РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.05.2021Справа № 910/2561/21

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОТЕРМОІНЖИНІРИНГ"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "С.Н.А.Б."
простягнення 284 450,45 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Представники сторін:

без виклику.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Екотермоінжиніринг" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "С.Н.А.Б." про стягнення заборгованості в розмірі 265 774, 41 грн, інфляційних втрат в розмірі 11 454, 96 грн та 3% річних в розміні 7 221, 08 грн.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 23.02.2021 відкрито провадження у справі № 910/2561/21, вирішено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Поряд із тим, розглядаючи дану справу судом враховано, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID - 19" від 11.03.2020 за №211 з 12.03.2020 до 03.04.2020 на усій території України установлено карантин.

Водночас, керуючись ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд також враховує припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги те, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк (з урахуванням введених обмежень, пов`язаних із запровадженням в Україні карантину), для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

При цьому суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Так, ухвала суду була надіслана за адресою відповідача, яка містяться у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Окрім того, суд зауважує, що ухвала суду про відкриття провадження у даній справі була офіційно оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень - на сайті за посиланням https://reyestr.court.gov.ua, а також знаходяться у вільному доступі в мережі Інтернет на інших відповідних веб-сайтах.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачем не повідомлено суд про зміну місцезнаходження та не забезпечено внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку, що в силу положень пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв`язку повідомлення від 02.04.2021 про повернення поштового відправлення, вважається днем вручення відповідачу ухвали Господарського суду міста Києва від 23.02.2021.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України та ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі не подав до суду відзиву на позов, відповідних клопотань про продовження процесуальних строків у зв`язку із запровадженням карантину, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами з урахуванням згаданого вище припису ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.04.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Екотермоінжиніринг" як постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю "С.Н.А.Б." як покупцем, укладено договір поставки № 08/04-ПО за умовами якого постачальник на підставі заявки покупця та узгодженої Специфікації, яка є додатком до договору і його невід`ємною частиною, зобов`язується передати у власність покупця кліматичні панелі EFFI у комплекті, а покупець зобов`язується прийняти товар та своєчасно сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 2.1. договору, поставка товару здійснюється за попередньою заявкою покупця, згідно зі Специфікацією на умовах DDP - склад покупця: м. Київ, вул. Олександра Мишуги, 5, Україна.

Термін та умови поставки визначаються сторонами у Специфікаціях (п. 2.4. договору).

Ціни на товар встановлюються у національній валюті України, є вільними і визначаються у Специфікації. Загальна вартість договору визначається шляхом складання вартості всього поставленого за договором товару згідно Специфікації (п. .п 6.1., 6.2. договору).

У пунктах 7.1., 7.2. договору сторони погодили, що оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 календарних днів з моменту отримання покупцем товару, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника. При здійсненні платежу покупець обов`язково повинен вказувати у платіжному дорученні номер та дату цього договору та номер і дату рахунку-фактури, виписаного постачальником на оплату товару.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками, а строк дії закінчується 31.12.2020, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами узятих на себе договірних зобов`язань (п. п. 10.1., 10.2. договору).

Спір у справі виник у зв`язку з тим, як стверджує позивач, що 14.04.2020 позивачем було передано відповідачу на підставі видаткової накладної № РН-0000004 товару на загальну суму 516 983, 65 грн, однак відповідач поставлений товар оплатив лише частково 22.09.2020 та 16.10.2020 на суму 251 209, 24 грн, а не оплаченою залишається сума боргу 265 774, 41 грн.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору № 08/04-ПО від 09.04.2020, суд дійшов висновку, що вказаний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Позивачем на підтвердження своїх доводів долучено до матеріалів справи Специфікацію (Додаток № 1 до договору) на суму 516 983, 65 грн, видаткову накладну № РН-0000004 від 14.04.2020 на суму 516 983, 65 грн.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Однак, позивач вказує, що відповідач здійснив оплату лише на суму 251 209, 24 грн, однак долучив до справи платіжні доручення на загальну суму 350 000, 00 грн, що суперечить доводам, викладеним у позові, а саме:

- платіжне доручення № 1259 від 22.09.2020, призначення платежу, за товар, зг. дог. № 08/04-ПО від 08.04.2020 на загальну суму 250 000, 00 грн;

- платіжне доручення № 1294 від 16.10.2020, призначення платежу, за товар, зг. дог. № 08/04-ПО від 08.04.2020 на загальну суму 100 000, 00 грн.

Таким чином, з огляду на наведені вище обставини, не оплаченим залишається переданий відповідачу товар на суму 166 983, 65 грн, а не на суму 265 774, 41 грн, як на це вказує позивач.

Наявність обов`язку відповідача щодо сплати заборгованості у розмірі 166 983, 65 грн підтверджується матеріалами справи та не була спростована відповідачем, зокрема, останнім не надано суду доказів сплати грошових коштів у вказаному розмірі, у зв`язку з чим позов в частині стягнення основного боргу підлягає частковому задоволенню на указану суму.

Окрім наведеного розміру заборгованості позивачем заявлено до стягнення 11 454,96 грн інфляційних втрат та 7 221,08 грн 3% річних за прострочення сплати вартості поставленого товару.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що вказаний розрахунок здійснено з урахуванням встановленого договором строку оплати та здійснених відповідачем оплат, визначений позивачем період нарахування є обґрунтованим, однак розрахунок частково арифметично не правильний, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню в розмірі 6 312, 41 грн, а щодо стягнення інфляційних втрат частковому задоволенню в розмірі 5 377, 42 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов та не спростував твердження позивача про наявність порушення зобов`язань за договором поставки.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з покладенням судового збору на сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОТЕРМОІНЖИНІРИНГ" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "С.Н.А.Б." (03067, м. Київ, вул. Виборзька, 42А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОТЕРМОІНЖИНІРИНГ" (61002, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 6/8, к. 16; ) заборгованість в розмірі 166 983, 65 грн, інфляційні втрати в розмірі 5 377, 42 грн, 3% річних в розмірі 6 312, 41 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 680, 09 грн. Видати наказ.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 21.05.2021 року.

Суддя Ю.О.Підченко