СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2021 р. Справа № 922/4576/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О.,

за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції (вх.697 Х/2)

на ухвалу Господарського суду Харківської області від 23.02.2021 про заміну сторони виконавчого провадження, постановлену суддею Кухар Н.М. у приміщенні господарського суду Харківської області 23.02.2021 (повний текст ухвали складено та підписано 01.03.2021) у справі №922/4576/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Грандбудукраїна", м.Харків,

до: Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції, смт. Слобожанське Зміївського району Харківської області,

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 22.09.2015 у справі №922/4576/15, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.11.2015, позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за виконані роботи у розмірі 1498082,14 грн., 3% річних у розмірі 25487,91 грн., 542305,69 грн. інфляційних втрат та 41318,00 грн. судового збору.

На виконання рішення суду 03.12.2015 видано відповідний наказ.

18.02.2021 до господарського суду надійшли заяви Фізичної особи-підприємця Стеця Максима Леонідовича про заміну сторони (вх. № 4060) та про видачу дубліката виконавчого документу та поновлення строку для його пред`явлення (вх. № 4059).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.02.2021 заяву Фізичної особи - підприємця Стеця Максима Леонідовича про заміну сторони (вх. № 4060 від 18.02.2021) задоволено. Замінено сторону виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 03.12.2015 по справі №922/4576/15, а саме, стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Грандбудукраїна" на його правонаступника - Фізичну особу - підприємця Стеця Максима Леонідовича.

В обґрунтування вказаної процесуальної дії суд першої інстанції зазначив, що відповідно до Договору купівлі-продажу прав вимоги № 25/04-16 від 25.04.2016, Додатку № 1 до вказаного Договору "Реєстр", Акту приймання-передачі від 25.04.2016, права грошової вимоги ТОВ "Грандбудукраїна" до ПАТ "Центренерго" в особі Зміївської теплової електричної станції, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому, щодо погашення (сплати) заборгованості, а також сплати інших платежів, які виникли на підставі укладеного між Кредитором та Боржником Договору на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання № 16/369 від 28.07.2014, яка існувала на момент підписання цього договору та факт якої підтверджується рішенням Господарського суду Харківської області від 22.09.2015 у справі № 922/4576/15 та постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.11.2015 у справі № 922/4576/15, перейшли до Фізичної особи - підприємця Стеця Максима Леонідовича.

Іншою ухвалою від тієї ж дати, 23.02.2021, заяву Фізичної особи - підприємця Стеця Максима Леонідовича (вх. № 4059 від 18.02.2021) задоволено. Поновлено строк для пред`явлення наказу Господарського суду Харківської області від 03.12.2015 по справі №922/4576/15 до виконання. Видано Фізичній особі - підприємцю Стецю Максиму Леонідовичу, як стягувачу, дублікат наказу Господарського суду Харківської області від 03.12.2015 по справі №922/4576/15 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грандбудукраїна" - заборгованості за виконані роботи в розмірі 1498082,14 грн, 3% річних у розмірі 25487,91 грн, 542305,69 грн інфляційних втрат та 41318,00 грн судового збору.

Господарський суд зазначив, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.02.2021 задоволено заяву ФОП Стеця М.Л. про заміну сторони виконавчого провадження; враховуючи, що первісному стягувачу у виконавчому провадженні ВП №49992452 - ТОВ "Грандбудукраїна", а також заявнику, як новому кредитору, згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги № 25/04-16 від 25.04.2016, на час переходу до нього права вимоги, не було відомо про втрату виконавчого документу у справі 922/4576/15, суд дійшов висновку, що строк пред`явлення наказу суду до виконання був пропущений стягувачем з поважних причин, у зв`язку з чим визнав за необхідне його поновити.

Відповідач (боржник), Публічне акціонерне товариство "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 23.02.2021 у справі №922/4576/15 та ухвалити нове рішення, відповідно до якого відмовити заявнику, ФОП Стецю М.Л., в задоволенні його заяв у повному обсязі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.03.2021 вказану апеляційну скаргу залишено без руху із зазначенням про наступні обставини: заявник скарги просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 23.02.2021 - без зазначення, яку саме із двох ухвал від вказаної дати; судовий збір сплачено лише за оскарження однієї ухвали; апелянту слід зазначити або про те, яку саме ухвалу від 23.02.2021 в даній справі він просить скасувати, або про те, що він просить скасувати обидві ухвали від 23.02.2021 (з обов`язковим наданням суду доказів направлення учасникам провадження копій апеляційної скарги у зміненій редакції); заявником не повною мірою дотримано приписів п.1 ч.3 ст.258 ГПК України, яким встановлено, що до апеляційної скарги додаються: довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо скарга подана представником і в справі немає підтвердження його повноважень.

Встановлено заявнику десятиденний строк з дня вручення йому копії відповідної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

У межах зазначеного строку апелянт усунув недоліки апеляційної скарги, зокрема, виклав апеляційну скаргу у зміненій редакції. А саме, заявник просить суд: скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 23.02.2021 у справі №922/4576/15 про поновлення строку для пред`явлення наказу Господарського суду Харківської області від 03.12.2015 по справі №922/4576/15 до виконання та видачу Фізичній особі - підприємцю Стецю Максиму Леонідовичу, як стягувачу, дублікату наказу Господарського суду Харківської області від 03.12.2015 по справі №922/4576/15; скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 23.02.2021 у справі №922/4576/15 про заміну сторони виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 03.12.2015 по справі №922/4576/15, а саме стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Грандбудукраїна" на його правонаступника - Фізичну особу - підприємця Стеця Максима Леонідовича; ухвалити нове рішення, відповідно до якого відмовити Заявнику ( ОСОБА_1 ) у задоволенні його заяв у повному обсязі; вирішити питання стосовно розподілу судових витрат.

