РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.04.2021Справа № 910/15086/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., за участі секретаря судового засідання Гарашко Т.В., розглянувши у судовому засіданні матеріали господарської справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЬОРСТ ТРЕЙД" (вул. Ващенка, буд.1, кв.331, м. Київ,02140, )

до Фізичної особи-підприємця Ямборко Віталія Мирославовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

про визнання договору недійсним

За зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця Ямборко Віталія Мирославовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЬОРСТ ТРЕЙД" (вул. Ващенка, буд.1, кв.331, м. Київ,02140, )

про стягнення 642 913, 05 грн,

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФЬОРСТ ТРЕЙД" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою Фізичної особи-підприємця Ямборко Віталія Мирославовича (далі - відповідач) про визнання договору недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані невідповідністю укладеного між сторонами договору про надання послуг від 30.09.2019 №1/30-092019 встановленим вимогам Цивільного та Господарського кодексів України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2020 року вказану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

30.10.2020 через загальний відділ діловодства суду позивачем подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 19.11.2020.

13.11.2020 до відділу діловодства суду від відповідача (далі - позивач за зустрічним позовом) надійшла зустрічна позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЬОРСТ ТРЕЙД" (далі - відповідач за зустрічним позовом).

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем за зустрічним позовом своїх зобов`язань за договором про надання послуг від 30.09.2019 №1/30-092019 щодо виплати позивачу за зустрічним позовом винагороди за ексклюзивність наданих послуг, у зв`язку з чим виникла заборгованість, що становить 142 913, 05 грн - 4% від сукупного обігу коштів на розрахункових рахунках замовника та 500 000, 00 грн за порушення виконання замовником зобов`язань.

Підготовче засідання, призначене на 19.11.2020 не відбулось, у зв`язку із перебуванням судді Ягічевої Н. І. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 прийнято зустрічний позов Фізичної особи-підприємця Ямборко Віталія Мирославовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЬОРСТ ТРЕЙД" про стягнення 642 913, 05 грн до розгляду з первісним позовом у справі №910/15086/20, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 підготовче засідання призначено на 17.12.2020.

У судовому засіданні 17.12.2020 представником Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЬОРСТ ТРЕЙД подано відзив на зустрічну позовну заяву, у якому відповідач за зустрічним позовом заперечує проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що надані позивачем переписка не свідчить та не підтверджує жодних вимог по зустрічному позову, та не встановлює обставин, що входять в предмет доказування, у відповідача відсутній обов`язок здійснювати плату за надання позивачем послуг, оскільки фактично такі послуги не надавались, відповідач за зустрічним позовом не отримував від позивача повідомлення про припинення договору №1/30-092019 від 30.09.2019, відповідачем порушено умови вказаного договору щодо конфіденційності і нерозголошення інформації, із правового обґрунтування позивача за зустрічним позовом не вбачається, який саме пункт договору був порушений з боку замовника, та що мається на увазі під неналежним виконанням.

У підготовчому засіданні 17.12.2020 судом оголошено перерву до 20.01.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2020 задоволено клопотання Фізичної особи-підприємця Ямборко Віталія Мирославовича про витребування доказів, витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЬОРСТ ТРЕЙД" наступні документи: - належним чином завірені належні ТОВ "ФЬОРСТ ТРЕЙД" копії банківських виписок за період з 01.10.2019 року по 30.09.2020 року за всіма відкритими й закритими розрахунковими рахунками за вказаний період.

У підготовчому засіданні 20.01.2021 судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, оголошено перерву до 20.01.2021.

22.01.2021 до відділу діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЬОРСТ ТРЕЙД" надійшла заява на виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 17.12.2020 з доданими документами.

11.02.2021 представником Фізичної особи-підприємця Ямборко Віталія Мирославовича подано додаткові пояснення до первісного позову, у яких, зокрема, зазначено, що договір №1/30-092019 був розроблений з ініціативи позивача за первісним позовом та в пункті 1.3. договору сторони погодили, що послуги, вказані у п. 1.1. договору носять ексклюзивний характер, а виконавець зобов`язаний не надавати таких же послуг третім особам, наданням банківської виписки за перший квартал дії договору позивач за первісним позовом вчинив дії, направлені на фактичне виконання договору, однак зобов`язання з оплати не виконав, що є підставою для застосування п. 4.6. договору, позивачем за первісним позовом не доведено наявності обставин, з якими закон пов`язує недійсність правочинів, та настання відповідних наслідків.

