ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2021 р. Справа №914/3099/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желік М.Б.

Орищин Г.В.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Центренерго в особі відокремленого підрозділу Трипільської ТЕС №10-10/4 від 27.02.2021 (Вх. №ЗАГС 01-05/927/21 від 16.03.2021)

на рішення Господарського суду Львівської області від 01.02.2021 (повний текст складено 08.02.2021)

у справі №914/3099/20

за позовом Публічного акціонерного товариства Центренерго в особі відокремленого підрозділу Трипільської ТЕС, смт.Козин Обухівський район Київська область

до відповідача Державного підприємства Львіввугілля, м.Сокаль Львівська область

про стягнення заборгованості в розмірі 27 571,34грн

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

ПАТ Центренерго в особі відокремленого підрозділу Трипільської ТЕС звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Державного підприємства Львіввугілля про стягнення заборгованості у розмірі 27 571,34грн, з яких 25 852,27грн збитків, 731,61грн пені, 599,68грн 3% річних, 387,78грн інфляційних втрат.

Позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що за відсутності згоди вантажовідправника на повернення та переадресування вагону з вугіллям неналежної якості, ПАТ Центренерго в особі відокремленого підрозділу Трипільської ТЕС понесено додаткові витрати оплачено 25 852,27грн за додаткову маневрову роботу та користування вагона.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 01.02.2021 у справі №914/3099/20 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що за відсутності факту неприйняття вугілля, підстави відшкодування відповідачем вартості доставки неприйнятого покупцем вугілля до залізничної станції призначення та в зворотному напрямку, а також збитків та витрат, пов`язаних з надходженням та поверненням вагонів з неприйнятим вугіллям відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скари.

Публічним акціонерним товариством Центренерго в особі відокремленого підрозділу Трипільської ТЕС подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 01.02.2021 у справі №914/3099/20 повністю та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що судом неповно з`ясовано матеріали справи, не надано належної оцінки фактичним обставинам справи, при прийнятті рішення судом неправильно застосовано норми матеріального права.

Скаржник зазначає, що позовні вимоги стосуються стягнення збитків, які були нанесені постачанням вугілля, вкритого шаром води. Зайво сплачені додаткові витрати Трипільської ТЕС ПАТ «Центренерго» у розмірі 25 852,27грн були сплачені ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» через неналежне виконання відповідачем зобов`язань, чип порушено права позивача.

Скаржник вважає, що оскільки відповідачем не було забезпечено присутність представників у місці приймання вугілля, а якість не відповідала визначеним умовам договору, відповідно до п.3.4 договору спірна ситуація вирішується шляхом виконання хіманалізів контрольних та арбітражних зразків лабораторних проб постачальником виключно у присутності представнкиа покупця.

Також, скаржник зазначає, що позивачем було сплачено Трипільській філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» кошти за додаткову маневрову роботу та користування вагоном, що й було пред`явлено відповідачу.

Скаржник вважає, що позивачем поданими до позовної заяви документами повністю доведено понесення відповідачем збитків у розмірі 25 852, 27грн. Неналежне виконання ДП Львіввугілля зобов`язань за договором, а саме: постачання вугілля неважної якості, ненадання згоди та будь-якої відповіді на листи про повернення вугілля неналежної якості, неоперативне вирішення спірного питання щодо поставленого неякісного вугілля, спричинило понесення ПАТ Центренерго в особі відокремленого підрозділу Трипільської ТЕС витрати, які є збитками для позивача.

ДП Львіввугілля у відзиві на апеляцйну скаргу просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки вугілля у вагоні №68117183, за посвідченням №548 прийнято позивачем (акт №31-ЛВ/26 від 21.01.2020), з якісними показника (зола 23,8%, волога 15,9%) за які позивач отримав знижку вартості вугілля, що передбачена п.6.3.2 договору і прийняв його у відповідності до п.7.4.4 договору. Враховуючи те, що результати приймання вугілля влаштовували позивача, що підтверджує його прийняття, підсав для затримки вагону з вугіллям у позивача не було.

