РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.05.2021Справа № 910/857/21

Господарський суд місті Києва у складі судді - Бондаренко-Легких Г. П. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/857/21

За позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (вул. М.Грушевського, буд. 1Д, Київ 1, 01001)

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Венбест" (пр. Перемоги, 90/1, Київ 62, 03062)

Про стягнення 78 025,59 грн

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Венбест" (далі - відповідач) про стягнення 78 025,59 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем укладений договір № 570-ОП про надання послуг охорони приміщень банку/банкоматів/терміналів самообслуговування за допомогою централізованого спостереження від 01.01.2020, за яким відповідач зобов`язується забезпечувати реагування, а саме виїзд до приміщення банку, терміналу самообслуговування з метою з`ясування причин надходження з них сигналу "Тривога" та при необхідності протидії злочинним посягань на майно та персонал позивача.

На думку позивача, відповідач не виконав свої зобов`язання за договором № 570-ОП від 01.01.2020, і тому невідомі зловмисники викрали термінал самообслуговування (далі-ТСО) у якому знаходилось 77430 грн 00 коп., у зв`язку з чим позивач просить стягнути суму збитків з відповідача в розмірі 78025,59 грн, з них 77430,00 грн - сума викрадених коштів та 595,89 грн- залишкова вартість ТСО.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2021 у справі № 910/857/21 позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" залишено без руху, встановлено позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви - протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали.

11.02.2021 Позивач подав до суду заяву про усунення недоліків, яка була прийнята судом до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2021 судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/857/21. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвала отримана відповідачем у справі 22.02.2021 року, а позивачем у справі 26.02.2021 року

15.03.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, направлений поштою на адресу суду 12.03.2021 року, в якій останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду їх необґрунтованість, а також відповідач подав докази, що обґрунтовують його заперечення проти позову, зокрема, заяву свідка - ОСОБА_1 .

Суд констатує, що встановлений судом строк на подачу відзиву закінчився 10.03.2021 року, а відповідачем подано відзив 12.03.2021 (відправлено до суду засобами поштового зв`язку пошту),проте з огляду на дію в Україні карантинних заходів, суд поновлює пропущений строк на подачу відзиву відповідно до норм статті 119 ГПК України.

02.04.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив (направлений до суду 30.03.21 року засобами поштового зв`язку), в якій позивач вважає відзив необґрунтованим та безпідставним, а тому просить суд задовольнити позовні вимоги.

12.04.2021 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив АТ КБ "Приватбанк", в яких відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та наполягає на не доведеності розміру збитків позивачем, та також належного виконання своїх зобов`язань по договору відповідачем у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва.

ВСТАНОВИВ:

01 січня 2020 між Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Венбест" (далі - виконавець) було укладено договір № 570-ОП про надання послуг охорони приміщень банку/банкоматів/терміналів самообслуговування за допомогою пульта центрального спостереження (далі по тексту Договір охорони).

У п. 2.1. договору охорони зазначено, що за цим договором виконавець зобов`язується надавати послуги з охорони приміщень банку/банкоматів/терміналів самообслуговування за допомогою пульта централізованого спостереження, а замовник прийняти та оплатити такі послуги.

Відповідно до п. 2.2. договору охорони, до послуг з охорони приміщень банку/банкоматів/терміналів самообслуговування за допомогою пульта централізованого спостереження належать:

- спостереження за станом та технічне обслуговування сигналізації, що встановлена на об`єктах охорони замовника адреси місць розташування яких зазначені у Дислокації-Розрахунку (додаток № 1 до Договору), що є невід`ємною частиною цього Договору;

- у разі надходження на ПЦС сигналу про спрацювання сигналізації банкомату, терміналу самообслуговування забезпечує реагування для встановлення причин його надходження в строки, що зазначені в п. 4.1.2. цього Договору, а в разі необхідності - припинення вчинення правопорушення або злочину на об`єкті.

Відповідно до підпункту 1.3. договору, встановлено, що спрацювання сигналізації - сповіщення про перехід сигналізації з режиму „спостереження" у режим „тривога".