17.03.2021 до відділу діловодства суду представником Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЬОРСТ ТРЕЙД" подано міркування з приводу спростування додаткових пояснень до первісного позову, наданих відповідачем за первісним позовом, де вказано, що відповідачем за первісним позовом жодних заяв, клопотань, доводів чи міркувань, які б заперечували, спростовували обставини, зазначені позивачем за первісним позовом як підстави для визнання договору недійсним, відповідачем не наводяться, при цьому недостатнє описання характеру послуг, які мав би надати ФОП Ямборко Я.М., та недостатній, неконкретизований процес документування цих послуг, які б мали надаватися, унеможливлює виконання договору і призводить до виникнення підстави визнання такого договору недійсним.

17.03.2021 до відділу діловодства суду представником Фізичної особи-підприємця Ямборко Віталія Мирославовича подано заяву про встановлення розміру судових витрат.

У судовому засіданні 17.03.2021 судом оголошено перерву розгляду справи по суті до 01.04.2021.

31.03.2021 до відділу діловодства суду представником позивача за зустрічним позовом подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

02.04.2021 до відділу діловодства суду від позивача за первісним позовом надійшли письмові пояснення щодо недопустимості доказів, про недопустимість яких було заявлено у відзиві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2021 відкладено розгляд справи по суті на 21.04.2021.

У судовому засіданні 21.04.2021 представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом проти задоволення первісного позову заперечив, просив відмовити, зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, в свою чергу представники позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом у засідання не прибули, хоча про дату, час та місце засідання повідомлялись належним чином.

У судовому засіданні 21.04.2021 оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

30.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФЬОРСТ ТРЕЙД" (далі - замовник) та Фізичною особою-підприємцем Ямборко Віталієм Мирославовичем укладено договір №1/30-092019 про надання послуг (далі - договір), за умовами п. 1.1. якого виконавець зобов`язується здійснювати в інтересах замовника та замовлення замовника фактичні дії, пов`язані із консультуванням та здійсненням наступних послуг, які в розумінні чинного законодавства розповсюджуються на наступні види КВЕД: Код КВЕД 31.01 Виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі; Код КВЕД 31.02 Виробництво кухонних меблів; Код КВЕД 43.21 Електромонтажні роботи; Код КВЕД 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи; Код КВЕД 43.31 Штукатурні роботи; Код КВЕД 43.32 Установлення столярних виробів; Код КВЕД 43.33 Покриття підлоги й облицювання стін; Код КВЕД 43.34 Малярні роботи та скління; Код КВЕД 46.47 Оптова торгівля меблями, килимами й освітлювальним приладдям; Код КВЕД 46.65 Оптова торгівля офісними меблями; Код КВЕД 71.11 Діяльність у сфері архітектури; Код КВЕД 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; Код КВЕД 74.10 Спеціалізована діяльність із дизайну; Код КВЕД 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель.

За умовами п. 1.3. договору даний договір носить ексклюзивний характер для виконавця. Наведені послуги слід вважати ексклюзивними послугами та такими, що здійснюються виконавцем виключно для замовника. Підписанням даного договору виконавець (в тому числі його афілійовані або підконтрольні особи) зобов`язується не надавати таких же послуг третім особам.

Згідно положень, наведених у розділі 2 договору, виконавець зобов`язаний з метою належного виконання договору заключити з замовником та виконувати договір про конфіденційність і нерозголошення інформації від 30.09.2019 (пункт 2.1.1. договору); зберігати конфіденційність відомостей, що складають особисту або комерційну таємницю на умовах та в порядку передбаченому договором про конфіденційність і нерозголошення інформації від 30.09.2019 р, укладеного між сторонами (пункт 2.1.2. договору); надавати послуги виключно за погодженою із заявником заявкою та дотримуватись п. 1.3. даного договору (пункт 2.1.3. договору), в свою чергу замовник зобов`язаний з метою належного виконання договору заключити з замовником та виконувати договір про конфіденційність і нерозголошення інформації від 30.09.2019 р. (пункт 2.2.1. договору); надати виконавцеві необхідне сприяння у виконанні доручення, передбаченого цим договором і передати йому необхідні документи, що мають відношення до виконання доручення (пункт 2.2.2. договору); при необхідності здійснювати замовлення послуг, шляхом попереднього погодження обсягу, вартості та кількості послуг з виконавцем з підписанням відповідних додатків або додаткових угод до договору (пункт 2.2.3. договору); здійснювати оплату послуг у відповідності до даного договору (пункт 2.2.4. договору); Не припиняти свою діяльність та/або не здійснювати дій які можуть призвести до визнання Замовника банкротом або введення в його діяльність ліквідаційної комісії (пункт 2.2.2. договору).