В обґрунтування вимог про скасування ухвали про заміну сторони виконавчого провадження апелянт зазначає, що у ФОП Стеця М.Л. відсутнє право на звернення до господарського суду, тому що його права та законні інтереси не були порушені відповідачем, тобто його право вимоги до відповідача, яке виникло на підставі договору, є неналежним, оскільки відповідач не має жодного відношення до договору №16/369 від 28.07.2014, право вимоги за яким купив ФОП Стець М.Л., оскільки між позивачем і відповідачем ніколи не існувало взаємовідносин, які б виникли на підставі договору №16/369 від 28.07.2014; за твердженням апелянта, договором №16/369 від 28.07.2014 заборонено здійснювати заміну кредитора у зобов`язанні, тому правочин (договір), на підставі якого право вимоги за договором №16/369 від 28.07.2014 перейшло від позивача до ФОП Стеця М.Л., є нікчемним, а тому цей правочин не повинен був братися до уваги господарським судом.

Апелянт також стверджує про наявність порушення місцевим господарським судом норм процесуального права при постановленні обох ухвал, а саме, про те, що ухвала Господарського суду Харківської області від 19.02.2021 у даній справі про призначення до розгляду вищезазначених заяв ФОП Стеця М.Л. на 23.02.2021 фактично надійшла до боржника 23.02.2021, про що свідчить відповідна відмітка канцелярії підприємства боржника, а також поштовий конверт, отже, боржник не був повідомлений належним чином про дату, час і місце засідання суду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.03.2021 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Плахов О.В.) відкрито апеляційне провадження, прийнято рішення про необхідність роз`єднання апеляційних вимог та призначено до розгляду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції: в частині оскарження ухвали Господарського суду Харківської області від 23.02.2021 про заміну сторони виконавчого провадження в даній справі на 22.04.2021 о 14:00 годині, в частині оскарження ухвали Господарського суду Харківської області від 23.02.2021 про поновлення строку для пред`явлення наказу до виконання - на 22.04.2021 о 15:00 годині.

Встановлено учасникам справи строк до 19.04.2021 для подання відзивів на апеляційну скаргу, заяв, клопотань тощо.

19.04.2021 (тобто в межах визначеного судом строку) до суду надійшла заява від імені ТОВ "Грандбудукраїна" про долучення до матеріалів справи доказів - копії додаткової угоди №1 від 26.04.2016 до договору купівлі-продажу прав вимоги №25/04-16 від 25.04.2016. У заяві зазначено, що надати вказаний доказ до суду першої інстанції у позивача не було можливості, оскільки про час та місце судового розгляду йому стало відомо за годину до судового засідання з вебсайту "Судова влада України". Також у заяві вказано, що позивач заперечує проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу ФОП Стець М.Л. Заяву підписано адвокатом Орлом В.В., на підтвердження повноважень якого надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1329 від 14.09.2012 на ім`я Орла Володимира Васильовича та копію довіреності, згідно з якою ТОВ "Грандбудукраїна" в особі керівника, Орлєнка М.С., уповноважує ОСОБА_2 представляти інтереси даного товариства - тобто у вищевказаних документах відрізняється зазначення по батькові Орла В.В. (при цьому в довіреності не міститься посилання на відповідне свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю).

19.04.2021 (у межах встановленого судом строку) ФОП Стець М.Л. надав заперечення до апеляційної скарги, в яких стосовно твердження апелянта про те, що між позивачем і відповідачем ніколи не існувало взаємовідносин, які б виникли на підставі договору №16/369 від 28.07.2014 - зазначає, що предметом розгляду в даній справі були правовідносини, що виникли на підставі договору №16/396 від 28.07.2014, а в договорі купівлі-продажу прав вимоги № 25/04-16 від 25.04.2016 допущено технічну описку (замість цифр "16/396" вказано "16/369"), втім з інших положень договору купівлі-продажу прав вимоги № 25/04-16 від 25.04.2016 вбачається, що він стосується правовідносин сторін у даній справі №922/4576/15; крім того, вказана технічна описка в договорі була виправлена додатковою угодою №1 від 26.04.2016. Також, на думку ФОП Стеця М.Л., посилання скаржника на умови договору від 28.07.2014 спростовує його твердження про непричетність до цього договору. ФОП Стець М.Л. просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

21.04.2021 у зв`язку з відпусткою судді Плахова О.В. було здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи, за результатами якого визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О.

У судовому засіданні 22.04.2021 представник відповідача заявив усне клопотання про призначення судової технічної експертизи для визначення відносної давності договору купівлі-продажу прав вимоги №25/04-16 від 25.04.2016 та додаткової угоди №1 від 26.04.2016 до вказаного договору. В обґрунтування підстав заявлення такого клопотання поза межами встановленого судом строку (до 19.04.2021) представник зазначив, що про існування додаткової угоди йому стало відомо лише після отримання копії заяви ТОВ "Грандбудукраїна" про долучення до матеріалів справи копії додаткової угоди №1 від 26.04.2016, а також послався на перебування на лікарняному, у зв`язку з чим не мав змоги вчасно підготувати відповідне письмове клопотання.