ПАТЦентренерго в особі відокремленого підрозділу Трипільської ТЕС у відповіді на відзив зазначає, що 20.10.2019 позивач поставив вугілля неналежної якості. 23.10.2019 відповідач був обізнаний про відмову позивача отримувати спірне вугілля, одна згоду на переадресацію не надав та не вжив оперативних заходів щодо врегулювання спірної ситуації. Через неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, а саме поставки неякісного вугілля, ненадання відповіді на листи про повернення вугілля, неоперативне проведення спільного арбітражного аналізу проби №1784 та підписання акта приймання-передачі 27.01.2020- апелянт поніс збитки, які за умовами договору та чинного законодавства підлягають відшкодуванню.

Процесуальні дії суду у справі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2021, вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді - доповідача) Галушко Н.А., суддів Желіка М.Б. та Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 22.03.2021 поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 01.02.2021 у справі №914/3099/20, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою. Апеляційну скаргу вирішено розглядати без повідомлення учасників спрви за навяними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

04.07.2019 між ПАТ Центренерго (покупець) та Державним підприємством Львіввугілля (постачальник) укладено договір поставки вугілля №111/26, за яким постачальник поставляє (передає) у власність покупця, а покупець приймає і оплачує вугільну продукцію (далі вугілля) на зазначених у договорі умовах (п.1.1 договору).

Відповідно до п.п. 2.1, 2.3, 2.5 договору поставка вугілля по договору здійснюється залізничним транспортом на умовах DDP (залізнична станція призначення) згідно Інкотермс 2010. Правила ІСС з використанням термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі, з урахуванням передбачених договором особливостей.

Доставка вугілля до залізничної станції призначення здійснює АТ Укрзалізниця (далі перевізник) в відкритих, технічно справних, очищених від залишків попередніх вантажів, залізничних вантажних напіввагонах (далі вагони), якими на праві власності або іншій правовій підставі володіє перевізник.

Право власності на вугілля від постачальника до покупця переходить після підписання сторонами акту приймання-передачі вугілля згідно з умовами договору.

Згідно з п.5.2 договору якість відвантаженого вугілля підтверджується посвідченням якості на кожну партію.

Як вбачається із матеріалів справи, 20.10.2019 на залізничну станцію вантажоотримувача Трипільської ТЕС ПАТ Центренерго надійшло вугілля, зокрема у вагоні №68117183, що підтверджується накладною №36305704 та відомістю вагонів (а.с.42).

Згідно посвідчення №548 про якість вугілля, відвантаженого споживачам 17.10.2019, фактичний вміст вологи більше 9,7%, золи 24,3% (а.с.41).

Відповідно до п.3.1 договору приймання вугілля за договором здійснюється спільно вантажоотримувачем і уповноваженими представниками постачальника в місці надходження на території і на обладнанні вантажоотримувача.

Згідно з п.3.2 договору сторони узгодили, що вантажоотримувач самостійно приймає вугілля за якістю та кількістю, якщо уповноважені представники постачальника не прибули до місця надходження вугілля для його спільного приймання та/або відсутні на момент подачі вагонів для зважування чи опробування біля відповідного обладнання вантажоотримувача. Результати самостійного приймання вугілля вантажоотримувачем вважаються достовірними, рівноцінними з результатами спільного приймання та використовуються для виконання умов договору крім випадків, вказаних в пункті 3.4 договору.

Відповідно до п.5.3 договору для визначення фактичних якісних показників, які застосовуються для виконання умов договору, з отриманого вугілля відбирають проби, готують їх для лабораторних випробувань та здійснюють випробування за відповідними чинними нормативними документами на методи відбору і підготовки проб до лабораторних випробувань та на методи аналізування.

