ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"12" травня 2021 р. м. Київ Справа № 911/2675/20
Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., за участю секретаря судового засідання Ступаченко С.О., розглянувши заяви позивача та відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу у справі № 911/2675/20 за позовом
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 )
про визнання недійсними рішень загальних зборів
за участю представників учасників справи:
від позивача: Завгородній В.С.;
від відповідача: Твердохліб М.В.;
В провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа № 911/2675/20 за позовом ОСОБА_1 до підприємства споживчої кооперації «Рубін» про визнання недійсними рішень загальних зборів.
До вказаних заяв представниками обох сторін надано докази, які підтверджують об`єм наданих послуг та розмір понесених обома сторонами витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом цієї справи.
Рішенням Господарського суду Київської області від 28.04.2021 позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано недійсними рішення зборів засновників підприємства споживчої кооперації «Рубін», оформлених протоколом від 14.08.2020 № 14/08/2020. В решті позовних вимог відмовлено.

Цим рішенням суд призначив судове засідання для вирішення питання про судові витрати сторін на 12.05.2021 та встановив їм строк для подання доказів щодо розміру, понесених ними судових витрат - протягом 5 (п`яти) днів після ухвалення рішення суду, якщо такі докази ще не були подані.

07.04.2021 та 28.04.2021 від представника позивачки надійшло клопотання про відмову у задоволенні клопотання відповідача про стягнення з позивачки понесених ним витрат на професійну правничу допомогу. Заперечення представника позивачки аргументовані тим, що надані відповідачем платіжні документи на підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвоката не є належними та допустимими доказами, адже, на переконання представника, сплата відповідачем грошових коштів згідно платіжних документів здійснена на користь фізичної особи-підприємця, а не самозайнятої особи адвоката. Крім того, представник позивачки заперечує стосовно відображених у актах наданих адвокатом послуг, зокрема з тих підстав, що у актах відображені надані адвокатом послуги, які не відносяться до розглядуваної справи та не обґрунтовано надання деяких з перелічених послуг.

На адресу суду 05.05.2021 від відповідача надійшло клопотання, за змістом якого відповідач остаточно просить суд стягнути з позивачки 18000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

06.05.2021 та 11.05.2021 до суду від відповідача надійшли заперечення проти клопотання про відшкодування витрат понесених позивачкою. У вказаних запереченнях відповідач просив суд відмовити у задоволенні заяви позивачки в повному обсязі з огляду на те, що у позовній заяві в порушення п. 9 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України не було наведено попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які очікує понести позивачка. Також відповідач зазначив, що позивачкою не надано детально опису робіт за договором про надання правової допомоги від 21.10.2020 укладеного з адвокатським бюро «Ярослава Яценка», а надані позивачкою докази, які підтверджують оплату наданих послуг адвоката не є належними та допустимими, оскільки згідно призначення платежу відображеного у розрахункових документах, то з них вбачається, що позивачкою здійснювалось поповнення карткового рахунку, а не оплата послуг адвоката. На думку відповідача, відображені у акті адвоката Завгороднього С.С. послуги не відповідають критерію співмірності, а деякі з перелічених послуг не є предметом договору про надання правової допомоги від 04.01.2021.

В судове засідання 12.05.2021 з`явились представники позивачки та відповідача, які підтримали поданні ними заяви про розподіл судових витрат та заперечили проти задоволення заяв один одного.

Розглянувши в судовому засіданні заяву представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Частинами 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Частинами 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Приписами ч. 3 вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

З наведених вище норм вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката обмежений їх співмірністю зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

При здійснені розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також в порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України надати належну оцінку поданим стороною, яка понесла витрати на професійну правничу допомогу, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, у частині 5 вказаної статті визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, також унормовано положеннями ч. ч. 6, 7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Вказаний висновок наведений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, але лише за клопотанням іншої сторони. Та з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок наведений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (пункт 21) та від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 (пункт 5.40).

У постанові від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 Верховний Суд дійшов висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/16322/18.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка заявила до стягнення з відповідача 56955 гривень витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачкою надано копії: договору про надання правової допомоги від 21.10.2020 укладеного з адвокатським бюро «Ярослава Яценка» та додаткової угоди № 1 до цього договору; акту наданих послуг від 10.12.2020; платіжних документів; договору про надання правничої (правової) допомоги від 04.01.2021; акту приймання-передачі адвокатських послуг від 06.04.2021; квитанцій до прибуткових касових ордерів; розрахунок правової допомоги до договору про надання правничої (правової) допомоги від 04.01.2021.

