердив факт наявності основного боргу на загальну суму 163 800,00 грн., однак відмовився сплачувати вказану суму, пославшись на те, що строк виконання грошового зобов`язання не настав. У якості підстави такої відмови відповідач навів положення пункт 5.2. Договору № 15/11/2019 від 15.11.2019.

Суд зазначає про те, що визначена відповідачем підстава звільнення від оплати отриманих послуг з посиланням на пункт 5.2. Договору, не може вважатися достатньо мотивованою та належним чином обґрунтованою, зважаючи на те, що відповідач не довів факт підписання Договору у наведеній редакції з боку позивача.

У рішенні Конституційного суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 визначено, що зобов`язання повинні ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Суд зазначає, що на момент звернення позивача до відповідача з претензією провести повний розрахунок за надані послуги сплило понад 10 місяців. Вказана претензія стосувалася виключно погашення підтвердженої суми основного боргу та не передбачала сплату нарахованих санкцій. Натомість, відмова відповідача у проведенні повного розрахунку з посиланням на умови Договору, який взагалі не був підписаний позивачем, жодним чином не може вважатися такою, що ґрунтується на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Таким чином, станом на час прийняття рішення у даній справі строк оплати прийнятих відповідачем у листопаді 2019 року послуг є таким, що настав. Доказів здійснення повної або часткової оплати відповідачем наданих послуг матеріали справи не місять, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених позивачем вимог.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Доказів на спростування обставин, викладених позивачем, відповідач суду не надав, жодного заперечення проти позову не навів.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене в сукупності, зважаючи на встановлені судом фактичні обставини, приймаючи до уваги, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог, господарський суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність викладених у позові обставин, внаслідок чого стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заявлена до стягнення сума заборгованості.

Стосовно вимоги позивача щодо зазначення у резолютивній частині рішення формули нарахування процентів до моменту виконання рішення, суд зазначає, що аналіз змісту положень Господарського процесуального кодексу свідчить, що застосування такого роду припису є правом а не обов`язком суду. Саме на суд покладено обов`язок встановлення вірності нарахованих платежів, пов`язаних з несвоєчасним виконанням зобов`язання, тому, враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для реалізації пункту 6 прохальної частини позовної заяви.

Судовий збір покладається на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРО-НАНОТЕХНОЛОГІЇ" (Україна, 03057, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЕЖЕНА ПОТЬЄ, будинок 12, офіс 308, ідентифікаційний код 39022095) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СВІТ АГРОТЕХНІКИ" (Україна, 04053, місто Київ, ВУЛИЦЯ СІЧОВИХ СТРІЛЬЦІВ, будинок 21, ідентифікаційний код 36947647) основну заборгованість в розмірі 163 800,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 457,00 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 26.05.2021.

Суддя І.В. Приходько