Як вбачається з матеріалів справи приймання вугілля здійснювалось позивачем без уповноваженого представника ДП Львіввугілля.

У позовній заяві позивач стверджує, що після відбору проби №1784 за даними хімічної лабораторії Трипільська ТЕС ПАТ Центренерго встановлено показники якості вугілля по волозі на робочий стан палива 15,9%, однак, доказів, які підтверджують зазначений факт (відповідний протокол аналізу проб вугілля) в матеріалах справи відсутній.

Згідно з п.8.4 договору постачальник несе всі ризики втрати чи пошкодження вугілля до моменту здійснення його поставки.

У відповідності до п.8.5 договору, якщо покупець не вивантажив вугілля з вагонів і відповідно до умов договору відмовився його приймати та оплачувати, сторони погоджують наступний порядок дій:

-покупець/вантажоотримувач протягом 6 годин з моменту встановлення факту невідповідності вугілля умовам Договору, направляє постачальнику відповідну телеграму/повідомлення про відмову від прийняття такого вугілля (пп.8.5.1);

- після отримання такого повідомлення/телеграми постачальник зобов`язаний забезпечити умови для повернення вагонів з неприйнятим вугіллям в зворотному напрямку, в т.ч.:

- забезпечити направлення вантажовідправником вантажоотримувачу листа про згоду на повернення вагонів з неякісним вугіллям;

- забезпечити направлення телеграми з залізничної станції відвантаження на залізничну станцію вантажоотримувача про підтвердження згоди та готовності на отримання неприйнятого покупцем вугілля (пп.8.5.2);

- вантажоотримувач, протягом 6 годин після отримання залізничною станцією вантажоотримувача відповідного розпорядження перевізника про відправлення вагонів, зобов`язаний передати перевізнику вагони з неприйнятим вугіллям для їх повернення (пп.8.5.3);

- якщо постачальник не забезпечив умови для повернення вагонів з неприйнятим вугіллям в зворотному напрямку, що унеможливило їх відправлення до залізничної станції відвантаження протягом 72 годин з моменту встановлення факту невідповідності вугілля умовам договору, покупець має право вивантажити таке вугілля без згоди постачальника, використати його для власних потреб та оплатити за ціною, що становить 10% від встановленої п.6.2 договору.

Як вбачається із матерівлів справи, у листі №13-4696/20 від 21.10.2019, адресованому директору ВП Вуглесбут ДП Львіввугілля Мітрухіну О.О., Трипільська ТЕС ПАТ Центренерго повідомлено, що вугілля у вагоні №68117183, відвантаженому 17.10.2019, знаходилось на глибині до 20см під дзеркалом води. Також, позивач зазначив, що відмовляється приймати та проводити оплату такої вугільної продукції, керуючись п.3.7 договору, а також просив виконати вимоги розділу 8 договору, пов`язані з поверненням вантажу (а.с.27).

У листі №13-4959 від 04.11.2019 Трипільська ТЕС ПАТ Центренерго повторно, не отримавши відповіді на попереднього листа, звернулась до директора ВП Вуглесбут ДП Львіввугілля Мітрухіну О.О. з проханням терміново переадресувати такий вагон (а.с.26).

В матеріалах справи відсутні докази надіслання вказаної кореспонденції на визначену в договорі адресу відповідача протягом строків, встановлених у п.8.5.1 договору.

Згідно з п.п.7.4.3, 7.4.4 договору сторони узгодили, що покупець має право не приймати і не оплачувати вугілля, якщо будь-який з його якісних показників виходить за межі встановленого в п.5.1 договору допустимого діапазону, а також прийняти вугілля з показниками зольності та/або вологи, які виходять за межі встановленого в п.5.1 договору допустимого діапазону, з врахуванням передбачених умовами договору знижок до ціни цього вугілля.