Так, згідно п. п. 1, 2 договору про надання правової допомоги від 21.10.2020 (далі договір від 21.10.2020), укладеного позивачкою (клієнт) та адвокатським бюро «Ярослава Яценка» (бюро), бюро надає клієнту правову допомогу, яка полягає в здійсненні представництва клієнта, незалежно від процесуального статусу Клієнта, у Господарському суді Київської області у господарській справі № 911/2675/20. Гонорар бюро встановлюється додатковими угодами до цього договору.

Пунктами 1, 2 додаткової угоди № 1 до вказаного договору визначено, що у відповідності з п. 2 договору сторони дійшли згоди про те, що клієнт зобов`язується протягом строку дії договору сплатити на користь бюро гонорар у фіксованому розмірі в сумі 15200 гривень. Підписання між сторонами актів наданих послуг за наслідками оплати клієнтом на користь бюро грошових коштів, вказаних в п. 1 даної додаткової угоди № 1, не вимагається. При цьому, за бажанням сторін такі акти наданих послуг можуть бути підписані сторонами після фактичного надання та оплати послуг.

10.12.2020 між позивачкою (клієнт) та адвокатським бюро «Ярослава Яценка» (бюро) підписано акт наданих послуг до договору від 21.10.2020, в якому зазначено, що: бюро були надані клієнту послуги (правова допомога) згідно з договором від 21.10.2020 (п. 1); вартість наданих послуг (гонорар за надану правову допомогу) складає 15200 гривень, без ПДВ. Клієнтом оплачено повністю (п. 3).

Позивачкою надано платіжні документи, що підтверджують оплату наданих адвокатом послуг за договором від 21.10.2020.

Згідно розділу 1 договору про надання правничої (правової) допомоги від 04.01.2021 (далі договір від 04.01.2021), укладеного позивачкою (клієнт) та Адвокатом Загороднім Віталієм Сергійовичем (адвокат), адвокат приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу щодо: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складання звернень (заяв, скарг, пропозицій) та інших документів правового характеру; складання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства); оскарження рішення позачергових зборів засновників підприємства споживчої кооперації «Рубін», оформленого протоколом позачергових зборів засновників від 30.07.2020; оскарження рішення зборів засновників підприємства споживчої кооперації «Рубін», оформленого протоколом зборів засновників від 14.08.2020.

Відповідно до п. 4.1. договору від 04.01.2021 вартість послуг адвоката становить: консультація та аналіз документів 3000 гривень; підготовка адвокатського запиту 1500 гривень; підготовка позову 9000 гривень; підготовка заяви про зміну підстав позову 7000 гривень; за необхідності складання заяв, клопотань, пояснень 2000 гривень (за один документ); за ознайомлення з матеріалами справи 1500 гривень; за необхідності складання відповіді на відзив 6000 гривень. Додатково сплачується участь в судовому засіданні 2500 гривень (одне судове засідання).

Клієнт на протязі шістдесяти днів з моменту підписання договору сплачує гонорар адвокату. На виконання умов договору сторони підписують акт приймання-передачі наданих послуг. Оплата підлягає перерахуванню клієнтом на розрахунковий чи картковий рахунок адвоката або внесенню готівкою в касу адвоката (пункти 4.2., 4.3. договору від 04.01.2021).

06.04.2021 позивачкою та адвокатом Загороднім Віталієм Сергійовичем складено та підписано акт приймання-передачі адвокатських послуг, згідно якого адвокат надав, а клієнт прийняв правничі (юридичні) послуги.

У пункті 3 вказаного акту зазначено, що відповідно до п. 4.1. договору гонорар становить 36500 гривень.

Адвокатом Загороднім Віталієм Сергійовичем надано розрахунок вартості послуг наведених у акті.