У судовому засіданні 22.04.2021 було оголошено перерву, оскільки колегія суддів дійшла висновку про необхідність надати позивачеві можливість підтвердити належними доказами повноваження представника, яким підписано заяву про долучення до матеріалів справи копії додаткової угоди №1 від 26.04.2016, а також - надати відповідачеві можливість письмово оформити клопотання про призначення судової експертизи, на проведенні якої наполягав представник даного учасника справи в судовому засіданні. Ухвалою суду від 22.04.2021 розгляд апеляційної скарги в частині оскарження ухвали Господарського суду Харківської області від 23.02.2021 про заміну сторони виконавчого провадження було призначено на 18.05.2021 о 14:00 годині.

14.05.2021 до суду надійшла заява (вх.№5479), підписана представником позивача Орлом В.В., у якій заявник повідомляє, що в наданій до суду довіреності на ім`я Орла В.В. міститься описка замість " ОСОБА_3 " помилково вказано " ОСОБА_4 ". Також у заяві зазначено, що станом на 25.04.2016 (час укладення договору купівлі-продажу прав вимоги №25/04-16 від 25.04.2016) залишок боргу ПАТ "Центренерго" в особі Зміївської теплової електричної станції на користь ТОВ "Грандбудукраїна" за рішенням Господарського суду Харківської області від 22.09.2015 у справі №922/4576/15 становив 609111,60 грн. та складався з 3% річних у розмірі 25487,91 грн., 542305,69 грн. інфляційних втрат та 41318,00 грн. судового збору.

До заяви додано: копію угоди про надання правової допомоги від 03.01.2018, укладеної між ТОВ "Грандбудукраїна" та адвокатом Орлом Володимиром Васильовичем, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1329 від 14.09.2012, виданого Орлу Володимиру Васильовичу, копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги у Східному апеляційному господарському суді на підставі договору про надання правової допомоги від 03.01.2018, в якому зазначено прізвище, ім`я та по батькові адвоката: "Орел Володимир Васильович".

17.05.2021 відповідач, ПАТ "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції, надав заяву (вх.5530), у якій просить: призначити комплексну судову експертизу, яка повинна складатися із судово-технічної експертизи реквізитів документів та судово-почеркознавчої експертизи; на вирішення експертизи поставити наступні питання:

- який строк відносної давності виконання документів, а саме, договору №25/04-16 від 25.04.2016, додаткової угоди №1 від 26.04.2016 до договору №25/04-16 від 25.04.2016, акту приймання-передачі від 25.04.2016, реєстру (додаток №1 до договору №25/04-16 від 25.04.2016);

- чи відповідають підписи Орленка Михайла Сергійовича, які зазначені на договорі №25/04-16 від 25.04.2016, додатковій угоді №1 до договору №25/04-16 від 25.04.2016, акті приймання-передачі від 25.04.2016, реєстрі (додаток №1 до договору №25/04-16 від 25.04.2016) підписам Орленка Михайла Сергійовича, зазначеним на Статуті ТОВ "Грандбудукраїна", Протоколі про вибрання директора та Наказі про призначення його директором, а також чи виконувався підпис однією людиною або кількома особами;

- чи вбачаються з наданих документів навмисно змінений почерк або наслідування почерку іншої особи.

Для можливості проведення експертизи заявник просить витребувати у позивача та ФОП Стеця М.Л. оригінали відповідних документів. Проведення судової експертизи відповідач просить доручити Національному науковому центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса"; витрати на проведення експертизи покласти на відповідача; на час проведення судової експертизи зупинити апеляційне провадження у справі №922/4576/15.

Відповідач також просить визнати причину невчасного подання клопотання про призначення експертизи поважною та прийняти його до розгляду, оскільки ПАТ "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції не могло раніше заявити відповідне клопотання, оскільки фактично підстава для цього виникла тільки після того, як ФОП Стецем М.Л. було зазначено в запереченнях на апеляційну скаргу, які відповідач отримав тільки 19.04.2021, про факт існування додаткової угоди №1 від 26.04.2016 до договору №25/04-16 від 25.04.2016; крім того, представник відповідача знаходився на лікарняному з 19.04.2021 по 21.04.2021 (на підтвердження даної обставини до заяви додано копію листка непрацездатності).

Другий примірник вказаної заяви (без додатків), який було надіслано відповідачем поштою 14.05.2021, судом отримано також 17.05.2021 (вх.№5561).

У судовому засіданні 18.05.2021 ФОП Стець М.Л. та представник відповідача підтримали викладену ними письмово правову позицію.

В ході апеляційного розгляду даної справи апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах встановленого строку.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Присутні в судовому засіданні ФОП Стець М.Л. та представник відповідача погодилися з тим, що судом досліджено всі докази, які надано до справи у відповідності до ст.74 ГПК України та які стосуються меж апеляційного розгляду справи.

За таких обставин колегія суддів, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

В ході апеляційного провадження заявник скарги зазначав про наявність порушення місцевим господарським судом норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали, а саме, про те, що ухвала Господарського суду Харківської області від 19.02.2021 у даній справі про призначення до розгляду обох заяв ФОП Стеця М.Л. (про заміну сторони та про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку на його пред`явлення) на 23.02.2021 фактично надійшла до боржника 23.02.2021 - про що свідчить відповідна відмітка канцелярії підприємства боржника, а також поштовий конверт, отже, боржник не був повідомлений належним чином про дату, час і місце засідання суду.