Отже, позивачем 06.11.2019 проведено вивантаження вугілля, що підтверджується актом наданих послуг №342 від 15.11.2019, підписаним представниками ПрАТ Київ-Дніпровське МППЗТ та Трипільської ТЕС ПАТ Центренерго та відомістю №10111572 плати за перевезення вантажу та інші надані послуги від 10.11.2019 (а.с.47-48).

За додаткову маневрову роботу та користування вагоном Трипільська ТЕС ПАТ Центренерго оплатила 25 852,27грн, на підтвердження чого до матеріалів справи позивачем долучено довідку Трипільської філії ПрАТ Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту №765 від 12.10.2020 (а.с.24).

Листом 13.12.2019 №06/3828 на ім`я директора ВП Вуглезбут ДП Львіввугілля Мітрухіна О.О., Трипільською ТЕС ПАТ Центренерго надано, відповідно до п.8.7 Договору, рахунок №6 від 12.12.2019 на відшкодування понесених витрат в сумі 2 852,27грн. з ПДВ та зазначено, що такі додаткові витрати Трипільска ТЕС понесла, оскільки не отримала згоду вантажовідправника на повернення та адресу для переадресування такого вагону і такі витрати повинні бути відшкодовані постачальником відповідно до п.8.6 договору (а.с.28-29).

Відповідно до п.8.6 договору постачальник, зокрема, повністю відшкодовує покупцю:

- вартість доставки неприйнятого покупцем вугілля до залізничної станції призначення та в зворотному напрямку;

- всі збитки, витрати покупця, пов`язані з надходженням та поверненням вагонів з неприйнятим вугіллям, а саме: оплата за користування вагонами, їх подачу-прибирання, маневрові роботи.

Згідно з п.8.7 договору, на підставі понесених витрат або збитків покупець надає постачальнику:

оригінал рахунку про відшкодування своїх затрат або збитків;

лист-вимогу про відшкодування затрат або збитків згідно рахунку;

належним чином засвідчені копії документів, якими підтверджується факт невідповідності вугілля умовам договору або понесення витрат чи збитків відповідно до п.8.7 договору.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази у підтвердження надіслання вказаної коренспондеції, в зв`язку із чим відсутні правові підстави встановити факт дотримання ПАТ Центренерго положень п.8.7 договору, зокрема щодо надіслання належним чином засвідчених копій документів, якими підтверджується факт невідповідності вугілля умовам договору або понесення витрат чи збитків. Рекомендоване повідомлення про вручення 24.12.2019 поштового відправлення без опису вкладення до цінного листа не є таким належним доказом (а.с.30).

У протоколі №4 спільного арбітражного аналізу проб вугілля ВП Вуглезбут ДП Львіввугілля, підписаного представниками сторін 20.01.2020, підтверджено показник 15,9% загальної вологи на робочий стан палива проби №1784 (а.с.49).

Також, 27.01.2020 представниками сторін підписано та скріплено печатками акт №31-ЛВ/26 приймання-передачі партії вугільної продукції за договором, яким підтверджено прийняття ПАТ Центренерго вугілля з показниками якості, які виходять за встановлені договором межі допустимого діапазону, з врахуванням передбачених умовами Договору знижок до ціни цього вугілля (а.с.50).

Однак, як підтверджується матеріадами справи, листом №06/1545 від 20.07.2020 позивач просив директора ВП Вуглезбут ДП Львіввугілля Мітрухіна О.О. про повернення заборгованості в сумі 25 852,27грн з ПДВ на розрахунковий рахунок ПАТ Центренерго в найкоротший термін (а.с.25). Опис вкладення до цінного листа та повідомлення про його вручення акож відсутні у матеріалах справи.

Вищенаведені обставини, а саме залишення відповідачем без відповіді та задоволення зазначених вище листів-вимог, зумовило звернення ПАТ Центренерго в особі відокремленого підрозділу Трипільської ТЕС до суду з позовом про стягнення з ДП Львіввугілля 25852,27грн збитків, 731,61грн пені, 599,68грн. 3% річних, 387,78грн. інфляційних втрат.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного договору.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частинами 1, 2 та 3 статті 13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

За приписами положень ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст.268 ГК України якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам (у разі наявності), іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів.

Постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаросупровідним документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачено в договорі.

У разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами (у разі наявності) чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми

Якщо поставлені товари відповідають стандартам або технічним умовам (у разі наявності), але виявляться більш низького сорту, ніж було зумовлено, покупець має право прийняти товари з оплатою за ціною, встановленою для товарів відповідного сорту, або відмовитися від прийняття і оплати поставлених товарів.

У разі якщо покупець (одержувач) відмовився від прийняття товарів, які не відповідають за якістю стандартам, технічним умовам (у разі наявності), зразкам (еталонам) або умовам договору, постачальник (виробник) зобов`язаний розпорядитися товарами у десятиденний строк, а щодо товарів, які швидко псуються, - протягом 24 годин з моменту одержання повідомлення покупця (одержувача) про відмову від товарів. Якщо постачальник (виробник) у зазначений строк не розпорядиться товарами, покупець (одержувач) має право реалізувати їх на місці або повернути виробникові. Товари, що швидко псуються, підлягають в усіх випадках реалізації на місці (ч.8).

Як зазначалось вище, п 7.4 договору сторони узгодили, що покупець має право не приймати і не оплачувати вугілля, якщо будь-який з його якісних показників виходить за межі встановленого в п.5.1 договору допустимого діапазону, або ж прийняти вугілля з показниками зольності та/або вологи, які виходять за межі встановленого в п.5.1 договору допустимого діапазону, з врахуванням передбачених умовами договору знижок до ціни цього вугілля.

Актом приймання-передачі партії вугільної продукції №31-ЛВ/26 від 27.01.2020 підтверджено, що вугілля, що надійшло 20.10.2019 у вагоні №68117183, прийнято ПАТ Центренерго з врахуванням передбачених умовами договору знижок до ціни вугілля.

Враховуючи наведені обставини, матеріалами справи підтверджується, що вугілля у вагоні №68117183, за посвідченням №548 прийнято позивачем (акт №31-ЛВ/26 від 21.01.2020) з якісними показниками (зола 23,8% т, волога 15,9%) за які позивачем отримано знижку, що передбачена п.6.3.2 договору та прийнято у відповідності до 7.4.4 договору.

Зазаначені обставини спростовують твердження скаржника, щодо доведеності позивачем поданими до позовної заяви документами понесення відповідачем збитків у розмірі 25 852, 27грн.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, для стягнення збитків необхідна наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема, протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками і вина. При відсутності хоча б однієї з цих складових, цивільно-правова відповідальність не настає. Таким чином, важливим елементом доведення шкоди є вина відповідача у її спричиненні та докази її завдання саме відповідачем.

Однак, за відсутності факту неприйняття вугілля позивачем, підстави відшкодування відповідачем вартості доставки неприйнятого покупцем вугілля до залізничної станції призначення та в зворотному напрямку, а також стягнення збитків та витрат, пов`язаних з надходженням та поверненням вагонів з неприйнятим вугіллям відсутні.

Щодо заявлених позивачем до стягнення інфляційних, 3 % річних та пені судова колегія зазначає, що оскільки такі позовні вимоги є похідними від вимоги про стягнення збитків, такі вимоги також не підлягають до задоволення.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства визначені рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

За змістом частини 1 статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Судова колегія, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого суду, дійшла висновків, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачає.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 01.02.2021 у справі №914/3099/20 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

1.Рішення Господарського суду Львівської області від 01.02.2021 у справі №914/3099/20 залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Центренерго в особі відокремленого підрозділу Трипільської ТЕС №10-10/4 від 27.02.2021 (Вх. №ЗАГС 01-05/927/21 від 16.03.2021)тбез задоволення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника

2. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 24.05.2021.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.