Згідно цього розрахунку вартість відображених у акті послуг становить: консультація та аналіз документів 3000 гривень; підготовка та подання заяви про зміну підстав позову 7000 гривень; підготовка та подання клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, ознайомлення з матеріалами справи 1500 гривень; підготовка та подання відповіді на відзив 6000 гривень; підготовка та подання клопотання про долучення доказів 2000 гривень; підготовка та подання клопотання про відкладення розгляду справи 2000 гривень; підготовка та подання заперечення щодо клопотання про долучення доказів 2000 гривень; підготовка та подання клопотання про об`єднання справ в одне провадження 2000 гривень; участь у судовому засіданні (три засідання) 7500 гривень; підготовка та подання клопотання про долучення доказів 2000 гривень; підготовка та подання клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, ознайомлення з матеріалами справи 1500 гривень.

Згідно квитанцій до прибуткового касового ордера від 12.01.2021 та від 06.04.2021, адвокатом від позивачки прийнято 15000 гривень та 21500 гривень відповідно.

Одночасно суд зазначає, що відповідачем заявлено до стягнення з позивачки 18000 гривень витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування заявлених вимог відповідачем надано копії: договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 08.10.2020 № 23; описи наданої правничої допомоги від 09.10.2020, від 07.04.2021; акти наданих послуг від 09.10.2020, від 07.04.2021; рахунки фактур; платіжні документи.

Згідно п. 1.1. договору про надання професійної правничої допомоги від 08.10.2020 № 23 (далі договір від 08.10.2020), укладеного відповідачем (клієнт) та адвокатом Твердохліб Мариною Василівною (адвокат), адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 2.1. договору від 08.10.2020 встановлено, що адвокат надає наступну правничу допомогу надання правової інформації, консультації і роз`яснення з правових питань, супровід діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення та представництво, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до п. 3.1. договору від 08.10.2020 клієнт зобов`язується, між іншого, сплатити на рахунок адвоката завдаток в сумі 10000 гривень після підписання договору протягом доби.

Гонорар обчислюється у фіксованому розмірі за домовленістю сторін та становить, зокрема: надання усних консультацій 500 гривень; за складання адвокатського запиту 500 гривень; за отримання інформації з державних реєстрів через мережу інтернет 200 гривень за одну довідку (інформаційну довідку); за складання відзиву на позовну заяву 1500 гривень; за заперечення на відповідь на відзив 800 гривень; за складання процесуальних документів (заяв, клопотань) під час розгляду справи в суді 500 гривень; за представництво в судовому засіданні в суді першої інстанції 1500 гривень за одне судове засідання; ознайомлення із матеріалами справи в суді 500 гривень; за вивчення судової практики та законів України щодо предмета спору 500 гривень за одну годину роботи; за представництво інтересів клієнта перед іншими особами при здійсненні повноважень, передбачених цим договором 500 гривень (пункт 4.1. договору від 08.10.2020).

Згідно п. 4.2. договору від 08.10.2020 про виконання правничої допомоги сторони складають детальний опис наданої правничої допомоги та витрат, понесених адвокатом у зв`язку із наданням правничої допомоги; акт про надання професійної правничої допомоги.

У відповідності до акту про надання професійної правничої допомоги від 09.10.2020, адвокат передав, а відповідач прийняв правничу допомогу, а саме: надання усної консультації щодо предмета спору 500 гривень; складання відзиву на позовну заяву 1500 гривень; складання та оформлення попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат на професійну правничу допомогу від 09.10.2020 500 гривень.

Згідно підписаного відповідачем та адвокатом акту від 07.04.2021, адвокатом передано, а відповідачем прийнято правничу допомогу, а саме: надання усної консультації щодо предмета спору 09.12.2020 500 гривень; складання відзиву на заяву про зміну підстав позову від 16.11.2020 1500 гривень; складання відзиву на заяву про зміну підстав позову від 11.01.2021 1500 гривень; участь у судовому засіданні 13.01.2021 1500 гривень; участь у судовому засіданні 03.02.2021 1500 гривень; заяви свідків до суду 26.02.2021 500 гривень; надання усної консультації щодо предмета спору рішення зборів засновників від 14.08.2020 500 гривень; надання 26.02.2021 усної консультації щодо виготовлення рішення зборів засновників від 26.02.2021 1000 гривень; клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів від 02.03.2021 500 гривень; участь у судовому засіданні 03.03.2021 1500 гривень; заява № 12 від 12.03.2021 про внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення щодо подання до Господарського суду Київської області у справі № 911/2675/20 завідомо неправдивих показань свідків 500 гривень; участь у судовому засіданні 17.03.2021 1500 гривень; участь у судовому засіданні 07.04.2021 1500 гривень; складання клопотання до суду про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу від 07.04.2021 500 гривень.