Згідно п. 1.5. договору охорони, "реагування УГР (усічена група реагування) - це виїзд (прибуття) співробітника виконавця до приміщення банку, банкомату, терміналу самообслуговування замовника з метою з`ясування причин надходження з них сигналу тривога та, при необхідності, протидії злочинним посяганням на майно та персонал замовника.

Підпунктом 4.1.2. договору визначено, що у разі надходження на ПЦС (пункт централізованої охорони) сигналу про спрацювання сигналізації, або інформації про непрацездатність системи сигналізації, виявленої під час її тестування, негайно направити УГР та забезпечити її прибуття на об`єкт для встановлення причин її спрацювання в термін, що не перевищує час, визначений в додатках №№ 7,8,9. Дані додатки до договору були подані відповідачем разом з відзивом на позовну заяві, та відповідно до додатку № 9 ( пункт 34) термін прибуття в нічний час складає 10 хвилин без урахування форс-мажорних обставин.

У разі спрацювання сигналізації, УГР, яка прибула на об`єкт, що є предметом охорони за цим договором, повинна заблокувати всі шляхи відступу злочинців, перевірити цілісність будівельних конструкцій (вхідні, балконні двері, вікна, стіни та інше), з`ясувати причину спрацювання сигналізації та вжити всі можливі заходи щодо затримання осіб, які вчинили посягання на майно замовника. В разі виявлення факту посягання, негайно в обов`язковому порядку інформувати уповноважену особу замовника та повідомити про це в чергову частину територіального підрозділу поліції та чергову частину банку по тел НОМЕР_1 або НОМЕР_2 .

Підпунктом 4.1.4 договору охорони зазначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати технічне обслуговування сигналізації, відповідно до графіку регламентного обслуговування, але не менше, ніж один раз на місяць. Якісно та своєчасно, в технічно-можливий строк (але не більше доби), ліквідувати несправності сигналізації, за умов їх виявлення внаслідок тестування охоронної системи або повідомлення від замовника.

Відповідно до п. 4.1.5. договору, при наданні послуг використовувати приймально-передаючі пристрої охорони, що одночасно використовують два канали зв`язку (GSM та GPRS) і проводити тестування роботи охоронної системи з періодичністю достатньою для своєчасного виявлення порушень її роботи. Виявлення відсутності зв`язку чи інших порушень роботи охоронної системи має розцінюватися як тривожна подія з відповідним реагуванням.

Згідно п. 6.1.1 договору за невиконання взятих на себе зобов`язань у період знаходження об`єкту охорони під охороною ПЦС виконавець несе майнову відповідальність перед замовником за завдані йому прямі дійсні збитки в межах суми зазначеної в Додатках №4,5,6.

Пунктом 6.1.3 договору сторони погодили, що розмір майнової відповідальності виконавця підтверджується підписаним сторонами двостороннім актом та відповідними бухгалтерськими документами замовника. В разі незгоди однієї з сторін із розміром майнової відповідальності, сторони погодили їх визначення шляхом звернення до суду.

Також, підпунктом 5.1.3. договору визначено право виконавця брати участь у роботі комісії в складі уповноважених представників замовника та виконавця при обстеженні об`єкта охорони або місця його розташування з метою, зокрема, встановлення розмірів майнових збитків, спричинених замовнику через неналежне виконання виконавцем зобов`язань за договором.

У Додатку №9 від 30.09.2020 до договору (акт) за порядковим номером 34 значиться об`єкт TS206453, який належить АТ КБ «ПРИВАТБАНК», який розташований за адресою обл. Кіровоградська, Добровеличківський район, м. Помічна, вул. Перемоги, 62, магазин «Шик і Блиск», знаходиться під охороною цілодобово з визначеним часом прибуття УГР до об`єкту охорони - 10хв.

Позивач зазначив, що в ніч на 10.10.2020 невідомі зловмисники викрали термінал самообслуговування у магазині «Шик і Блиск» за адресою: обл. Кіровоградська, Добровеличківський район, м. Помічна, вул. Перемоги, 62, в результаті чого зловмисниками було викрадено, окрім терміналу самообслуговування, також готівкові кошти у розмірі 77430,00 грн, що знаходилися в терміналі.