Надаючи оцінку вищевказаним аргументам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ч.3 ст.334 ГПК України, суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб.

Тобто, відповідно до змісту вказаної норми, повідомлення учасників справи про розгляд такої заяви є обов`язковим.

Як вбачається з матеріалів справи, заява ФОП Стеця М.Л. про заміну сторони надійшла до господарського суду 18.02.2021 (т.2, а.с.67). Отже, у відповідності до вищенаведених приписів ч.3 ст.334 ГПК України, останнім днем десятиденного строку її розгляду є 01.03.2021 (враховуючи, що 28.02.2021 вихідний день).

Проте ухвалою від 19.02.2021 господарський суд призначив розгляд заяви на 23.02.2021 (тобто за 6 днів до закінчення вказаного строку), зазначивши у п.4 резолютивної частини вказаної ухвали: "Повідомити учасників справи та заявника про судове засідання".

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.120 ГПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Згідно з ч.4 вказаної норми, ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Апелянт у скарзі стверджує, що копія ухвали від 19.02.2021 фактично надійшла до боржника 23.02.2021 - про що свідчить відповідна відмітка канцелярії підприємства боржника, а також поштовий конверт.

Колегія суддів зазначає, що доказів на підтвердження дати отримання ухвали від 19.02.2021 боржником апелянт не надав, матеріали справи таких доказів також не містять.

Разом з тим, на думку суду апеляційної інстанції, з урахуванням установлених строків пересилання поштових відправлень, визначення судом першої інстанції надмірно стислого строку розгляду заяви (4 дні), дійсно унеможливлювало своєчасне (за 5 днів до судового засідання) повідомлення учасників справи про час та місце судового засідання 23.02.2021 засобами поштового зв`язку.

Матеріали справи також не містять доказів повідомлення Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції про час та місце судового засідання 23.02.2021 за допомогою будь-яких інших засобів (електронний лист, телефонограма тощо).

В оскаржуваній ухвалі від 23.02.2021 господарський суд зазначив, що боржник у судове засідання не з`явився; про причину неявки суд не повідомив; доказів отримання боржником копії ухвали від 19.02.2021 на час даного судового засідання до суду не надійшло.

Тобто, фактично встановивши обставини щодо відсутності належного повідомлення вказаного учасника справи про час та місце судового засідання, місцевий господарський суд, в порушення вищенаведених приписів ст.120 ГПК України, розглянув у вказаному засіданні заяву ФОП Стеця М.Л. про заміну сторони за відсутності представника Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.277 ГПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Отже, враховуючи, що, як було встановлено вище, повідомлення учасників справи про час та місце судового засідання в даному випадку є обов`язковим і що апелянт обґрунтовує скаргу такою підставою, суд апеляційної інстанції зазначає про те, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з підстав порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, в порядку вищенаведених приписів п.3 ч.3 ст.277 ГПК України, відповідно, в цій частині апеляційна скарга боржника підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні 23.02.2021, в якому постановлено оскаржувану ухвалу, були присутні особисто ФОП Стець М.Л. та представник позивача (стягувача). Водночас доказів належного завчасного повідомлення судом вказаних учасників справи про час та місце судового засідання матеріали справи не містять.

За таких обставин, розглянувши заяву представника позивача Орла В.В. (вх.№4512 від 19.04.2021) про долучення до матеріалів справи копії додаткової угоди №1 від 26.04.2016, колегія суддів визнає обґрунтованими посилання заявника на ті обставини, що надати вказаний доказ до суду першої інстанції у позивача не було можливості через неналежне повідомлення судом учасників справи (зокрема, позивача) про час та місце судового засідання, внаслідок чого про вказане засідання ТОВ "Грандбудукраїна" стало відомо за годину до його початку із вебсайту "Судова влада України".

Відповідно до ч.3 ст.269 ГПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Неналежне повідомлення судом учасників справи про час та місце судового засідання 23.02.2021, на думку колегії суддів, є таким винятковим випадком та причиною, що об`єктивно не залежала від волі позивача, отже, суд апеляційної інстанції приймає як доказ надану позивачем копії додаткової угоди №1 від 26.04.2016.

Розглядаючи спірне питання по суті, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає, що неоспорені обставини даної справи є наступними.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 22.09.2015 у справі 922/4576/15 були задоволені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Грандбудукраїна" до Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі Зміївської теплової електричної станції (скорочена назва ПАТ "Центренерго" в особі Зміївської ТЕС) та з відповідача присуджено до стягнення на користь позивача заборгованість за виконані роботи у розмірі 1498082,14 грн, 3% річних у розмірі 25487,91 грн, 542305,69 грн інфляційних втрат та 41318,00 грн судового збору.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.11.2015 рішення Господарського суду Харківської області від 22.09.2015 у справі 922/4576/15 залишено без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість, яку було стягнуто з відповідача на користь позивача згідно із вказаними судовими рішеннями, виникла з договору від 28.07.2014 №16/396 на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання (т.1, а.с.12), за яким відповідач як замовник не виконав свої зобов`язання щодо своєчасної і в повному обсязі оплати робіт, виконаних позивачем (виконавцем).