Сторони погодили, що до загальної вартості послуг входить плата за ексклюзивність послуг, наведених в п. 1.3. даного договору та вартість фактично наданих виконавцем послуг (пункт 3.1. договору).

Сторони погодили, що ексклюзивність послуг та виконання обов`язку згідно п. 1.3. даного договору замовник сплачує виконавцю винагороду в розмірі 4% (чотири відсотки) від сукупного обігу коштів на розрахункових рахунках замовника. Сторони погодили, що розрахунковим періодом за цим договором є календарний квартал (пункт 3.1.1. договору).

Оплата за ексклюзивність послуг здійснюється замовником на розрахунковий рахунок виконавця протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту закінчення розрахункового періоду. В даний же термін замовник зобов`язується, на підтвердження повноти та правильності формування плати за ексклюзивність послуг, надавати виконавцеві копію власних виписок по розрахункових рахунках (пункт 3.1.2. договору).

Сторони погодили, що вартість фактично наданих послуг затверджується сторонами на підставі окремих додатків до договору або додатковими угодами до нього (пункт 3.2. договору).

Сторони зобов`язані скласти та підписати акт приймання-передачі наданих послуг в строк не пізніше ніж до 3 (три) дні після проведення оплати за даним договором (пункт 3.3. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору цей договір вступає в дію з моменту підписання його обома сторонами і діє до 30 вересня 2020 року (крім обов`язку провести оплату за відповідний період).

Сторони погодили, що договір і всі його умови припиняються в день закінчення терміну, визначеного в п. 4.1. даного договору (пункт 4.2. договору).

Сторони погодили, що даний договір і договір про конфіденційність і нерозголошення інформації від 30.09.2019, укладеного між сторонами, може бути припинений виконавцем у випадку, якщо йому стануть відомі факти неналежного виконання замовником умов договору щодо оплати за ексклюзивність послуг або неналежне виконання п. 3.1.2. договору або йому стануть відомі факти про доведення замовника до банкрутства або прийняття рішення про його припинення шляхом ліквідації (або будь-якого іншого способу позбавлення ведення діяльності). В такому випадку виконавець направляє замовникові відповідне повідомлення про необхідність провести переговори та навести доводи та/або спростування даних фактів. Якщо за наслідком переговорів, сторони погодяться, що доводи є доведеними - дані договори припиняють свою дію. Якщо за наслідком переговорів, сторони погодяться, що доводи є спростованими - дані договори продовжують свою дію до спливу термінів, передбачених договорами (пункт 4.4. договору).

Сторони погодили, що у разі належного виконання виконавцем своїх зобов`язань за договором та у випадку підтвердження порушення замовником зобов`язань та умов, передбачених п. 4.4. договору, замовник зобов`язується виконати умову стосовно проведення оплати за ексклюзивність послуг в розмірі 4% (чотири відсотки) від сукупного обігу коштів на розрахункових рахунках замовника за період з моменту підписання даного договору до 30 червня 2020 року, але не менше 500 000,00 (п`ятсот тисяч) гривень (пункт 4.6. договору).

Згідно з пунктом 5.2. договору якщо одне або більше положень цього договору будуть визнані судом, незаконними, недійсними або неможливими до застосування, договір повинен вважатися дійсним, як ніби такі незаконні, недійсні або неможливі до застосування положення ніколи не існували. При цьому сторони погоджуються зустрітися та, в дусі доброї волі, обговорити внесення необхідних змін до договору, щоб відобразити первісні наміри сторін цього договору.