Також відповідачем надано описи наданої правничої допомоги від 09.10.2020 та від 07.04.2021.

Згідно підписаного відповідачем та адвокатом акту від 29.04.2021, адвокатом передано, а відповідачем прийнято правничу допомогу, а саме: участь у судовому засіданні 29.04.2021 1500 гривень; складання клопотання до суду про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу та про прийняття доказів від 29.04.2021 500 гривень.

Отже, наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що загальний розмір фактично понесених позивачкою витрат на професійну правову допомогу пов`язаних із розглядом цієї справи становить 51700 гривень, а розмір понесених витрат відповідача становить 16600 гривень.

Здійснивши аналіз доказів поданих в обґрунтування адвокатських витрат, та враховуючи принцип співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та фактично виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд дійшов висновку, що визначені розміри адвокатських витрат не відповідають критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору у розумінні приписів ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України. А тому виходячи із загальних засад законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності судових витрат, враховуючи всі аспекти та складність справи, а також те, що підготовка цієї справи не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи, дана справа не є складною, вона не передбачала дослідження великої кількості доказів та аналізу великої кількості нормативних актів, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки 15000 гривень, а з відповідача на користь позивачки 10000 гривень.

Стосовно посилань відповідача на відсутність у позовній заяві попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, щодо яких представник позивачки зазначив, що попередній розрахунок ним наведено у заяві про зміну підстав позову від 11.01.2021, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Застосування відповідних положень статті 124 Господарського процесуального кодексу України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин кожної справи, а також інших чинників.

При цьому, аналіз частини другої статті 124 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Аналогічні висновки наведені у постановах Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 922/1897/18, від 24.12.2019 у справі № 909/359/19, від 13.02.2020 у справі № 911/2686/18, від 19.02.2020 у справі № 910/16223/18, від 21.05.2020 у справі № 922/2167/19, від 10.12.2020 у справі № 922/3812/19.

Слід зазначити, що частинами 1, 2 статті 161 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

З огляду на наведені приписи законодавства посилання представника позивача на те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат наведено ним у заяві про зміну підстав є недоречними, адже така заява, в розумінні приписів процесуального законодавства, не є першою заявою по суті справи.

Суд зазначає, що безпідставними є доводи представників сторін щодо неналежності доказів оплати послуг, адже за змістом положень п. 1 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Таким чином, за наявності інших доказів надання послуг, зокрема, підписаних сторонами актів наданих послуг, сам факт неоплати таких послуг або подання неналежних доказів оплати, не може бути підставою для відмови у розподілі таких витрат між сторонами за результатами розгляду справи.

Стосовно відсутності детально опису робіт за договором про надання правової допомоги від 21.10.2020 укладеного позивачкою з адвокатським бюро «Ярослава Яценка», як про це вказував відповідач, суд звертає увагу, що ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України регулює «визначення розміру витрат», водночас в межах розглядуваної справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі та не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивачки, відтак не є визначальним.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

З огляду на викладене вище, суд з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких суд може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу приходить до висновку, що розумними, співмірними та достатніми, та відповідно такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивачки про стягнення з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 гривень, та вимоги відповідача про стягнення з позивачки таких витрат у розмірі 10000 гривень.

У відповідності до ч. 11 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З огляду на вказану норму, суд зобов`язує відповідача сплатити позивачці різницю стягнутих сум судових витрат, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивачки остаточно підлягає стягненню сума судових витрат у розмірі 5000 гривень.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 73, 76, 77, 80, 86, 123, 126, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково, стягнувши з підприємства споживчої кооперації «Рубін» на користь ОСОБА_1 15000 гривень. У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

2. Заяву підприємства споживчої кооперації «Рубін» задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_1 на користь підприємства споживчої кооперації «Рубін» 10000 гривень. У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

3. Зобов`язати підприємство споживчої кооперації «Рубін» сплатити ОСОБА_1 різницю стягнутих сум судових витрат та остаточно стягнути з підприємства споживчої кооперації «Рубін» (08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Кірова, буд. 34, код 36113152) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) 5000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення у відповідності до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення».

Повний текст додаткового рішення складено та підписано 21.05.2021.

Суддя Р.М. Колесник