ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

"19" травня 2021 р. Справа № 906/193/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Олексюк Г.Є.

судді Гудак А.В.

судді Петухов М.Г.

за апеляційною скаргою Міжнародного благодійного фонду "Місія в Україну" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 22.04.2021 р. (про відмову у задоволенні клопотання про вжиття заходів зустрічного забезпечення) у справі № 906/193/21 (суддя Лозинська І.В.)

за позовом Виконувача обов`язків керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (м. Житомир)

до відповідача-1 Житомирської міської ради (м. Житомир)

до відповідача-2 Міжнародного благодійного фонду "Місія в Україну" (м. Житомир)

про визнання незаконними та скасування рішення, визнання недійсним договору суперфіцію, скасування запису та повернення земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 22.04.2021 р. у справі №906/193/21 в задоволенні заяви Міжнародного благодійного фонду "Місія в Україну" про зустрічне забезпечення позову у даній справі - відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, Міжнародний благодійний фонд "Місія в Україну" звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та задоволити його заяву про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову у справі.

Ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі щодо офіційного тлумачення положення пункту 18 частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України у взаємозв`язку зі статтею 129 Конституції України (про апеляційне оскарження ухвал суду) від 27.01.2010 N3-рп/2010 зазначено, що реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина. За правовою позицією Конституційного Суду України "правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах" (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003).

Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень в контексті положень частин першої, другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу.

Відповідно до ч. 2 ст. 254 ГПК України ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Згідно із ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції: 1) про відмову у видачі судового наказу; 2) про забезпечення доказів, відмову в забезпеченні доказів, скасування ухвали про забезпечення доказів; 3) про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову; 4) про скасування забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову, відмову у скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову; 5) про зустрічне забезпечення, зміну чи скасування зустрічного забезпечення; 6) про повернення заяви позивачеві (заявникові); 7) про відмову у відкритті провадження у справі; 8) про передачу справи на розгляд іншого суду; 9) про відмову поновити або продовжити пропущений процесуальний строк; 10) про затвердження мирової угоди; 11) про призначення експертизи; 12) про зупинення провадження у справі; 13) про закриття провадження у справі; 14) про залишення позову (заяви) без розгляду; 15) окрема ухвала; 16) про стягнення штрафу в порядку процесуального примусу; 17) у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"; 18) про внесення, відмову у внесенні виправлень у рішення; 19) про відмову ухвалити додаткове рішення; 20) про роз`яснення чи відмову у роз`ясненні судового рішення; 21) про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами; 22) про поновлення, відмову у поновленні пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання; 23) про внесення чи відмову у внесенні виправлень до виконавчого документа, визнання чи відмову у визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 24) щодо відстрочки або розстрочки виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання; 25) про розгляд скарг на рішення, дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби, державного виконавця, приватного виконавця; 26) про заміну чи відмову у заміні сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження; 27) про поворот виконання чи відмову у повороті виконання; 28) про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, чи нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку; 29) щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України; 30) про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами; 31) про відмову у відкритті провадження у справі про скасування рішення третейського суду; 32) про повернення заяви про скасування рішення третейського суду; 33) про повернення заяви про видачу наказу за рішенням третейського суду без розгляду; 34) про залишення без розгляду заяви про відновлення втраченого судового провадження; 35) про відновлення чи відмову у відновленні повністю або частково втраченого судового провадження.

Тобто частина 1 статті 255 ГПК України містить вичерпний перелік ухвал, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що скаржником оскаржується ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про вжиття заходів зустрічного забезпечення, проте, статтею 255 ГПК України не передбачено можливості оскарження окремо від рішення суду першої інстанції ухвали суду про відмову у задоволенні клопотання про вжиття заходів зустрічного забезпечення (відмову у зустрічному забезпеченні).

Окрім того, слід зазначити, що у випадку, коли ухвала про відмову у вчиненні процесуальної дії підлягає оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції норми ч. 1 ст. 255 ГПК України містять пряму вказівку на таку можливість (наприклад, п. 4, п. 19, п. 20 ч. 1 ст. 255 ГПК України).

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ГПК України ухвала про зустрічне забезпечення може бути оскаржена разом із ухвалою про забезпечення позову або окремо.

Норма ч. 9 ст.141 ГПК України також не містить приписів про те, що ухвала про відмову у зустрічному забезпеченні може бути оскаржена окремо від рішення суду.

Разом з цим, частиною 3 ст. 255 ГПК України встановлено, що заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Приписами пункту 4 частини 5 ст. 260 ГПК України визначено, що апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Отже, враховуючи те, що Міжнародним благодійним фондом "Місія в Україну" подано апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, оскарження якої окремо від рішення суду не передбачено нормами Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за необхідне повернути апелянту апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 22.04.2021 р. (про відмову у задоволенні клопотання про вжиття заходів зустрічного забезпечення) у справі № 906/193/21.

Вказаний висновок суду апеляційної інстанції підтверджується правовими висновками, висловленими Верховним Судом у постановах від 31.10.2019 року у справі № 521/18597/18, від 20.12.2019 року у справі №306/513/16-ц та від 19.11.2020 року у справі № 520/14591/18, в яких вказано, що ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про зустрічне забезпечення не може бути оскаржена в апеляційному порядку до ухвалення рішення суду по суті спору й окремо від цього рішення, тобто, оскарження такої ухвали в апеляційному порядку можливе разом з рішенням суду по суті спору.

Колегія суддів також зауважує, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Мельник проти України" ("Melnyk v. Ukraine") від 28.03.2006 року, заява № 23436/03, § 22; "Мушта проти України" від 18.11.2010).

Встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною.

Разом з тим, у постанові від 29.05.2019 року у справі № 219/10010/17 (провадження №14-190цс19) у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду зазначила, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною. Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України (аналогічно за змістом ст. 255 ГПК України), є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України (аналогічно за змістом пункту 4 частини 5 ст. 260 ГПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12.09.2018 року у справі № 752/1016/17 (провадження № 61-19138сво18) зроблено висновок, що право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення.

Керуючись ст.ст. 174, 234, 255, 260 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Міжнародного благодійного фонду "Місія в Україну" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 22.04.2021 р. (про відмову у задоволенні клопотання про вжиття заходів зустрічного забезпечення) у справі № 906/193/21 - повернути скаржнику.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку статей 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

3. Справу повернути до Господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Петухов М.Г.