За фактом даного злочину Добровеличківським ВП НВП ГУНП в Кіровоградській області відкрито кримінальне провадження, дані про зазначене кримінальне правопорушення від 10.10.2020 внесені в ЄРДР під №0000379.

Позивач стверджує, що 10.10.2020 о 02 годині 47 хвилин 16 секунд спрацював ОПС на пульт суб`єкта охорони з сигналом «тривога», проте оператор відповідача додзвонитися до гр-на ОСОБА_1 , який, згідно угоди про співпрацю № 34 щодо обміну інформацією про стан охорони об`єкта, повинен був прибути на місце події для встановлення причин спрацювання сигналізації, не зміг. О 03 годині 01 хвилині 08 секунд ОСОБА_1 повідомив оператора відповідача про відсутність ТСО за вказаною адресою.

Таким чином, позивач вказує на те, що УГР прибула до об`єкту охорони з порушенням передбачених термінів, які перевищували норму на 4:36 (чотири хвилини 36 секунд) хв.

Відповідно до договору, з урахуванням додатку № 6 (розрахунок вартості), передбачено матеріальна відповідальність виконавця в межах суми 105 600,00 грн

Позивач вважає, що в результаті дій злочинців позивачеві спричинено прямі збитки у розмірі 78 025,89 грн, що складаються з суми вкрадених грошових коштів (77 430,00 грн) та залишковою вартість ТСО (595,89 грн), а відтак, неналежне виконання відповідачем зобов`язань за спірним договором призвело до викрадення терміналу, де містилися готівкові кошти в розмірі 77 430,00 грн, який розташований за адресою: Кіровоградська область, Добровеличківський район, м. Помічна, вул. Перемоги, 62, та завдання йому збитків у розмірі 78 025,89 грн.

З метою добровільного відшкодування шкоди за порушення умов договору та в межах сум, зазначених по договору, позивачем надіслано лист-претензію від 11.11.2020, однак згідно отриманої відповіді від 20.11.2020, відповідачем відмовлено в її задоволенні. Внаслідок чого позивач звернуся до суду з позовом за захистом свого порушеного права.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 978 Цивільного кодексу України за договором охорони охоронець, який є суб`єктом підприємницької діяльності, зобов`язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов`язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про охоронну діяльність" суб`єкт охоронної діяльності надає послуги з охорони на підставі договору, укладеного із замовником у письмовій формі відповідно до законодавства.

За змістом частини 1 статті 1 цього Закону, зокрема, охоронна діяльність - це надання послуг з охорони власності та громадян; об`єктом охорони є фізична особа та/або майно; суб`єкт охоронної діяльності - суб`єкт господарювання будь-якої форми власності, створений та зареєстрований на території України, що здійснює охоронну діяльність на підставі отриманої у встановленому порядку ліцензії; охорона майна - діяльність з організації та практичного здійснення заходів охорони, спрямованих на забезпечення недоторканності, цілісності визначених власником і належних йому будівель, споруд, територій, акваторій, транспортних засобів, валютних цінностей, цінних паперів та іншого рухомого і нерухомого майна, з метою запобігання та/або недопущення чи припинення протиправних дій щодо нього, для збереження його фізичного стану, припинення несанкціонованого власником доступу до нього та забезпечення здійснення власником цього майна всіх належних йому повноважень стосовно нього.

У частині 1 статті 5 Закону України "Про охоронну діяльність" передбачено, що суб`єкт охоронної діяльності на підставі отриманої у встановленому порядку ліцензії надає такі охоронні послуги: 1) охорона майна громадян; 2) охорона майна юридичних осіб; 3) охорона фізичних осіб.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, Визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України , особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру збитків;

3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода -наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Згідно з приписами частини першої статті 906 Цивільного кодексу України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Умовою відповідальності за правопорушення є вина заподіювача збитків, тобто винною дією є невиконання, відмова від виконання або неналежне виконання зобов`язань. Кредитор, вимагаючи відшкодування збитків, має довести три перші умови відповідальності, зокрема факт наявності протиправної поведінки боржника, розмір збитків, причинний зв`язок, а боржник повинен довести відсутність своєю вини, оскільки винність дій презюмується.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Виходячи з наведеного та вимог статті 74 Господарського процесуального кодексу України, саме на позивача як особу, якою заявлено вимогу про відшкодування збитків, покладено обов`язок доведення факту спричинення збитків саме діями відповідача, обґрунтування їх розміру, доведення безпосереднього причинного зв`язку між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування.

