ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2021 р. м. Київ Справа № 911/856/21

Суддя Конюх О.В., при секретарі судового засідання Манілець А.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кліар Енерджі-Чернігів»,

м. Чернігів,

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Айен Лоджистик»,

м. Бровари Київської області,

про стягнення 127 436,45 грн.

без виклику представників сторін;

СУТЬ СПОРУ:

позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Кліар Енерджі-Чернігів», м. Чернігів (далі ТОВ «Кліар Енерджі-Чернігів»), звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 19.03.2021 до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Айен Лоджистик», м. Бровари Київської області (далі ТОВ «Айен Лоджистик»), в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором від 24.10.2019 № 2410/19ФД про надання поворотної фінансової допомоги у сумі 127 436,45 грн., з яких: 100 000,00 грн. основного боргу, пеня у сумі 16 775,51 грн., 3% річних у сумі 3 425,55 грн. загалом за період з 23.01.2020 по 18.03.2021, 7 206,39 грн. інфляційних втрат за період лютий 2020 лютий 2021, а також здійснити розподіл судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідності до умов укладеного між сторонами договору від 24.10.2019 № 2410/19ФД про надання поворотної фінансової допомоги позивач 25.10.2019 надав відповідачу поворотну фінансову допомогу в сумі 100 000,00 грн. на строк 90 днів з дати укладення договору. Відповідач грошові кошти не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 100 000,00 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача у судовому порядку. У зв`язку із простроченням грошового зобов`язання позивач також нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню (пункт 3.3 Договору) та згідно зі ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 911/856/21 та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи). Цією ж ухвалою судом встановлено відповідачу строк для подання відзиву протягом п`ятнадцяти днів з дати вручення відповідної ухвали.

Одночасно з позовною заявою позивачем - ТОВ «Кліар Енерджі-Чернігів» було подано до суду заяву від 19.03.2021 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу, у межах ціни позову.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.03.2021 заяву ТОВ «Кліар Енерджі-Чернігів» від 19.03.2021 про забезпечення позову залишено без задоволення з мотивів, наведених в ухвалі.

Копії зазначених ухвал господарського суду у справі направлялись рекомендованим листом з повідомленням на адресу позивача, вказану у позовній заяві, яка відповідає адресі місцезнаходження згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме: 14013, м. Чернігів, вул. Олександра Молодчого, буд. 44, кімната 18/1. Проте, поштове відправлення не було вручено адресату та повернуто підприємством зв`язку на адресу суду із зазначенням причини повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Також, копії зазначених ухвал господарського суду у справі направлялись рекомендованим листом з повідомленням на адресу відповідача, вказану у позовній заяві, яка відповідає адресі місцезнаходження згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме: 07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Ярослава Мудрого, буд. 25. Однак, поштове відправлення не було вручено адресату та повернуто підприємством зв`язку на адресу суду із зазначенням причини повернення: «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали у порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Згідно з пунктом 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т.п. з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій (висновок зазначено у постанові Верховного Суду від 07.06.2019 у справі № 910/17797/17).

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи у порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. ч. 1-2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши позов ТОВ «Кліар Енерджі-Чернігів» до ТОВ «Айен Лоджистик» про стягнення 127 436,45 грн., дослідивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд

УСТАНОВИВ:

відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

24.10.2019 між ТОВ «Кліар Енерджі-Чернігів» (позикодавець) та ТОВ «Айен Лоджистик» (позичальник) було укладено Договір № 2410/19ФД про надання поворотної фінансової допомоги (далі - Договір), відповідно до якого позикодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов`язується повернути її у порядку та на умовах, передбачених цим Договором. За умовами цього Договору:

- поворотна фінансова допомога надається у національній валюті України у сумі 100 000,00 грн. без податку на додану вартість (п. 2.1. Договору);

- поворотна фінансова допомога надається позичальнику на безоплатній основі (плата за користування грошовими коштами не стягується) (п. 2.2. Договору);

- поворотна фінансова допомога надається позикодавцем частинами. Чергові транші допомоги надаються на підставі усного звернення позичальника. Надання коштів здійснюється позикодавцем шляхом перерахування коштів за реквізитами, вказаним у розділі 7 цього Договору (п. 2.3. Договору);

- кошти, отримані, від позикодавця як поворотна фінансова допомога, повертаються у строк 90 днів з дати укладення цього Договору (п. 2.4. Договору);

- у випадку несвоєчасного повернення поворотної фінансової допомоги позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення (п. 3.3. Договору);

- строк повернення позики, установлений у пункті 2.4. цього Договору, не може бути продовжений (п. 5.2. Договору).

Це Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим Договором (п. 5.1. Договору).

Договір підписаний повноважними представниками позикодавця та позичальника, а також скріплений відбитками печаток вказаних юридичних осіб.