03.12.2015 на виконання рішення суду у справі № 922/4576/15 був виданий відповідний наказ, в якому зазначено, що рішення набирає чинності 19.11.2015 і що наказ дійсний для пред`явлення до виконання до державної виконавчої служби, фінансових установ або органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, до 20.11.2016 (т.1, а.с.152).

29.01.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "Грандбудукраїна" звернулось до Відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції у Харківській області із заявою про відкриття виконавчого провадження за наказом Господарського суду Харківської області № 922/4246/15 від 03.12.2015 (т.1, а.с.185).

01.02.2016 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 49992452 з примусового виконання виконавчого документу, а саме наказу Господарського суду Харківської області № 922/4576/15 від 03.12.2015 (т.1, а.с.188).

01.02.2016 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; 03.02.2016 винесено постанову про арешт коштів боржника; 08.02.2016 винесено постанову про відкладення провадження виконавчих дій; 12.02.2016 винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 210719,37 грн. (т.1, а.с.190 193). У матеріалах справи міститься копія листа, яким ТОВ "Грандбудукраїна" повідомляє ВДВС про відмову від здійснення авансування витрат на проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №49992452 (т.1, а.с.196).

03.03.2016 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві в порядку п.4 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на вказану дату), мотивовану тим, що стягувач не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій (т.1, а.с.198). У вказаній постанові також зазначено, що виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання в строк до 03.03.2017.

У матеріалах справи міститься копія супровідного листа від 03.03.2016 (т.1, а.с.197, зворотній бік), про направлення двом адресатам позивачу та відповідачу - постанови державного виконавця від 03.03.2016. У переліку додатків до вказаного листа також зазначено: "виконавчий документ". Доказів направлення вказаного листа з додатками на адресу позивача матеріали справи не містять, наявна лише відмітка про те, що 10.03.2016 копію постанови отримано Рєпніковою О.В. (відповідно до наявної в матеріалах справи довіреності - т.1, а.с.71 Рєпнікова О.В. представляла інтереси відповідача в даній справі, а також відмітка про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 19.07.2018 (без зазначення прізвища особи, яка ознайомлювалася з відповідними матеріалами).

Як вбачається із пояснень учасників справи, що надавалися суду першої інстанції (зокрема, боржником у скарзі на бездіяльність органу ДВС, т.1, а.с.154) поза межами виконавчого провадження боржником було сплачено стягувачеві заборгованість за виконані роботи в розмірі 1498082,14 грн. Заборгованість з 3% річних у розмірі 25487,91 грн, 542305,69 грн інфляційних втрат та 41318,00 грн. судового збору залишається несплаченою.

18.02.2021 ФОП Стець М.Л. звернувся до Господарського суду Харківської області із заявою (вх. № 4060 від 18.02.2021, т.2, а.с.67), в якій просив суд замінити сторону - позивача (стягувача) за рішенням Господарського суду Харківської області від 22.09.2015 у справі № 922/4576/15 із посиланням на те, що відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги № 25/04-16 від 25.04.2016, додатку № 1 до вказаного договору "Реєстр", акту приймання-передачі від 25.04.2016 (копії яких ним додано до заяви т.2, а.с. 71 79), права грошової вимоги ТОВ "Грандбудукраїна" до ПАТ "Центренерго" в особі Зміївської теплової електричної станції, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому, щодо погашення (сплати) заборгованості, а також сплати інших платежів, які виникли на підставі укладеного між кредитором та боржником договору на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання № 16/369 від 28.07.2014, яка існує на момент підписання цього договору та факт якої підтверджується рішенням Господарського суду Харківської області від 22.09.2015 у справі № 922/4576/15 та постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.11.2015 у справі №922/4576/15, перейшли до Фізичної особи - підприємця Стеця Максима Леонідовича (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Оскаржуваною ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.02.2021 вказану заяву було задоволено. Замінено сторону виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 03.12.2015 по справі №922/4576/15, а саме, стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Грандбудукраїна" на його правонаступника - Фізичну особу - підприємця Стеця Максима Леонідовича (з обґрунтуванням, наведеним вище).

Як уже зазначалося, колегія суддів дійшла висновку про скасування вказаної ухвали з підстав порушення місцевим господарським судом норм процесуального права.

Отже, надаючи оцінку вимогам заяви ФОП Стеця М.Л. про заміну сторони, з урахуванням встановлених вище обставин справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до змісту вказаної заяви, ФОП Стець М.Л. просить замінити сторону позивача - (стягувача) за рішенням Господарського суду Харківської області від 22.09.2015 у справі № 922/4576/15 в порядку ст.52, 334 ГПК України.

Питання процесуального правонаступництва регламентовані частиною першою статті 52 ГПК України, згідно з якою у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Під час виконавчого провадження заміна сторони виконавчого провадження відбувається на підставі частин першої - третьої, п`ятої статті 334 ГПК України: у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Отже, процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав і обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. Процесуальне правонаступництво випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником) і відображає зв`язок матеріального і процесуального права.

