РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.05.2021Справа № 910/4194/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гамма - Консалтинг»

до Товариства з обмежено відповідальністю «Акмус Агро»

про стягнення 46 831,67 грн,

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Пасічнюк С.В.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гамма - Консалтинг» (далі - позивач, ТОВ «Гамма - Консалтинг») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Акмус Агро» (далі - відповідач, ТОВ «Акмус Агро») про стягнення 46 831,67 грн на підставі Договору суборенди № 28-К від 01.08.2019, з яких: 28 200,00 грн основного боргу, 2 040,12 грн пені за період з 01.01.2020 по 27.10.2020, 14 100,00 грн штрафу на підставі п. 4.5 вказаного договору, 776,67 грн 3% річних за період з 01.01.2020 по 09.02.2021, 1 714,88 грн інфляційних нарахувань за період з грудня 2019 по 31.01.2021.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач в порушення умов договору не повністю сплатив орендну плату за грудень 2019 року, а також не сплатив орендну плату за січень - квітень 2020 року.

Безпосередньо у позовній заяві заявлено клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Гамма - Консалтинг» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/4194/21, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі № 910/4194/21.

В матеріалах справи наявні докази отримання позивачем ухвали Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 про відкриття провадження у справі № 910/4194/21.

Поштове відправлення з ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 у справі № 910/4194/21 було направлене відповідачу за адресою: Україна, 02160, місто Київ, проспект Соборності, будинок 7-А, офіс 210, вказаною у позовній заяві, яка відповідає адресі місцезнаходження відповідача, що підтверджується наявним в матеріалах справи відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Поштове відправлення з ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 у справі № 910/4194/21 було направлене відповідачу також і за адресою: Україна, 01014, місто Київ, вул. Звіринецька, буд. 63, вказаною у реквізитах сторін у Договорі суборенди № 28-К від 01.08.2019 та додаткових угодах до нього № 1 від 21.12.2019, № 2 від 30.04.2021.

Втім, направлені на вказані адреси відповідача поштові відправлення з наведеною ухвалою суду та примірником повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції були повернуті органами зв`язку до Господарського суду міста Києва.

Враховуючи, що ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 у справі № 910/4194/21 було надіслано за належною адресою, тобто повідомленою суду позивачем, яка відповідає адресі, зазначеній у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та повернуто підприємством зв`язку, суд дійшов висновку про те, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом.

07.04.2021 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 про відкриття провадження у справі № 910/4194/21.

07.04.2021 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача 47 243,04 грн на підставі Договору суборенди № 28-К від 01.08.2019, з яких: 28 200,00 грн основного боргу, 2 040,12 грн пені за період з 01.01.2020 по 27.10.2020, 14 100,00 грн штрафу на підставі п. 4.5 Договору, 892,56 грн 3% річних за період з 01.01.2020 по 29.03.2021, 2 010,36 грн інфляційних нарахувань за період з грудня 2019 по 28.02.2021.

Як вбачається з наведеної заяви про збільшення розміру позовних вимог, позивач фактично збільшив розмір позовних вимог в частині стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат, тоді як в частині стягнення сум основного боргу та пені позовні вимоги залишені позивачем без змін.

Згідно приписів п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 3 статті 252 цього Кодексу визначено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на те, що заява позивача про збільшення розміру позовних вимог відповідає вимогам, встановленим статтями 46, 170 ГПК України, зокрема до неї додано докази направлення примірника такої заяви відповідачу, а також зважаючи на те, що вказана заява подана до суду не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі, суд приймає до розгляду відповідну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Гамма - Консалтинг».

Отже, нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір, становить 47 243,04 грн, з яких: 28 200,00 грн - основний борг, 2 040,12 грн - пеня, 14 100,00 грн - штраф, 892,56 грн - 3% річних, 2 010,36 грн - інфляційних нарахувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву та подані 07.04.2021 через відділ діловодства суду клопотання позивача та заяву про збільшення розміру позовних вимог та додані до них докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

01.08.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гамма - Консалтинг» (орендар, позивач) та Товариством з обмежено відповідальністю «Акмус Агро» (суборендар, відповідач) був укладений Договір суборенди № 28-К (далі - Договір або Договір № 28-К від 01.08.2019), відповідно до п. 1.1 якого орендар зобов`язується надати в суборенду за цим Договором суборендарю нежитлове вбудоване приміщення № 210, загальною площею 22,0 кв. м, яке знаходиться в будівлі, що розташована за адресою: м. Київ, пр. Возз`єднання, буд. 7А (надалі за текстом - об`єкт), а суборендар зобов`язаний сплачувати плату за користування таким нежитловим приміщенням, відповідно до умов даного Договору. Об`єкт надається суборендарю для здійснення господарської діяльності та використання згідно з цільовим призначенням, а саме: як офісне приміщення (п. 1.2 Договору).

