ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2021 р. Справа№ 910/18430/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Андрієнка В.В.

Пашкіної С.А.

секретар судового засідання - Бовсунівська Л.О.

учасники справи згідно з протоколом судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2021

у справі №910/18430/20 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю

про стягнення 2462055,59 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фірма "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення 2462055,59 грн за Договором №1471/18-ТЕ-32 від 08.10.2018.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає про неналежне виконання відповідачем умов Договору №1471/18-ТЕ-32 від 08.10.2018 в частині своєчасної оплати за отриманий природний газ.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 у справі №910/18430/20 позов задоволено повністю. Стягнуто з Фірма "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" основний борг у розмірі 1969743,26 грн, 3% річних у розмірі 104 071,25 грн, інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 106287,59 грн, пеню у розмірі 281953,49 грн та суму судового збору в розмірі 36930,83 грн.

Рішення обґрунтовано тим, що відповідач порушив взяті на себе договірні зобов`язання в частині своєчасної оплати одержаний природний газ в розмірі 1969743,26 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 03.03.2021 скасувати та ухвалити нове, яким суму основного боргу в сумі 1969743,26 грн, розстрочити на вісімнадцять місяців рівними частинами та зменшити розмір пені на 70% до 84286,05 грн, трьох відсотків річних на 70% до 31221,38 грн, та інфляційних нарахувань на 70 % до 31886,28 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на думку апелянта, місцевим господарським судом необґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотанні відповідача про розстрочку по сплаті заборгованості та зменшення штрафних санкцій. Зокрема, апелянт зазначає, що 26.04.2019 ухвалою Київського апеляційного суду задоволено заяву АТ «Укрсоцбанк» про забезпечення виконання рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 01 квітня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до Фірми «Т.М.М.» - товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення заборгованості. Накладено арешт на нерухоме майно та грошові кошти Фірми «Т.М.М.» - товариства з обмеженою відповідальністю. Крім того, апелянт вказує, що Фірма «Т.М.М.» - ТОВ з природного газу, що постачався за договором, виробляла теплову енергію для надання послуг з опалення та постачання гарячої води у багатоквартирному будинку. Проте, у власників квартир утворився борг, який на сьогоднішній день стягується з боржників в судовому порядку. В зв`язку із зазначеним, у відповідача була відсутня можливість здійснювати своєчасний розрахунок з АТ «НАК «Нафтогаз україни». Також, відповідач зазначає про своє скрутне фінансове становище та існування податкового боргу.

Позивачем було подано письмовий відзив на апеляційну скаргу в якому останній зазначає, що місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив в клопотанні відповідача про розстрочення оплати заборгованості боргу на користь позивача. Зокрема, виконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем не може ставитися у залежність від скрутного фінансового становища підприємства. При цьому, відповідачем не доведено суду виняткових обставин, що можуть бути підставами для розстрочки виконання рішення суду. Крім того, позивач зазначає щодо відсутності підстав для зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат, оскільки останні не є санкціями. Також, АТ «НАК «Нафтогаз україни» вказує про відсутність підстав для зменшення розміру пені. Так, при вирішенні питання про зменшення неустойки суд повинен брати до уваги майновий стан обох сторiн i оцiнити спiввiдношення розмiру заявлених штрафних санкцiй, зокрема з розмiром збиткiв кредитора та врахувавати iнтереси обох сторін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю на рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 у справі №910/18430/20. Розгляд апеляційної скарги Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю призначено до розгляду на 22.04.2021.

19 квітня 2021 року до Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в зв`язку з неможливістю направити свого представника в судове засідання, в зв`язку з хворобою.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 клопотання Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю про відкладення розгляду справи задоволено. Відкладено розгляд апеляційної скарги Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю на рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 у справі №910/18430/20 до 13.05.2021.

11 травня 2021 року до Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшло додаткові пояснення до апеляційної скарги.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд, в межах доводів апеляційної скарги, дійшов до наступних висновків.

08 жовтня 2018 року Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Фірма "Т.М.М. " - Товариство з обмеженою відповідальністю укладено договір № 1471/18-ТЕ-32 постачання природного газу (далі - Договір).

Місцевим господарським судом встановлено, що до договору укладено додаткові угоди №1 від 24.10.2018, №2 від 29.10.2018, №3 від 06.11.2018, №4 від 29.11.2018, №5 від 29.01.2019, №6 від 18.03.2019, №7 від 20.03.2019, №8 від 29.03.2019, №9 від 23.04.2019, №10 від 23.04.2019, №11 від 27.05.2019, №12 від 30.05.2019, №13 від 26.06.2019, №14 від 26.06.2019, №15 від 26.07.2019, №16 від 31.07.2019, №17 від 27.08.2019, №18 від 27.08.2019, №19 від 12.09.2019, №20 від 30.09.2019, якими змінювалися періоди передачі природного газу, обсяги газу, порядок та умови передачі природного газу, ціна газу, пролонгувався строк дії договору відповідно до періодів передачі газу, змінювалася назва Позивача, тощо.

На виконання умов Договору, позивач, у жовтні-грудні 2018р., а також січні-вересні 2019р., передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 5 706 448,88 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких додані до цього позову.

Відповідно до пункту 6.1 Договору (у редакції додаткової угоди №4 пункт 5.1 з 01.12.2018), оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що розрахунок з оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій за процедурою, визначеною Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256, Відповідачем не здійснювався.