Відповідне узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 911/3411/14, у постанові Верховного Суду від 25.03.2021 у справі № 910/11030/18 тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ "Грандбудукраїна" (продавець) та ФОП Стецем М.Л. (покупець) укладено договір купівлі-продажу прав вимоги №25/04-16 від 25.04.2016 (т.2, а.с. 71), відповідно до умов якого, права грошової вимоги ТОВ "Грандбудукраїна" до ПАТ "Центренерго" в особі Зміївської теплової електричної станції, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому, щодо погашення (сплати) заборгованості, а також сплати інших платежів, які виникли на підставі укладеного між кредитором та боржником договору на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання № 16/369 від 28.07.2014, яка існує на момент підписання цього договору та факт якої підтверджується рішенням Господарського суду Харківської області від 22.09.2015 у справі № 922/4576/15 та постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.11.2015 у справі №922/4576/15, перейшли до Фізичної особи - підприємця Стеця Максима Леонідовича (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

В апеляційній скарзі заявник зазначає, що відповідач не має жодного відношення до договору №16/369 від 28.07.2014, право вимоги за яким купив ФОП Стець М.Л., оскільки між позивачем і відповідачем ніколи не існувало взаємовідносин, які б виникли на підставі договору №16/369 від 28.07.2014.

Стосовно вказаних доводів колегія суддів зазначає, що, як було встановлено вище, рішенням господарського суду в даній справі стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором від 28.07.2014 №16/396 на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання (т.1, а.с.12), тоді як у тексті договору купівлі-продажу прав вимоги №25/04-16 від 25.04.2016 (т.2, а.с. 71) зазначено про передання покупцеві прав щодо грошових вимог на підставі договору на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання №16/369 від 28.07.2014 тобто номер договору, права вимоги за яким передаються, дійсно відрізняється від номеру договору, про стягнення заборгованості за яким ухвалено рішення в даній справі.

Разом з тим, у договорі купівлі-продажу прав вимоги міститься посилання на рішення Господарського суду Харківської області від 22.09.2015 та на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.11.2015 у справі № 922/4576/15, якими було стягнуто кошти з відповідача на користь позивача за договором від 28.07.2014 №16/396. Відомостей про укладення між позивачем та відповідачем договору від цієї ж дати (28.07.2014), але з іншим номером (№16/369) матеріали справи не містять. Тому колегія суддів зазначає, що посилання апелянта на вищевказану невідповідність у номері договору не можуть бути підставою для висновку про те, що вказаний договір купівлі-продажу прав вимоги №25/04-16 від 25.04.2016 не стосується спірних правовідносин.

Колегія суддів також враховує, що додатковою угодою №1 від 26.04.2016 (т.2, а.с.176), яку було прийнято судом апеляційної інстанції як належний доказ, сторони виправили зазначену описку в номері договору, вказавши, що за текстом договору №25/04-16 від 25.04.2016 та всіх додатків до нього слід читати "договір на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання №16/396 від 28.07.2014".

Апелянт зазначає, що договором №16/369 від 28.07.2014 заборонено здійснювати заміну кредитора у зобов`язанні, тому правочин (договір), на підставі якого право вимоги за договором №16/369 від 28.07.2014 перейшло від позивача до ФОП Стеця М.Л., є нікчемним, а тому цей правочин не повинен був братися до уваги господарським судом.

Стосовно даних аргументів колегія суддів зазначає, що заявник скарги посилається на договір №16/369, щодо якого в матеріалах відсутні докази його укладення (на що вказував сам апелянт).

Водночас у п.12.6 договору від 28.07.2014 №16/396 (т.1, а.с.19) дійсно встановлено, що сторони не мають права передати свої права і/або обов`язки за даним договором третій особі без попередньої письмової згоди іншої сторони.

Апелянт із посиланням на ч.2 ст.215 ЦК України стверджує, що за таких обставин договір купівлі-продажу прав вимоги №25/04-16 від 25.04.2016 є нікчемним.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За приписами ч.2 ст.215 ЦК України, на яку посилається апелянт, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

В ході апеляційного провадження відповідачем (боржником) не наведено посилань на норму чинного законодавства, якою було б прямо встановлено недійсність відповідного правочину.

Заявник скарги посилається на ч.3 ст.512 ЦК України, відповідно до якої кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Однак із зазначеної норми не вбачається недійсності договору купівлі-продажу прав вимоги №25/04-16 від 25.04.2016. Натомість, згідно з договором від 28.07.2014 №16/396 передання прав і обов`язків за вказаним договором є можливим за умови наявності попередньої письмової згоди іншої сторони.

Відповідач стверджує про відсутність такої згоди, разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що дослідження зазначених обставин не входить до предмета доказування в даному провадженні зважаючи на наступне.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).

Отже, відповідно до ст. 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання оспорюваного правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, у постанові Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 910/9351/20 тощо.

Відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні, якщо обов`язковість такої згоди передбачено договором, може бути підставою для визнання недійсним на підставі частини першої статті 203 ЦК України договору про відступлення права вимоги, оскільки у такому випадку договір про відступлення права вимоги суперечить приписам частини першої статті 516 ЦК України (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 904/11838/16, від 18.11.2020 у справі № 541/1971/16-ц тощо).

Інші обставини, на встановленні яких наполягає відповідач - строк відносної давності виготовлення тексту договору №25/04-16 від 25.04.2016, додаткової угоди №1 від 26.04.2016 та інших документів, відповідність підписів Орленка М.С., зміна почерку тощо також можуть входити до предмета доказування при розгляді позову про визнання правочину недійсним, тоді як у даному провадженні така вимога не розглядається.