Відповідно до акту прийому-передачі від 01.08.2019 орендар передав, а суборендар прийняв у користування майно, а саме: офісне приміщення № 210, загальною площею 22,0 кв.м.

Згідно п. 2.2 Договору сторони погодили, що місячна орендна плата за один календарний місяць використання об`єкта становить 6 600,00 грн, в т.ч. ПДВ у розмірі 1 100,00 грн.

Цей Договір вступає в силу з моменту його належного підписання і діє по 31.12.2020 (п. 6.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 31.12.2019).

Додатковою угодою № 2 до Договору, підписаною 30.04.2020, сторони дійшли згоди, що з 30.04.2020 суборендар розриває Договір суборенди № 28-К від 01.08.2019 та передає орендарю офісне приміщення № 210, яке знаходиться в будівлі, що розташована за адресою: м. Київ, пр. Возз`єднання, буд. 7А, загальною площею 22,0 кв. м.

Таким чином Договір № 28-К від 01.08.2019 було достроково розірвано за згодою сторін.

Відповідно до акту прийому-передачі від 30.04.2020 суборендар передав, а орендар прийняв у користування майно, а саме: офісне приміщення № 210, загальною площею 22,0 кв.м.

Спір виник внаслідок того, що, за доводами позивача, відповідач не повністю сплатив орендну плату за період з грудня 2019 року по квітень 2020 року у розмірі 28 200,00 грн. Крім того, позивачем нараховані інфляційні втрати та 3% річних за період порушення відповідачем грошового зобов`язання, а також неустойку у вигляді пені та штрафу.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що внаслідок укладення договору між сторонами правочину склалися господарські правовідносини, а також, згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За умовами статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Укладений між позивачем та відповідачем Договір № 28-К від 01.08.2019 є договором найму (суборенди).

Вказаний Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно статей 173, 174, 175, 283, 284, 285, 286 Господарського кодексу України, статей 11, 202, 509, 759, 793, 797 Цивільного кодексу України, і згідно статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно акту прийому-передачі від 01.08.2019 орендар передав, а суборендар прийняв у користування майно, а саме: офісне приміщення № 210, загальною площею 22,0 кв.м. Тоді як, відповідно до акту прийому-передачі від 30.04.2020 суборендар повернув, а орендар прийняв майно, а саме: офісне приміщення № 210, загальною площею 22,0 кв.м.

Умовами п. 2.3 Договору сторони погодили, що орендар до 10-го числа кожного місяця виставляє суборендареві рахунок на оплату орендної плати за поточний місяць. Орендна плата, зазначена в п. 2.2 цього Договору, сплачується суборендарем у безготівковій формі на розрахунковий рахунок орендаря не пізніше 15-го числа поточного місяця. Суборендар зобов`язаний сплачувати орендну плату не пізніше строку, зазначеного в даному Договору, незалежно від факту отримання ним зазначених рахунків. Орендна плата вважається сплаченою в момент зарахування коштів, зазначених в п. 2.2 Договору, на поточний рахунок орендаря.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем залишилася не погашеною сума основної заборгованості у розмірі 28 200,00 грн за користування об`єктом суборенди у період з грудня 2019 року по квітень 2020 року. При цьому судом встановлено, що надання позивачем відповідачу послуг з суборенди приміщення за вказаний період підтверджується Актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000465 від 31.12.2019 (за грудень 2019) на суму 6600,00 грн (з ПДВ), № ОУ-0000021 від 31.01.2021 (за січень 2021) на суму 6600,00 грн (з ПДВ), № ОУ-0000050 від 29.02.2021 (за лютий 2021) на суму 6600,00 грн (з ПДВ), № ОУ-0000077 від 31.03.2021 (за березень 2021) на суму 6600,00 грн (з ПДВ), № ОУ-0000103 від 30.04.2021 (за квітень 2021) на суму 6600,00 грн (з ПДВ). Наведені акти за грудень 2019, січень-березень 2020 підписані уповноваженими представниками позивача та відповідача і скріплені їх печатками. Акт за квітень 2020 фактично не підписаний відповідачем, однак судом враховано, що умовами Договору оплата орендної плати не поставлена в залежність від підписання акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) суборендарем та отримання останнім рахунку на оплату орендної плати. Крім того, матеріали справи містять гарантійний лист відповідача від 30.04.2020, зі змісту якого вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Акмус Агро» гарантувало оплату заборгованості з орендної плати згідно Договору суборенди № 28-К від 01.08.2019 в сумі 28 200,00 грн. Саме така сума заборгованості обраховується за відповідачем за період з грудня 2019 року по квітень 2020 року з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат на суму 4 800,00 грн.

З урахуванням приписів ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи положення п. 2.3 Договору, строк оплати орендної плати за користування приміщення переданого у суборенду є таким, що настав.

Однак, як стверджує позивач, відповідач зазначену заборгованість не сплатив.