Відповідно до Розрахунку позовних вимог станом на 31.08.2020р. заборгованість Відповідача перед Позивачем за переданий природний газ за договором від 08.10.2018 №1471/18-ТЕ-32 становить 1 969 743,26 грн.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Згідно з ч. 3 ст. 612 ЦК України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання зобов`язання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, станом на 03.11.2020, зобов`язання з оплати частини суми боргу у розмірі 1969743,26 грн відповідачем не виконано.

Доказів оплати поставленого товару у сумі 1969743,26 грн матеріали справи не містять. Вказане відповідачем не заперечується.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги, в частині стягнення основного боргу, підлягають задоволенню. Рішення в цій частині не оскаржується.

Також, судом першої інстанцій задоволено вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 281953,49 грн, 104071,25 грн - 3 % річних та 106 287,59 грн - інфляційних втрат, нарахованих за період листопад - грудень 2018, січень-вересень 2019 та відмовлено в клопотанні відповідача про розстрочення оплати суми основного боргу.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначає апелянт, місцевим господарським судом необґрунтовано відмовлено в клопотанні відповідача про зменшення штрафних санкцій.

В той же час, перевіривши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що відповідач не заявляв до суду першої інстанції клопотання про зменшення розміру сум 3% річних, інфляційних втрат, а у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відзив, просив стягнення основного боргу розстрочити на 36 місяців рівними частинами та відмовити в стягненні 3 % річних та інфляційних втрат.

Таким чином, оскільки питання щодо зменшення розміру сум 3% річних, інфляційних втрат не було предметом дослідження в суді першої інстанції, а апелянтом не обґрунтовано неможливість подачі такого клопотання до місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла до висновку про відмову в його задоволенні.

Щодо вимоги апелянта про розстрочку стягнення основного боргу на 18 місяців рівними частинами, колегія суддів зазначає наступне.

Частина 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з ч. 1 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частинами 3-5 статті 331 ГПК України передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Підставою для розстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та викладеним доводам сторін, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Таким чином, підставою для відстрочення, можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, проте суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини на власний розсуд і визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих обставин та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення.

Обґрунтовуючи заяву про розстрочку виконання рішення суду боржник, зокрема посилається на те, що несвоєчасне погашення заборгованості перед стягувачем сталося не з вини відповідача, а через незадовільний стан розрахунків кінцевих споживачів за послуги з водопостачання та теплопостачання, це зумовлено наявністю загальної дебіторської заборгованості перед підприємством

На підтвердження існування тяжкого фінансового стану відповідачем надано копії фінансових звітів за 2018-2019, копію листа Державної податкової служби України Офіс великих платників податків про стан дебіторської та кредиторської заборгованості. Також, апелянт зазначає, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 01.04.2019 стягнуто з Фірми «Т.М.М.»- ТОВ на користь АТ «Укрсоцбанк» частину заборгованості за кредитом (тіло кредиту) в розмірі 7097868,68 євро. 26 квітня 2019 року ухвалою Київського апеляційного суду заяву АТ «Укрсоцбанк» про забезпечення виконання рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 01 квітня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення заборгованості було задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно та грошові кошти Фірми «Т.М.М.» - товариства з обмеженою відповідальністю. Зазначене рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 01.04.2019 скасовано постановою Верховного Суду від 14.04.2020 року у справі №873/41/19. Так, з огляду на тривалий судовий процес та заходи, що були здійснені АТ «Укрсоцбанк» до Фірми «Т.М.М.»- ТОВ, в останньої була відсутня фінансова можливість здійснювати розрахунки з АТ «НАК «Нафтогаз України».

Вирішуючи питання про розстрочку виконання судового рішення, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

За судовою практикою до обставин, що ускладнюють виконання судового рішення та які є підставою для розстрочення його виконання, належать скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи-боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до п. 2. рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 розстрочка - це виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників. Підставою, зокрема, для розстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

В той же час, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (рішення ЄСПЛ у справі "ОСОБА_4 проти Італії", заява № 22774/93, пункт 74). За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції (ухвала ЄСПЛ від 07.10.2003 року у справі "Корнілов та інші проти України", заява № 36575/02, тривалість виконання - вісім місяців). І навіть, два роки та сім місяців, не визнавались надмірними і не розглядалися, як такі, що суперечить вимогам розумного строку, передбаченого статтею 6 Конвенції (ухвала ЄСПЛ від 17.09.2002 року у справі "Крапивницький та інші проти України", заява №60858/00). Таким чином, для з`ясування обставин чи є період виконання рішення надмірно тривалим, варто звернути увагу на особливі обставини кожної справи.

Колегія суддів, враховуючи обставини, на які посилається відповідач в їх сукупності, дійшла висновку, що боржником не доведено неможливість своєчасного виконання рішення у даній справі. Викладені в апеляційній скарзі твердження скаржника не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про розстрочку виконання рішення, в частині стягнення основної заборгованості.

Доказів існування на момент винесення господарським судом рішення обставин, які істотно ускладнюють виконання судового рішення або роблять його виконання неможливим, - відповідачем не надано, а відповідно і не доведено наявності підстав, за яких було б можливим задоволення клопотання відповідача в частині розстрочення виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням балансу майнових інтересів сторін, виходячи із загальних засад, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача та розстрочення виконання рішення по справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 у справі №910/18430/20 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, а підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю на рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 у справі №910/18430/20 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 у справі №910/18430/20 залишити без змін.

3.Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 19.05.2021.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді В.В.Андрієнко

С.А. Пашкіна