З метою належного виконання договору про надання послуг №1/30-092019 від 30.09.2019, між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФЬОРСТ ТРЕЙД" (далі - сторона, яка розкриває) та Фізичною особою-підприємцем Ямборко Віталієм Мирославовичем (далі - сторона, яка одержує) укладено договір про конфіденційність і нерозголошення інформації, відповідно до п. 1.1. якого сторона, яка одержує зобов`язується зберігати та не розголошувати жодної інформації (в тому числі конфіденційної), стосовно діяльності сторони, яка розкриває.

Позивач за первісним позовом вважає, що договір про надання послуг №1/30-092019 від 30.09.2019 має бути визнаний недійсним, виходячи з того, що зміст даного правочину суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним принципам, оскільки у договорі відсутнє описання характеру послуг, які мав би надати виконавець, що унеможливлює виконання договору, також по суті є агентським договором, та в ньому відсутні обов`язкові істотні умови, передбачені ч. 2 ст. 180, ч. 1 ст. 295, ст. 296, ч. 1; 2 ст. 297 Господарського кодексу України, при його укладанні було знехтувано основними принципами рівності, справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, зміст пункту 5.2. договору порушує публічний порядок, оскільки спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні первісного позову з наступних підстав.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору заснована на свободі волевиявлення, а останнє, у свою чергу, спирається на свободу волі, що реалізується за допомогою диспозитивності норм цивільного права. Під диспозитивністю прийнято розуміти засновану на нормах даної галузі права юридичну свободу суб`єкта цивільних правовідносин здійснювати свої суб`єктивні права за своїм розсудом.

Таким чином, правовими засобами закріплення свободи договору традиційно розуміють норми-принципи, які проголошують свободу договору, свободу підприємницької діяльності та диспозитивні норми права, в яких втілено даний принцип.

Важливим елементом свободи договору є воля та її зовнішній вираз - волевиявлення.

Наявність укладеного між позивачем та відповідачем Договору та факт його виконання, свідчить про те, що обидві сторони бажали укласти Договір, і що їхній зовнішній вираз волі (волевиявлення) відповідав внутрішній волі.

За змістом ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, сторони, за результатами досягнення згоди з усіх істотних умов договору уклали договір №1/30-092019 про надання послуг від 30.09.2019, який став обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

При цьому, невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином, не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов`язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Однак, під час розгляду даної справи судом не встановлено, а позивачем за первісним позовом не доведено наявності обставин, з якими закон пов`язує недійсність правочину (частини правочину).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою договором надання послуг, а відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто, а замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Так, предметом договору №1/30-092019 про надання послуг від 30.09.2019 є зобов`язання виконавця здійснювати в інтересах замовника та замовлення замовника фактичні дії, пов`язані із консультуванням та здійсненням наступних послуг, які в розумінні чинного законодавства розповсюджуються на визначні договором види КВЕД.

Умовами договору сторони погодили, що до загальної вартості послуг входить плата за ексклюзивність послуг та вартість фактично наданих виконавцем послуг, при цьому вартість фактично наданих послуг затверджується сторонами на підставі окремих додатків до договору або додатковими угодами до нього, оплата ж за ексклюзивність послуг здійснюється у розмірі 4% від сукупного обігу коштів на розрахункових рахунках замовника за календарний квартал протягом 10 календарних днів з моменту закінчення розрахункового періоду.

Договір вступає в дію з моменту підписання його обома сторонами і діє до 30 вересня 2020 року (крім обов`язку провести оплату за відповідний період).

Отже, у спірному договорі, що є договором про надання послуг та спрямований на реальне настання правових наслідків, сторони погодили його предмет, ціну та строк дії договору, умову, згідно якої вартість фактично наданих послуг затверджується сторонами на підставі окремих додатків до договору.

Таким чином безпідставними є доводи позивача за первісним позовом щодо відсутності істотних умов господарського договору, а також щодо неможливості виконання договору щ огляду на невизначеність характеру послуг, які мали надаватись замовником.

Також позивачем за первісним позовом зазначено, що укладений договір не відповідає вимогам ст. 295, 296, 297 Господарського кодексу України.

Відповідно до положень ст. 295 Господарського кодексу України комерційне посередництво (агентська діяльність) є підприємницькою діяльністю, що полягає в наданні комерційним агентом послуг суб`єктам господарювання при здійсненні ними господарської діяльності шляхом посередництва від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок суб`єкта, якого він представляє.