За правовою природою укладений договір є договором позики, який підпадає під правове регулювання статей 1046-1050 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Таким чином, в силу статті 1046 Цивільного кодексу України та розділу 1 договору, відповідач зобов`язався повернути позивачу передані йому грошові кошти, на умовах, викладених в даному договору.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач перерахував відповідачу 100 000,00 грн. поворотної грошової допомоги за платіжним дорученням від 25.10.2019 № 1165, копія якого залучена до матеріалів справи.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського кодексу України та статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи умови п. 2.4. Договору, відповідач повинен був повернути безвідсоткову поворотну фінансову допомогу у розмірі 100 000,00 грн. у строк 90 днів з дати укладення Договору, а саме не пізніше 22.01.2020, а з 23.01.2020 настало прострочення.

Доказів повернення коштів на користь позивача суду не подано.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За таких обставин, вимогу позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 100 000,00 грн. належить задовольнити повністю.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача за прострочення грошового зобов`язання передбачену Договором пеню у сумі 16 775,51 грн. (за період 23.01.2020-18.03.2021). Щодо вказаних вимог суд зазначає таке.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки, а в силу вимог частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 3.3. Договору сторони узгодили, що у випадку несвоєчасного повернення поворотної фінансової допомоги позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення.

Згідно із частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Відповідно до частини 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання з оплати мало бути виконано. Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Інше Договором між сторонами не встановлено.

Відповідно до частини 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

З огляду на викладене, пеня за прострочення повернення фінансової допомоги може бути розрахована з 23.01.2020 по 23.07.2020, а позивач невірно визначив період нарахування пені.

За таких обставин, здійснивши перевірку розрахунку пені (не виходячи при цьому за межі заявленого позивачем періоду):

сума боргу, грн.період простроченняпеня, грн.
100 000,0023.01.2020 23.07.20208 928,96 грн.
суд встановив, що вірно розрахований розмір належної до стягнення з відповідача на користь позивача пені становить 8928,96 грн., у зв`язку з чим вимогу позивача про стягнення з відповідача пені слід задовольнити частково.

Також, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати у сумі 7 206,39 грн. (за період лютий 2020- лютий 2021) та 3% річних у сумі 3 452,55 грн. (за період 23.01.2020-18.03.2021).

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Формулювання статті 625 Цивільного кодексу України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 Цивільного кодексу України і ст. 230 Господарського кодексу України, у зв`язку з чим обмеження нарахування шістьма місяцями відповідно до частини 6 ст. 232 Господарського кодексу України до процентів річних та інфляційних втрат не застосовується.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд звертає увагу учасників справи на те, що індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Здійснивши перевірку розрахунку 3% річних (за період з 23.01.2020 по 18.03.2021 включно) та інфляційних втрат за період лютий 2020 лютий 2021) суд встановив, що з відповідача на користь позивача належить до стягнення 3% річних у сумі 3 452,55 грн. та 9 028,90 грн. інфляційних втрат. Відтак, вимогу про стягнення 3% річних в сумі 3452,55 грн. належить задовольнити. Суд при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України), а відтак вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 7 206,39 грн. належить до задоволення повністю у заявленому розмірі.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, надані позивачем, суд задовольняє позов ТОВ «Кліар Енерджі-Чернігів» частково, приймає рішення про стягнення з ТОВ «Айен Лоджистик» 100 000,00 грн. основного боргу, 8928,96 грн. пені, 3% річних у сумі 3 452,55 грн. та 7 206,39 грн. інфляційних втрат.

У зв`язку з тим, що спір у справі виник у результаті неправильних дій відповідача, що призвело до необхідності позивачу звертатися до суду та нести додаткові витрати на сплату судового збору, суд, відповідно до свого права, передбаченого ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладає на відповідача відшкодування позивачу судового збору у мінімальному встановленому законом розмірі повністю.

Керуючись статтями 4, 12, 73-92, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кліар Енерджі-Чернігів» задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Айен Лоджистик» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Ярослава Мудрого, буд. 25, ідентифікаційний код 37905278)

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кліар Енерджі-Чернігів» (14013, м. Чернігів, вул. Олександра Молодчого, буд. 44, кімната 18/1, ідентифікаційний код 41597802)

100 000,00 грн. (сто тисяч гривень нуль копійок) основного боргу,

8 928,96 грн. (вісім тисяч дев`ятсот двадцять вісім гривень дев`яносто шість копійок) пені,

3 452,55 грн. (три тисячі чотириста п`ятдесят дві гривні п`ятдесят п`ять копійок) процентів річних,

7 206,39 грн. (сім тисяч двісті шість гривень тридцять дев`ять копійок) інфляційних втрат,

2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень нуль копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні решти вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Конюх