Відповідно, заява відповідача про призначення комплексної судової експертизи, на вирішення якої заявник пропонує поставити вищезазначені питання, на думку колегії суддів, задоволенню не підлягає, оскільки встановлення вказаних обставин не входить до предмета доказування при розгляді питання про заміну сторони позивача (стягувача) в даній справі.

Як встановлено в ході апеляційного провадження та не спростовано відповідачем, доказів визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги №25/04-16 від 25.04.2016 в судовому порядку матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що посилання апелянта на відсутність правонаступництва у відповідному матеріальному правовідношенні не можуть бути визнані переконливими аргументами.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що при розгляді заяви про заміну позивача (стягувача) у справі в порядку ст.52, 334 ГПК України слід враховувати наступне.

Відповідно до ст.52 ГПК України, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (тобто, протягом невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто, таке право не є абсолютним і обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.

Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадії судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження"). Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Заміна сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, незалежно від того чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання наказу, означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість "штучно" збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути у невизначеному стані протягом тривалого строку. Такі дії можуть порушити принцип правової визначеності, який є одним з основоположних аспектів верховенства права.

Отже, подання заяви про заміну стягувача його правонаступником після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, що не був поновлений судом, виключає можливість задоволення такої заяви.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 910/10031/13, від 30.07.2019 у справі № 5/128, від 21.08.2020 у справі № 905/2084/14-908/4066/14, від 11.03.2021 у справі № 910/2954/17 тощо.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.02.2021 у справі №911/3411/14 зазначила, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Відтак заміна у разі вибуття сторони виконавчого провадження правонаступником (стаття 334 ГПК України) має відбуватись з одночасною заміною правонаступником відповідного учасника справи (стаття 52 ГПК України). Відповідний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду також у постанові від 3 листопада 2020 року у справі № 916/16/17 (пункт 73). У постанові від 3 листопада 2020 року у справі № 916/16/17 Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи питання заміни сторони виконавчого провадження, також зазначила про те, що на стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 334 цього Кодексу, з урахуванням підстав, визначених статтею 52 ГПК України. У цьому випадку приписи статті 334 ГПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями статті 52 цього Кодексу. Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 Господарського процесуального кодексу України. У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою.

Стосовно здійснення заміни сторони у справі в порядку ст.52 ГПК України за відсутності відкритого виконавчого провадження, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що особа, яка вважає себе правонаступником позивача/стягувача та бажає набути та реалізувати існуючі процесуальні права, притаманні позивачу/стягувачу (на оскарження судового рішення та/або постанови державного виконавця, подати заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), може заявити про заміну сторони у справі, ініціювавши відкриття відповідної стадії процесу. Саме після відкриття однієї зі стадій господарського процесу і можуть бути досліджені обставини та подані на їх обґрунтування докази щодо правонаступництва у спірних правовідносинах.

Як було встановлено вище, ФОП Стець М.Л. у поданій до суду першої інстанції заяві просив замінити позивача (стягувача) в даній справі, зокрема, в порядку ст.52 ГПК України, разом з тим, ним не було ініційовано відкриття жодної стадії процесу, заявник фактично просив суд про заміну стягувача у виконавчому провадженні.

Відповідно до змісту вищенаведених процесуальних норм та правової позиції Верховного Суду, обставинами, що унеможливлюють задоволення такої заяви, є: відсутність відкритого виконавчого провадження; закінчення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.

У заяві про заміну сторони ФОП Стець М.Л. посилався на те, що 01.02.2016 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 49992452 з примусового виконання виконавчого документу, а саме, наказу Господарського суду Харківської області № 922/4576/15 від 03.12.2015, а також стверджував, що ТОВ "Грандбудукраїна" не отримувало від державного виконавця жодних інших документів окрім вказаної постанови.

Стосовно вказаного аргумента, колегія суддів зазначає, що, як було встановлено вище, докази направлення на адресу ТОВ "Грандбудукраїна" постанови державного виконавця від 03.03.2016 про повернення виконавчого документа стягувачеві дійсно відсутні.

Разом з тим, із норм Закону України "Про виконавче провадження" не вбачається, що за відсутності доказів отримання стягувачем виконавчого документа, про повернення якого державним виконавцем винесено відповідну постанову, такий документ не є повернутим і виконавче провадження триває.

Натомість, у відповідності до ст.41 Закону України "Про виконавче провадження" в нині чинній редакції, у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Як встановлено в ході апеляційного провадження, матеріали справи не містять доказів скасування у встановленому порядку постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві та доказів відновлення такого виконавчого провадження.

Отже, виходячи зі змісту ст. 37, 40, 41 Закону України "Про виконавче провадження" в нині чинній редакції (аналогічні приписи містилися у статтях 47, 50, 51 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції станом на 03.03.2016), колегія суддів зазначає, що за наявності не скасованої постанови державного виконавця від 03.03.2016 про повернення виконавчого документа стягувачеві (незалежно від отримання чи не отримання стягувачем вказаної постанови) виконавче провадження станом на дату звернення ФОП Стеця М.Л. до господарського суду із заявою про заміну сторони (18.02.2021) не може бути визнано таким, що триває.

Стосовно строку пред`явлення наказу до виконання як було встановлено вище, у наказі від 03.12.2015 зазначено, що він дійсний для пред`явлення до виконання до 20.11.2016; у постанові державного виконавця від 03.03.2016 про повернення виконавчого документа стягувачеві зазначено, що виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання в строк до 03.03.2017. Визначення вказаного строку відповідало приписам Закону України "Про виконавче провадження" в редакції станом на 03.03.2016.