Агентські відносини виникають у разі: надання суб`єктом господарювання на підставі договору повноважень комерційному агентові на вчинення відповідних дій; схвалення суб`єктом господарювання, якого представляє комерційний агент, угоди, укладеної в інтересах цього суб`єкта агентом без повноваження на її укладення або з перевищенням наданого йому повноваження (стаття 296 Господарського кодексу).

Згідно зі ст. 297 Господарського кодексу України за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов`язується надати послуги другій стороні (суб`єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб`єкта і за його рахунок. Агентський договір повинен визначати сферу, характер і порядок виконання комерційним агентом посередницьких послуг, права та обов`язки сторін, умови і розмір винагороди комерційному агентові, строк дії договору, санкції у разі порушення сторонами умов договору, інші необхідні умови, визначені сторонами. Договором повинна бути передбачена умова щодо території, в межах якої комерційний агент здійснює діяльність, визначену угодою сторін. У разі якщо територію дії агента в договорі не визначено, вважається, що агент діє в межах території України. Агентський договір укладається в письмовій формі. У договорі має бути визначено форму підтвердження повноважень (представництва) комерційного агента.

Водночас, суд не вбачає підстав для визнання недійсним спірного договору з підстав його невідповідності наведеним статтям Господарського кодексу України, оскільки умови договору не передбачають надання замовнику статусу комерційного агента, у договорі не вказано, що діяльність виконавця послуг є агентською діяльністю, зміст договору не містить будь-яких приписів та застережень щодо необхідності дотримання вимог ст. 295, 296, 297 Господарського кодексу України.

Необґрунтованими є і доводи позивача за первісним позовом, що положення пункту 5.2. договору порушують публічний порядок, та спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Статтею 228 Цивільного кодексу України визначено правові наслідки вчинення правочинів, що порушують публічний порядок, вважаються серйозними порушеннями законодавства, мають антисоціальний характер і посягають на істотні громадські та державні (публічні) інтереси, та встановлено перелік правочинів, які є нікчемними та порушують публічний порядок.

Відповідно до цієї статті, по-перше, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним; по-друге, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, Цивільний кодекс України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину.

При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку.

З огляду на зазначене, можна зробити висновок, що публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави.

Отже, положеннями статті 228 Цивільного кодексу України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 13.04.2016 у справі №6-1528цс15.

Договір про надання послуг від 30.09.2019 №1/30-092019 від 30.09.2019, є самостійним господарським договором, зміст якого полягає у вчиненні виконавцем дій на користь замовника, пов`язаних із консультуванням та здійсненням визначених договором послуг, що носять ексклюзивний характер для виконавця та оплаті фактично наданих послуг та винагороди за ексклюзивність послуг.

Пунктом 5.2. договору фактично встановлено згоду сторін у разі визнання недійними або неможливими до застосування одного або більше положень договору погодити внесення необхідних змін до договору у майбутньому.

Таким чином, спірний правочин не посягає на суспільні, економічні та соціальні основи держави, не спрямований на порушення публічного порядку, а відтак не є таким, що порушує публічний порядок.

Суд не бере до уваги доводи позивача за первісним позовом, щодо порушення відповідачем умов договору про конфіденційність і нерозголошення інформації з огляду на їх необґрунтованість та непідтвердження вказаних обставин належними та допустимими доказами. Окрім того, порушення умов договору про конфіденційність і нерозголошення інформації від 30.09.2019, відповідно до умов цього договору, не тягне за собою наслідків у вигляді визнання недійсним договору про надання послуг від 30.09.2019 №1/30-092019 з моменту укладення.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за первісним позовом.

Разом з цим, суд дійшов висновку про часткове задоволення зустрічного позову з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтю 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тотожні положення містить й Господарський кодекс України (ч. 1 ст. 193 Господарський кодекс України).