Як зазначає позивач, в ніч на 10.10.2020 невідомі зловмисники викрали термінал самообслуговування у магазині «Шик і Блиск» за адресою: обл. Кіровоградська, Добровеличківський район, м. Помічна, вул. Перемоги, 62, в якому були готівкові кошти в розмірі 77 430,00 грн.

В результаті вказаної події банкомат разом із грошима було вкрадено.

Однак відповідач вважає, що позовні вимоги безпідставні з огляду на наступне.

Підпунктом 2.2.2. Договору встановлено, що у разі надходження на ПЦС сигналу про спрацювання сигналізації Банкомата, терміналу самообслуговування забезпечує реагування для встановлення причин його надходження в строки, що зазначені в п. 4.1.2 цього Договору (по вказаному банкомату 10 хвилин), а в разі необхідності - припинення правопорушення або злочину на об`єкті.

Отже, сигналізація має бути фізично існуюча, проте дана сигналізація була знищена злочинцями, оскільки вони демонтували її, шляхом демонтажу банкомату із усіма датчиками (охоронною сигналізацією) зі стіни магазину.

Прибувши до приміщення магазину «Шик і Блиск» о 02.55 год., ОСОБА_1 виявив пошкоджені завіси вхідних дверей та відчинені двері у фойє на місці, де був розміщений термінал АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зірвана плитка на підлозі, а самого терміналу не було. Від місця, де він був розміщений, до кінця вуличного навісу були помітні сліди волочіння.

В 03 годині 02 хвилини ОСОБА_1 зателефонував на пульт Кіровоградської філії ТОВ «Венбест» та повідомив про подію, що сталася, а також про результати обстеження.

Отже, співробітник Усіченої групи реагування ТОВ «Венбест» ОСОБА_1 , у встановлений п. п. 4.1.2 Договору № 570-ОП від 01.01.2020 час, в межах 10 хвилин, з моменту отримання сигналу «Тривога», прибув на об`єкт, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 магазин «Шик і блиск» та одразу повідомив ТОВ «Венбест» про ситуацію на об`єкті, зокрема, про викрадення банкомату.

На підтвердження факту вчасного реагування та прибуття на об`єкт охорони, співробітника Усіченої групи реагування відповідача 10.10.2020 року, у відповідності до статті 88 ГПК України, останній подав заяву свідка ОСОБА_1 , який є співробітником Усіченої групи реагування ТОВ «Венбест» за адресою: Кіровоградська обл., Добровеличківський р-н., м. Помічна, вул. Перемоги, буд. 62 (магазин «Шик і блиск»), де і знаходився банкомат АТ КБ «Приватбанк».

З огляду на викладене, суд не вбачає в діях відповідача порушення зобов`язань за договором, отже позивачем не доведено наявності вини та протиправної поведінки як обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення з боку відповідача.

Щодо заперечень позивача, викладених у відповіді на відзив, які надійшли до суду 02.04.2021 року, то суд вважає, що позивач не вірно трактує умови договору щодо неможливості залучення третіх осіб чи співробітників субпідрядних організацій для надання послуг в частині реагування на тривогу на об`єкті банку. Так, ОСОБА_1 був співробітником відповідача на підставі угоди про співробітництво, а не був працівником субпідрядної організації, а умовами договору передбачався виїзд саме Усіченої групи реагування (пункт 1.5 ), а не будь-якої іншої групи реагування. Щодо письмового погодження такого залучення усіченої групи реагування замовником, то оскільки умовами договору не передбачалось інших груп реагування, то підписання договору замовником в такій редакції суд розцінює саме як погодження усіченої групи реагування відповідача як виконавця у складі одного співробітника.

