ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

21 травня 2021 року Справа № 915/535/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е. М., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом Миколаївського міського палацу культури "Молодіжний", вул. Театральна, 1, м. Миколаїв, 54018 ()

адреса для листування: вул. Нікольська, 19, м. Миколаїв, 54005

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Житлопромбуд-8", вул. Толстого, 2, корпус Б, м. Миколаїв, 54022 ()

до відповідача Фізичної особи-підприємця Нуждова Павла Анатолійовича, АДРЕСА_1 (ІПН НОМЕР_1 )

про стягнення шкоди в сумі 1 058 951, 65 грн.

без повідомлення (виклику) учасників

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернувся Миколаївський міський палац культури "Молодіжний" з позовною заявою, в якій просить суд:

1. Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Житлопромбуд-8" шкоду в розмірі 1 041 858, 67 грн.;

2. Стягнути з відповідача Фізичної особи-підприємця Нуждова Павла Анатолійовича шкоду в розмірі 17 092, 98 грн.

Підставою позову позивачем зазначено, що 06.11.2017 року між Миколаївським міським палацом культури "Молодіжний" та ПАТ "Будівельна компанія "Житлопромбуд-8" (ТзОВ "Будівельна компанія "Житлопромбуд-8") укладено договір підряду № 181.

Під час проведення з 30.10.2020 по 27.01.2021 планової ревізії фінансово-господарської діяльності Миколаївського міського палацу культури "Молодіжний" за період з 01.01.2016 по 30.09.2020 встановлено завищення вартості виконаних будівельних робіт на загальну суму 1 041 858, 67 грн.

Позивач зазначає, що 10.11.2017 року між Миколаївським міським палацом культури "Молодіжний" та ФОП Нуждовим П.С. укладено договір № 192 про здійснення технічного нагляду за виконання робіт по об`єкту "Реконструкція Миколаївського міського палацу культури "Молодіжний" по вул. Театральна, 1 у м. Миколаєві, відповідно до умов якого вартість робіт з технічного нагляду за цим договором визначена в розмірі 1,875 % від підсумку глав I-V акту приймання виконаних підрядником робіт - (форми КБ-2в).

Позивач вказує, що згідно акту планової ревізії фінансово-господарської діяльності Миколаївського міського палацу культури "Молодіжний" за період з 01.01.2016 по 30.09.2020, визначено, що внаслідок прийняття та оплати робіт за договором підряду від 06.11.2017 року № 181 "Реконструкція Миколаївського міського палацу культури "Молодіжний" по вулиці Театральна, 1, м. Миколаїв" із завищеною вартістю, позивачем було перераховано на користь ФОП Нуждов П.А. завищену оплату робіт з технічного нагляду на суму 17 092, 98 грн.

Оскільки завищена вартість робіт оплачена за рахунок коштів фонду міського бюджету м. Миколаєва, то такими неправомірними діями відповідачів міському бюджету м. Миколаєва завдано збитки в розмірі 1 058 951, 65 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 11, 509, 526, 628, 837, 844, 875, 882 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 26.04.2021 року позовну заяву Миколаївського міського палацу культури "Молодіжний" (вх. № 6010/21 від 21.04.2021 року) до відповідача ТзОВ "Будівельна компанія "Житлопромбуд-8" та відповідача ФОП Нуждова П. А. про стягнення коштів в сумі 1 058 951, 65 грн. залишено без руху.

Позивачу встановлено наступний спосіб усунення недоліків:

- позивачу подати суду докази сплати судового збору у встановленому законом порядку і розмірі (15 884, 27 грн.).

Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

В період з 30.04.2021 по 14.05.2021 (включно) суддя Олейняш Е. М. перебувала у відпустці.

Судом встановлено наступне.

Ухвала господарського суду Миколаївської області від 26.04.2021 року отримана позивачем за двома адресами 05.05.2021 та 07.05.2021, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відтак, останнім днем строку для усунення позивачем недоліків є 17.05.2021 року включно.

Станом на 21.05.2021 року до господарського суду Миколаївської області від позивача доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку і розмірі не надходило. Отже, позивачем не було виконано вимоги ухвали суду від 26.05.2021 року про залишення позовної заяви без руху.

14.05.2021 року позивачем подано клопотання про відстрочення сплати судового збору (вх. № 7285/21), в якому позивач просить суд відстрочити сплату судового збору у справі № 915/535/21 за позовом Миколаївського міського палацу культури "Молодіжний" до ТзОВ «Будівельна компанія «Житлопромбуд-8», ФОП Нуждов П.А. про стягнення коштів до ухвалення судового рішення у справі.

Клопотання мотивоване тим, що позивач є установою, що повністю фінансується з місцевого бюджету та відповідно станом на сьогодні не має коштів на повну сплату судового збору.

Позивач зазначає, що 28.04.2021 року позивач зробив запит на виділення додаткових коштів для сплати судового збору у зв`язку з поданням позову. 06.05.2021 року позивач отримав відповідь від Управління з питань культури та охорони культурної спадщини Миколаївської міської ради № 58/15-05-21 від 06.05.2021 року, у якій зазначалося, що виділення додаткових коштів станом на 06.05.2021 року не передбачене, але можливе у подальшому.

Позивач, посилаючись на постанову КМУ від 09.12.020 № 1236, зазначає, що карантинні заходи, а також їх посилення, спричинило погіршення матеріального становища позивача.

Крім того, посилаючись на п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод та практику Європейського суду з прав людини (рішення від 19.06.2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland) вказує, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Розглянувши подане клопотання, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі ст. 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (постанова ВС від 25.03.2021 року по справі № 912/3514/20).

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З аналізу ст. 8 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення (постанова ВС від 25.03.2021 року по справі № 912/3514/20).