Умовами договору №1/30-092019 про надання послуг від 30.09.2019 сторони погодили, що ексклюзивність послуг та виконання обов`язку згідно п. 1.3. даного договору замовник сплачує виконавцю винагороду в розмірі 4% (чотири відсотки) від сукупного обігу коштів на розрахункових рахунках замовника. Розрахунковим періодом при цьому, є календарний квартал. Оплата за ексклюзивність послуг здійснюється замовником на розрахунковий рахунок виконавця протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту закінчення розрахункового періоду. В даний же термін замовник зобов`язується, на підтвердження повноти та правильності формування плати за ексклюзивність послуг, надавати виконавцеві копію власних виписок по розрахункових рахунках.

Обіг коштів на поточному рахунку відповідача за зустрічним позовом протягом періоду з 01.10.2019 по 28.12.2019 склав 3 572 826, 42 грн, що підтверджується відповідною банківською випискою.

Таким чином, розмір плати за ексклюзивність послуг, передбачений пунктом 1.3. договору, за перший квартал мав становити 142 913, 05 грн.

Однак, всупереч викладеному, відповідач за зустрічним позовом взяті на себе зобов`язання за договором з виплати винагороди за ексклюзивність послуг позивачу за зустрічним позовом не виконав.

Тоді як, частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору та зміна умов зобов`язання.

Пунктом 4.4. договору погоджено припинення дії договору і договору про конфіденційність і нерозголошення інформації від 30.09.2019 виконавцем у випадку неналежного виконання замовником умов договору щодо оплати за ексклюзивність послуг або неналежне виконання п. 3.1.2. договору або йому стануть відомі факти про доведення замовника до банкрутства або прийняття рішення про його припинення шляхом ліквідації (або будь-якого іншого способу позбавлення ведення діяльності) припинення виконавцем

В такому випадку виконавець направляє замовникові відповідне повідомлення про необхідність провести переговори та навести доводи та/або спростування даних фактів. Якщо за наслідком переговорів, сторони погодяться, що доводи є доведеними - дані договори припиняють свою дію. Якщо за наслідком переговорів, сторони погодяться, що доводи є спростованими - дані договори продовжують свою дію до спливу термінів, передбачених договорами.

За умовами п. 4.6. договору, у разі належного виконання виконавцем своїх зобов`язань за договором та у випадку підтвердження порушення замовником зобов`язань та умов, передбачених п. 4.4. договору, замовник зобов`язується виконати умову стосовно проведення оплати за ексклюзивність послуг в розмірі 4% (чотири відсотки) від сукупного обігу коштів на розрахункових рахунках замовника за період з моменту підписання даного договору до 30 червня 2020 року, але не менше 500 000,00 (п`ятсот тисяч) гривень.

На виконання пунктів 3.1.1. - 3.1.2; 4.4; 4.6. договору позивачем за зустрічним позовом було направлено відповідачу повідомлення вих. 04/03 від 04.03.2020 про припинення та розірвання договору 1/30-092019 від 30.09.2019 та договору про конфіденційність і нерозголошення інформації від 30.09.2019, вимогу (претензію) вих. №709/2020 від 07.09.2020 щодо здійснення розрахунків та вимогу (претензію) Вих. 19/02-2020 від 19.02.2020.

Однак вимоги, викладені у вказаних листах, залишені відповідачем за зустрічним позовом без задоволення, що вбачається, зокрема з відповіді на вимогу (претензію) вих. №180920-1 від 18.09.2020 та відповіді на вимогу Вих. №270220-1 від 27.02.2020.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням приписів ст. 530 ЦК України строк для здійснення відповідачем за зустірчним позовом оплати за ексклюзивність послуг, передбачених умовами п. 3.1.1. - 3.1.2; 4.4; 4.6., настав.

Відтак, враховуючи факт неналежного виконання відповідачем за зустрічним позовом своїх зобов`язань щодо здійснення оплати за ексклюзивність послуг та зобов`язань, передбачених пунктом 4.4. договору, суд дійшов висновку про настання наслідків, передбачених п. 4.6. договору, у вигляді виникнення у відповідача за зустрічним позовом обов`язку виконати умову стосовно проведення оплати за ексклюзивність послуг в розмірі 4% (чотири відсотки) від сукупного обігу коштів на розрахункових рахунках замовника за період з моменту підписання даного договору до 30 червня 2020 року, але не менше 500 000,00 (п`ятсот тисяч) гривень.