Також, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Тобто, слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо пов`язана зі збитками.

Отже, непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими.

Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку, є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

Верховний Суд у постанові Великої Палати від 18.06.2019 по справі №920/85/18 зазначив, що для доведення причинно-наслідкового зв`язку між порушенням відповідачем договору та завданими позивачу збитками необхідно встановити чи зміг би негайний виїзд та прибуття представників відповідача протягом мінімально необхідного проміжку часу запобігти вчиненню відповідного правопорушення або забезпечити затримання ймовірних злочинців.

Суд зазначає, що в даному випадку негайний виїзд та прибуття представників відповідача навіть протягом проміжку часу, встановленого у додатку №9 до договору, не обов`язково запобігло би вчиненню правопорушення та завданню матеріальної шкоди позивачу, оскільки втрата зв`язку з охоронною системою та отримання про це інформації відповідачем відбулось вже після вчинення правопорушення - підриву та викрадення терміналу невстановленими особами, а отже навіть прибуття УГР (співробітника відповідача) не мало б в обов`язковому порядку запобігти викраденню терміналу чи/та затримання злочинця.

У зв`язку із наведеним, суд дійшов висновку про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданими позивачу збитками, обов`язковість встановлення якого є невід`ємною частиною встановлення відповідальності відповідача, якої вимагає позивач.

Частиною 2 статті 224 Господарського кодексу України передбачено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала бу разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила правопорушення, в силу ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином до категорії реальних збитків відносяться фактично здійснені витрати, понесені стороною внаслідок порушення зобов`язання іншою особою, а також вартість втраченого майна постраждалої особи.

Згідно з ч. 2 ст. 623 Цивільного кодексу України, розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

За правилами ст. 1 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У зв`язку з цим, обставини понесення позивачем реальних витрат, пов`язаних із відновленням банкомату, або його придбанням (аналогічної марки та функціями) має бути підтверджений відповідними первинними бухгалтерськими документами.

Разом з тим, до позовної заяви позивачем не додано доказів, підтверджуючих сплату відповідних грошових коштів за пошкоджений банкомат.

Також, пунктом 6.1.3 договору прямо передбачено процедуру встановлення розміру збитків, завданих позивачу у випадку невиконання або неналежно виконання відповідачем договірних зобов`язань.

Зокрема, сторони погодили, що розмір майнової відповідальності виконавця підтверджується підписаним Сторонами двостороннім актом та відповідними бухгалтерськими документами замовника. В разі незгоди однієї зі сторін із розміром майнової відповідальності, сторони погодили їх Визначення шляхом звернення до суду.

Також, підпунктом 5.1.3. договору визначено право виконавця приймати участь у роботі комісії в складі уповноважених представників замовника та при обстеженні банкомату, терміналу самообслуговування або місця його розташування з метою, зокрема, встановлення розмірів майнових збитків, спричинених замовнику через неналежне виконання виконавцем зобов`язань за договором.

Єдиним документом для підтвердження розміру завданих збитків, долученим позивачем до матеріалів справи, є дефектна відомість №551 від 20.10.2020.

Вказана дефектна відомість оцінюється судом критично, оскільки складена одноосібно позивачем, в той час як уповноважені представники відповідача для визначення розміру збитків позивачем не запрошувались. Разом з тим, суд вважає, що заперечення відповідача про необхідність проведення оцінки вартості втраченого майна, не відповідають положенням чинного законодавства, оскільки розмір втрачених грошових коштів, що знаходились в банкоматі не потребує додаткової оцінки професійним оцінювачем.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановлені судом обставини свідчать про недоведеність позивачем факту завдання збитків, вини відповідача за завдані збитків, а також правомірності визначення їх розміру, що виключає можливість задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 78 025,59 грн на заявлених в позові правових підставах.

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог з викладених у позові правових підстав суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Венбест" про стягнення збитків у розмірі 78025,59 грн. відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.П. Бондаренко-Легких