Що ж до самих умов, визначених ст. 8 вказаного Закону, то вони диференційовані за суб`єктним та предметним застосуванням.

Так, умови, визначені у п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 8 вказаного Закону, можуть застосовуватися лише до позивачів - фізичних осіб, котрі перебувають у такому фінансовому стані, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до позивачів, що мають певний соціальний статус - є військовослужбовцями, батьками, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокими матерями (батьками), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; особами, які діють в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Щодо третьої умови, визначеної у п. 3 ч. 1 ст. 8, то законодавець, застосувавши слово «або», не визначив можливість її застосування за суб`єктом застосування, в той же час визначив коло предметів спору, коли така умова може застосовуватись, - лише у разі, коли предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Слід зазначити, що встановлений ст. 8 Закону України «Про судовий збір» перелік умов, для звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення є вичерпним.

Із системного аналізу змісту норм зазначеної статті вбачається, що положення п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення п. 3 ч. 1 ст. 8 вказаного Закону можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18 та постанова Верховного Суду від 25.03.2021 року по справі № 912/3514/20).

Враховуючи вищевикладене, приписи п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» поширюються на окремі категорії позивачів, які є фізичними особами та не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (постанова Верховного Суду від 25.03.2021 року по справі № 912/3514/20).

Подібна за змістом правова позиція, викладена в ухвалах Верховного Суду від 05.03.2021 у справі № 910/9741/20, від 06.01.2021 у справі № 927/579/19, від 20.08.2020 у справі № 910/6421/19, від 18.05.2020 у справі 910/704/19, від 24.01.2020 у справі 915/923/15.

Приписами ГПК України взагалі не передбачено ані права, ані обов`язку суду на відстрочення сплати судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ГПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 53 рішення ЄСПЛ у справі "Креуз проти Польщі" (CASE OF KREUZ v. POLAND) від 19.06.2001 «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотримання вимог Конвенції залишається за Судом (див. "Голдер проти Сполученого Королівства" і "Z та інші проти Сполученого Королівства", рішення суду, цитовані вище, там само; та, mutatis mutandis, "Ейрі проти Ірландії" (Airey v. Ireland), рішення від 9 жовтня 1979 року, серія A, N 32, с. 14-15, п. 26).

В п. 54 рішення ЄСПЛ у справі "Креуз проти Польщі" (CASE OF KREUZ v. POLAND) від 19.06.2001 ЄСПЛ зазначив, що суд ухвалив, що в деяких справах, особливо в тих, де обмеження, про які йдеться, стосувалися умов прийнятності апеляції, або в тих, де інтереси правосуддя вимагали, щоб заявник у зв`язку зі своєю апеляцією надавав гарантію сплати судових витрат понесених іншою стороною, на "доступ особи до суду" можуть бути накладені різноманітні обмеження, включно з фінансовими (див., наприклад, рішення від 19 грудня 1997 року у справі "Бруала Гомес де ла Торре проти Іспанії" (Brualla Gomez de la Torre v. Spain), Reports of Judgments and Desisions 1997-VIII, с. 2955, п. 33; та рішення суду від 13 липня 1995 року у справі "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy-Miloslavsky v. the United Kingdom), серія A, N 316-B, с. 80-81, п. 61 і наступні).

В п. 59, 60 рішення ЄСПЛ у справі "Креуз проти Польщі" (CASE OF KREUZ v. POLAND) від 19.06.2001 ЄСПЛ зазначив, що враховуючи зазначений вище виклад принципів, встановлених прецедентним правом, Суд ще раз нагадує, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду (див. пункт 54 вище і, особливо, вищезазначене рішення, там само, пункт 61 і далі у справі "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства").

Більше того, Суд вважає, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (див., mutatis mutandis, рішення суду у справі "Ейрі проти Ірландії", цитоване вище, там само, п. 25-26).

Відповідно Суд постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору з огляду на наступне.

Законом України "Про судовий збір" перелік підстав для відстрочки або розстрочки сплати судового збору є вичерпним, будь-яких інших підстав не встановлено.

Позивачем є юридична особа, яка в розумінні п. 1, 2 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" не підпадає під жодну з категорій осіб, які можуть мати право на відстрочку або розстрочку сплати судового збору.

Предметом спору у даній справі є вимога про стягнення шкоди, завданої внаслідок завищення вартості виконаних будівельних робіт за господарським договором підряду, тобто предметом спору не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, що надавало б право на застосування положень п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір".

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18 зазначено, що частина перша статті 133 КАС визначає право суду на звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору виходячи із майнового стану сторони, водночас стаття 8 Закону України «Про судовий збір» конкретизує порядок, умови такого звільнення та коло осіб, які можуть бути звільнені від сплати судового збору (п. 44).

Натомість, жодною нормою ГПК України не передбачено ані права, ані обов`язку суду на відстрочення чи розстрочення сплати судового збору. В свою чергу положення КАСУ не застосовуються господарськими судами.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні клопотання позивача про відстрочку сплати судового збору судом відмовлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ГПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Відповідно до ч. 6 ст. 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивачем не було усунуто недоліки у встановлений судом строк, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для повернення позовної заяви на підставі ч. 4 ст. 174 ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 174 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Керуючись ст. 174, 232-235, 254-256 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву вх. № 6010/21 від 21.04.2021 року і додані до неї документи повернути позивачу Миколаївському міському палацу культури "Молодіжний", вул. Театральна, 1, м. Миколаїв, 54018 ().

Додатки для позивача:

- позовна заява з додатками всього на 85-ти арк. та конверт;

- акт відділу документального забезпечення господарського суду Миколаївської області від 21.04.2021 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку та строки, визначені статтями 255, 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала підписана 21.05.2021 року

Суддя Е.М. Олейняш