Разом з тим, необґрунтованим є заявлений до стягнення позивачем за зустрічним позовом розмір оплати за ексклюзивність послуг у сумі 642 913, 05 грн (142 913, 05 грн + 500, 00 грн), оскільки фактично пунктом 4.6. договору встановлений мінімальний розмір здійснення такої оплати, однак вказаним ні пунктом, ні іншими положеннями договору не передбачено подвійного стягнення із замовника плати за ексклюзивність послуг.

Також положення вказаного пункту не передбачають стягнення із замовника суми у вигляді штрафних санкцій, а фактично встановлюють зміну розміру передбаченої оплати за наслідками порушення замовником виконання своїх зобов`язань, у зв`язку з чим безпідставними є посилання позивача на норми ч. 4. ст. 231 Господарського кодексу України.

Суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Відповідне положення містяться у постанові ВП ВС від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 .

Таким чином, сума, що підлягає стягненню з відповідача за зустрічним позовом дорівнює 500 000, 00 грн.

Не є обґрунтованими і доводи відповідача, щодо відсутності у нього обов`язку сплатити вказану суму за ексклюзивність послуг, оскільки виконавець своєю волею взяв на себе обов`язок утриматись від вчинення певних дій (негативне зобов`язання згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України). Включення до договору умови про ексклюзивність не суперечить законодавству України та є загальноприйнятою господарською практикою. Така умова означає прийняття на себе стороною договору негативного (пасивного) зобов`язання, а саме - зобов`язання не надавати визначених умовами договору послуг та/або не співпрацювати на аналогічних умовах з третіми особами у певний період та певній території.

Як раніше зазначалось, умовами договору погоджено, що розрахунковим періодом за цим договором є календарний квартал, та оплата за ексклюзивність послуг здійснюється замовником протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту закінчення розрахункового періоду.

Отже, строк розрахунків за ексклюзивність послуг є окремо погодженою у договорі винагородою виконавця та не залежить від фактично наданих ним послуг, визначених у п. 1.1. договору.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач за первісним позовом під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження недійсності договору №1/30-092019 про надання послуг від 30.09.2019, як і не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити позивачу за зустрічним позовом винагороду за ексклюзивність послуг.

За таких обставин, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку відмову у задоволенні первісного позову та часткове задоволення зустрічних позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, позивач за зустрічним позовом просить суд покласти на відповідача за зустрічним витрати на правничу допомогу в розмірі 49700,00 грн.

Частиною 2 статті 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 статті 126 ГПК України унормовано, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання юридичної допомоги №03/02 від 03.02.2020, укладеного між Фізичною особою підприємцем Ямборко Віталієм Мирославовичем та адвокатьким бюро "Оберемок і партнери", оригінал ордеру серії КС№826656, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльність адвоката Оберемка Д.О., копію акту №26/03 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 49 700, 00 грн, копію рахуноку-фактури №26/03 від 26.03.2021, копію платіжного доручення №78 від 30.03.2021 на суму 49 700, 00 грн.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Встановивши обставини, викладені у ч. 5 ст. 129 та ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, а також приймаючи до уваги наслідки вирішення даної справи - часткове задоволення зустрічних позовних вимог та відсутність клопотання відповідача за зустрічним позовом, поданого в порядку ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку про необхідність покладення на відповідача за зустрічним позовом витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 33 208, 23 грн.

Керуючись ст. 86, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЬОРСТ ТРЕЙД" до Фізичної особи-підприємця Ямборко Віталія Мирославовича про визнання договору недійсним відмовити повністю.

2. Зустрічний позов Фізичної особи-підприємця Ямборко Віталія Мирославовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЬОРСТ ТРЕЙД" про стягнення 642 913, 05 грн задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЬОРСТ ТРЕЙД" (вул. Ващенка, буд.1, кв.331, м. Київ,02140, ) на користь Фізичної особи-підприємця Ямборко Віталія Мирославовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) заборгованість у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн 00 коп., витрати зі сплати судового збору у сумі 7500 (сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 33 208 (тридцять три тисячі двісті вісім) грн 23 коп..

4. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

5. В іншій частині зустрічного позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

У зв`язку з перебуванням судді Ягічевої Н.І. у відпустці підписання повного тексту здійснюється після виходу судді з відпустки.

Повний текст рішення складено та підписано 14.05.2021

Суддя Н.І. Ягічева