Враховуючи зазначене, 22.12.2020 позивач направив на адресу відповідача претензію-вимогу № 37/4/12 від 14.12.2020 про сплату грошових коштів, відповідно до якої просив останнього протягом трьох робочих днів від дати отримання даної претензії-вимоги сплатити існуючу заборгованість у розмірі 28 200,00 грн.

Станом на день ухвалення даного рішення жодних належних та допустимих доказів повного або часткового погашення спірної заборгованості матеріали справи не місять.

Враховуючи, що відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили б про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму основного боргу, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості зі сплати платежів за користування об`єктом Договору суборенди № 28-К від 01.08.2019 у розмірі 28 200,00 грн (основний борг) нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 2 040,12 грн за період з 01.01.2020 по 27.10.2020 на підставі п. 4.2 Договору та штрафу у розмірі 14 100,00 грн на підставі п. 4.5 Договору.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 4.2 Договору сторони погодили, що у випадку несвоєчасної або не в повному обсязі оплати орендної плати або інших платежів, суборендар сплачує орендарю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми прострочених платежів за кожний день прострочки.

Крім того, пунктом 4.5 Договору передбачено, що у випадку невиконання суборендарем умов договору щодо здійснення орендних та інших платежів своєчасно та у повному обсязі (пункт 3.2.3 - 3.2.7.) суборендар сплачує орендарю штраф у розмірі 50% орендної плати.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Нарахування пені починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, при цьому день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені.

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Дослідивши розрахунок пені, долучений позивачем до позовної заяви, судом встановлено, що позивачем невірно було визначено періоди нарахування, оскільки позивач нараховує пеню на загальну суму заборгованості, яку він обраховує шляхом збільшення суми заборгованості за кожний наступний місяць.

Умовами п. 2.3 Договору сторони погодили, що орендна плата, зазначена в п. 2.2 цього Договору, сплачується суборендарем у безготівковій формі на розрахунковий рахунок орендаря не пізніше 15-го числа поточного місяця.

З огляду на зазначене, прострочення відповідача зі сплати орендної плати за грудень 2019 року виникло з 16.12.2019, за січень 2020 року - з 16.01.2020, за лютий 2020 року - з 16.02.2020, за березень 2020 року - з 16.03.2020, за квітень 2020 року - з 16.04.2020.

Отже, нарахування пені необхідно здійснювати на заборгованість кожного окремого місяця за період 6 місяців.

Враховуючи зазначене, суд визначає вірні періоди нарахування пені на суми заборгованості за кожний спірний місяць: за грудень 2019 - з 16.12.2019 по 15.06.2020, за січень 2020 - з 16.01.2020 по 15.07.2020, за лютий 2020 - з 16.02.2020 по 15.08.2020, за березень 2020 - з 16.03.2020 по 15.09.2020, за квітень 2020 - з 16.04.2020 по 15.10.2020.

Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» перевірку суми пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за визначені судом періоди (в межах заявлених позивачем позовних вимог за період нарахування пені з 01.01.2020 та з урахуванням приписів ч. 6 ст. 232 ГК України), суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 2 040,12 грн пені повністю.

Перевіривши розрахунок заявленої до стягнення суми штрафу за прострочення оплати орендних платежів, судом встановлено, що заявлена до стягнення сума штрафу обчислена позивачем арифметично вірно, обґрунтовано та відповідно до приписів чинного законодавства, а відтак стягненню з відповідача на користь позивача за порушення виконання умов договору підлягає стягненню штраф у розмірі 14 100,00 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення 892,56 грн 3 % річних за період з 01.01.2020 по 29.03.2021 та 2 010,36 грн інфляційних втрат за період з грудня 2020 по 28.02.2021.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» перевірку заявленої до стягнення суми 3 % річних, дійшов висновку про повне задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 892,56 грн 3% річних.

Суд, здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» перевірку заявленої до стягнення суми інфляційних втрат, дійшов висновку про повне задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 2 010,36 грн інфляційних втрат.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем до позовної заяви додано попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та повне задоволення позову, судовий збір у сумі 2 270,00 грн покладається на відповідача.

Керуючись статтями 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмежено відповідальністю «Акмус Агро» (Україна, 02160, місто Київ, проспект Соборності, будинок 7-А, офіс 210; ідентифікаційний код 42741766) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гамма - Консалтинг» (Україна, 03083, місто Київ, проспект Науки, будинок 63; ідентифікаційний код 32956030) 28 200,00 грн (двадцять вісім тисяч двісті гривень 00 коп.) основного боргу, 2 040,12 грн (дві тисячі сорок гривень 12 коп.) пені, 14 100,00 грн (чотирнадцять тисяч сто гривень 00 коп.) штрафу, 892,56 грн (вісімсот дев`яносто дві гривні 56 коп.) 3% річних, 2 010,36 грн (дві тисячі десять гривень 36 коп.) інфляційних втрат та 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 24.05.2021.

Суддя Гумега О.В.