А саме, відповідно до ч.1 ст.22 вказаного закону, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 23 закону було встановлено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

05.10.2016 набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), яким збільшено строк пред`явлення виконавчих документів до виконання до трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили (частини перша, друга статті 12 Закону №1404-VIII). Відповідно до пункту 7 Розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1404-VІІІ виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Отже, законодавець збільшив до трьох років після набрання рішенням законної сили строк пред`явлення до виконання як наказів суду, виданих після набрання чинності цим законом (05.10.2016), так і наказів суду, які були видані на виконання судових рішень до 05.10.2016 та строк пред`явлення яких до виконання не сплинув станом на 05.10.2016 (аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.12.2018 у справі №910/11424/15, від 20.05.2019 у справі №904/10285/15, від 30.07.2019 у справі №922/3137/15, від 26.12.2019 у справі №10/339/10, від 05.03.2021 у справі № 902/1326/13).

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що наказ господарського суду в даній справі міг бути пред`явлений до виконання в строк до 03.03.2019 (тобто протягом трьох років після повернення його згідно з постановою державного виконавця від 03.03.2016).

Проте, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується її учасниками, протягом вказаного строку позивач (стягувач), ТОВ "Грандбудукраїна", не пред`являв наказ до виконання, а після його закінчення не звертався господарського суду із заявою про поновлення цього строку. Відповідно, даний строк не поновлювався судом.

Також стягувач не подавав заяв про видачу дубліката наказу господарського суду на виконання рішення в даній справі.

Отже, на момент звернення ФОП Стеця М.Л. до господарського суду із заявою від 18.02.2021 про заміну сторони - позивача (стягувача) за рішенням Господарського суду Харківської області від 22.09.2015 у справі № 922/4576/15 строк пред`явлення наказу до виконання закінчився і не був поновлений судом.

Посилання ФОП Стеця М.Л. в ході апеляційного провадження на те, що ТОВ "Грандбудукраїна" не отримувало жодних документів від державного виконавця окрім постанови про відкриття виконавчого провадження, частково спростовуються матеріалами справи, зокрема, листом, яким ТОВ "Грандбудукраїна" у відповідь на лист ВДВС від 12.02.2016 повідомляє ВДВС про відмову від здійснення авансування витрат на проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 49992452 (т.1, а.с.196). Щодо постанови державного виконавця від 03.03.2016 про повернення виконавчого документа стягувачеві, то, як було встановлено вище, докази її направлення на адресу ТОВ "Грандбудукраїна" в матеріалах справи дійсно відсутні.

Разом з тим, у відповідності до вищенаведених приписів ст. Закону України "Про виконавче провадження" в редакції станом на 03.03.2016 (аналогічні норми містяться у ч.5 ст.12 зазначеного закону в нині чинній редакції), у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Тобто законодавець пов`язує перебіг вищенаведених строків саме з датою постанови про повернення документа стягувачеві, а не з моментом його надіслання адресату чи отримання останнім. Відповідний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 05.03.2021 у справі № 902/1326/13.

Колегія суддів зазначає, що посилання ФОП Стеця М.Л. на неотримання стягувачем виконавчого документа, на необізнаність ТОВ "Грандбудукраїна" із винесенням державним виконавцем постанови про повернення наказу стягувачеві тощо не є предметом розгляду в даному провадженні (в якому розглядається заява про заміну сторони, а не скарга на дії ДВС або заява стягувача про поновлення строку пред`явлення наказу до виконання), оскільки вони не впливають на визначення моменту закінчення строку пред`явлення наказу до виконання.

Окрім того, як було встановлено вище, договір купівлі-продажу прав вимоги № 25/04-16 між ТОВ "Грандбудукраїна" і ФОП Стецем М.Л. було укладено 25.04.2016 тоді як наказ міг бути пред`явлений до виконання у строк до 03.03.2019. Тобто покупець відповідних прав вимоги мав досить часу і не був позбавлений можливості звернутися до господарського суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні в межах установленого строку. Однак таку заяву було подано ним лише 18.02.2021.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що ФОП Стець М.Л. звернувся до господарського суду із заявою про заміну позивача (стягувача) в даній справі за відсутності відкритого виконавчого провадження з виконання рішення у справі, а також після закінчення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Відповідно до змісту вищенаведених процесуальних норм та правової позиції Верховного Суду, дані обставини унеможливлюють задоволення зазначеної заяви ФОП Стеця М.Л.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що апеляційну скаргу відповідача (боржника) слід задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати (з наведених вище підстав), а у задоволенні заяви ФОП Стеця М.Л. від 18.02.2021 про заміну сторони - позивача (стягувача) за рішенням Господарського суду Харківської області від 22.09.2015 у справі №922/4576/15 має бути відмовлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 269, п.2 ч.1 ст.275, п.4 ч.1 та п.3 ч.3 ст.277, ст.282 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 23.02.2021 про заміну сторони виконавчого провадження у справі №922/4576/15 скасувати.

У задоволенні заяви Фізичної особи - підприємця Стеця Максима Леонідовича (вх. №4060 від 18.02.2021) про заміну сторони - позивача (стягувача) за рішенням Господарського суду Харківської області від 22.09.2015 у справі №922/4576/15 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. 286 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 20.05.2021.

Головуючий суддя О.В. Шевель

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.О. Крестьянінов