УХВАЛА

м. Київ

26.05.2021Справа № 910/8376/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С., розглянувши заяву фізичної особи-підприємця Чащина Анатолія Івановича про забезпечення позову у справі за позовом фізичної особи-підприємця Чащина Анатолія Івановича до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 120 261, 00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Чащин Анатолій Іванович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 120 261, 00 грн.

Одночасно з позовом подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, що обліковуються на відкритому рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 300711 та всіх інших відкритих рахунках і вкладах чи на збереженні у банках або інших фінансових установах, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про вжиття заходів забезпечення позову, в межах суми позовних вимог (120 261, 00 грн) та судових витрат.

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову, а тому, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні судового рішення, у випадку задоволення позовних вимог, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а отже зробить неможливим ефективний захист та поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Так, заявник посилається на те, що відповідач визнаний винним в скоєнні злочину, передбаченого п. «а», ч. 2 і п. «б» ч. 3 ст. 180 КК Грузії і в якості виду та міри покарання щодо останнього визначено позбавлення волі на строк 7 років. Покарання за цим вироком повністю поглинуло покарання, призначене за вироком Тбіліського суду від 23.10.2014, яким відповідач був засуджений за п. «а» ч. 2 ст. 210 КК Грузії.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.05.2019 в справі № 757/26891/19-к змінено громадянину Грузії ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді домашнього аресту на особисте зобов`язання для видачі особи на запит іноземної держави.

Наведене, на переконання заявника, є підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки існує можливість, що відповідач залишить територію України, що в свою чергу унеможливить виконання судового рішення.

Розглянувши подану заяву, суд не вбачає підстав для її задоволення з огляду на таке.

Згідно зі статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом судового розгляду у цій справі є вимога позивача до відповідача про стягнення заборгованості у сумі 120 261, 00 грн, яка складається із орендної плати та витрат з утримання об`єкта оренди. Отже, виконання в майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи буде наявною у відповідача необхідна сума грошових коштів.

Зі змісту позову вбачається, що позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди частини нежитлового приміщення та обладнання № 15/06-19 від 15.06.2019 щодо своєчасного внесення орендної плати та платежів з утримання орендованого майна.

Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

За змістом статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд відповідно до положень статті 86 ГПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов`язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, необхідних для правильного вирішення спору.

Вирішуючи питання щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову судом встановлено наступне.

З ухвали Печерського районного суду м. Києва від 01 лютого 2019 року в справі № 757/4259/19-к вбачається, що вироком Тбіліського міського суду від 16.05.2017 ОСОБА_1 був визнаний винним в скоєнні злочину, пере дбаченого п. «а», ч. 2 і п. «б» ч. 3 ст. 180 КК Грузії і в якості виду та міри покарання щодо нього було визначено позбавлення волі на строк 7 років. Покарання за цим вироком повністю поглинуло покарання, призначене за вироком Тбіліський суду від 23.10.2014, яким ОСОБА_1 був засуджений за п. «а» ч. 2 ст. 210 КК Грузії.

Ухвалою слідчого судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13.11.2018 щодо ОСОБА_1 застосовано тимчасовий арешт строком на 40 діб до отримання запиту про його видачу.

Крім того, ухвалою слідчого судді Новоазовського районного суду м. Чернігова від 04.12.2018 відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_1 у вигляді екстрадиційнного арешту. Обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк до 04.02.2019 включно, а саме не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 21:00 до 07:00 наступного дня, а також покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Прокуратурою міста Києва з Міністерства юстиції України 22.12.2018 отримано доручення про проведення екстрадиційної перевірки щодо ОСОБА_1

Інкримінований ОСОБА_1 злочин, передбачений п. «а», ч. 2 і п. «б» ч. 3 ст. 180 КК Грузії відповідає злочину, передбаченому ч. 3 ст. 190 КК України і є екстрадиційним, оскільки передбачає покарання на строк більше року позбавлення волі.

Також вказаною ухвалою продовжено строк тримання підозрюваного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під домашнім арештом за місцем його постійного проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 у період з 00.00 год. до 06.00 год. наступної доби строком до 01.04.2019 року включно.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 квітня 2019 року в справі № 757/15581/19-к строк тримання продовжено до 01.06.2019 включно.

В подальшому ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27 травня 2019 року в справі № 757/26891/19-к змінено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на особисте зобов`язання.

Покладено на ОСОБА_1 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України та визначено строк дії обов`язків два місяці, а саме до 27.07.2019, який ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 листопада 2019 року в справі № 757/59450/19-к продовжено до 13.01.2020.

Тобто, станом на момент звернення до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, відомості про обрання запобіжного заходу з метою подальшого видання іноземній державі (екстрадиції) відсутні.

Поряд із цим, з долучених до позовної заяви доказів, зокрема з акту звірки взаємних розрахунків між сторонами вбачається, що відповідачем здійснюється оплата за об`єкт оренди. Востаннє оплата проводилась у березні 2021 року.

В контексті викладеного, позивачем не надано доказів, а судом не встановлено обставин, які свідчать про наявність потенційних труднощів у подальшому виконанні рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Тому самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 13 січня 2020 року в справі № 922/2163/17.

Згідно з частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, твердження заявника з приводу того, що невжиття заходів до забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у даній справі є необґрунтованими, що має наслідком відмову задоволенні поданої ним заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 140, 232-235, 255 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви фізичної особи-підприємця Чащина Анатолія Івановича про забезпечення позову відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Комарова