ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" травня 2021 р. Cправа № 902/40/21

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича,

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРДОЛ" (вул. Богатирська, буд. 9, офіс 402, м. Київ, 04209)

до: Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" (вул. Соборна, буд. 200, с. Війтівка, Бершадський район, Вінницька область, 24412)

про стягнення 350 222,85 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява №б/н. від 12.01.2021 (вх.№42/21 від 14.01.2021) Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРДОЛ" з вимогою до Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" про стягнення 196 086,50 грн. суми боргу; 6 978,72 грн. пені; 126 521,50 грн. штрафу; 20 636,13 грн. 36% річних та відшкодування судових витрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки нафтопродуктів № 22-10-2020 від 22.10.2020 в частині проведення розрахунків за поставлений товар.

Ухвалою суду від 19.01.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/40/21 з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 16.02.2021.

За результатами судового засідання 16.02.2021 суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 16.02.2021 про відкладення підготовчого засідання на 11.03.2021.

09.03.2021 на електронну адресу суду надійшла заява № б/н від 05.03.2021 (вх. №01-34/2179/21) скріплена електронним цифровим підписом директора ТОВ "ЕРДОЛ" Чорнобрової Ю.Г. про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач збільшує розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача 835 873,70 грн. - суми боргу, 27 281,71 грн. - пені, 208 968,42 грн. - штрафу 25%, 82 083,15 грн. - штрафу 36% річних. Означена заява надійшла до суду 10.03.2021 засобами поштового зв`язку.

09.03.2021 на електронну адресу надійшло клопотання №б/н від 09.03.2021 скріплене електронним цифровим підписом директора ТОВ "ЕРДОЛ" Чорнобрової Ю.Г. про долучення до матеріалів справи доказів.

За наслідками судового засідання 11.03.2021 суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 11.03.2021: про залишення клопотання №б/н від 09.03.2021 директора ТОВ "ЕРДОЛ" Чорнобрової Ю.Г. про долучення до матеріалів справи доказів без розгляду на підставі ч. 2 ст. 118 ГПК України; про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 08.04.2021.

Ухвалою суду від 15.03.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРДОЛ" № б/н від 05.03.2021 про збільшення позовних вимог залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків заяви протягом 5 днів з дня вручення ухвали.

23.03.2021 на адресу суду надійшла заява позивача № б/н від 17.03.2021 (вх. №01-34/2679/21) про збільшення позовних вимог, та заява № б/н від 19.03.2021 (вх. №01-34/2681/21 про поновлення строку на подання заяви про збільшення позовних вимог № б/н від 05.03.2021.

23.03.2021 до суду надійшла заява № б/н від 19.03.2021 (вх. № 01-34/2680/21) ТОВ "ЕРДОЛ" на усунення недоліків заяви № б/н від 05.03.2021 про збільшення позовних вимог.

Ухвалою суду від 24.03.2021 заяву № б/н від 19.03.2021 (вх. №01-34/2681/21) ТОВ "ЕРДОЛ" про поновлення строку на подання заяви про збільшення позовних вимог відхилено та прийнято до розгляду заяву № б/н від 05.03.2021 (вх. №01-34/2179/21) ТОВ "ЕРДОЛ" про збільшення позовних вимог, в редакції заяви № б/н від 17.03.2021 (вх. №01-34/2679/21).

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито дану стадію господарського процесу та призначено справу до розгляду по суті на 11.05.2021, про що 08.04.2021 постановлено відповідну ухвалу.

Ухвалою суду від 19.04.2021 судове засідання у справі, призначене на 11.05.2021, постановлено провести в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду Вінницької області. Забезпечено участь представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРДОЛ" у розгляді справи № 902/40/21 у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, за поштовою адресою для реєстрації в EASYCON - .

У визначену судом дату позивачем не забезпечено проведення судового засідання в режимі відеоконференції, у зв`язку з чим фіксування судового процесу в режимі відеоконференції з використанням системи «EasyCon» не відбувалось, про що керівником апарату 11.05.2021 складено службову записку за № 67/2021.

Відповідач правом участі в засіданні суду також не скористався, пояснень причин неявки суду не надав. Про призначення розгляду справи по суті на 11.05.2021 повідомлявся ухвалою суду від 08.04.2021, яка направлена на адресу відповідача що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та за інформацією ДП «Укрпошта» вручена останньому 12.04.2021.

За вказаних обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про час та місце судового слухання.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Разом з тим, відзив відповідача на позовну заяву до суду не надійшов.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Розглядаючи дану справу, суд з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

З урахуванням неявки представників сторін суд зважає на положення ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В порядку ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У судовому засіданні 11.05.2021 прийнято судове рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

22.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕРДОЛ» (позивач, за Договором Постачальник) та Приватним акціонерним товариством «Птахокомбінат «Бершадський» (відповідач, за Договором Покупець) укладено Договір поставки нафтопродуктів № 22-10-2020 (надалі - Договір) (а.с. 8-13).

Згідно з предметом Договору Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця (поставити), а Покупець зобов`язується прийняти у свою власність й оплатити нафтопродукти (бензин автомобільний, дизельне пальне), далі за текстом - «Товар» згідно умов Договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору поставка Товару здійснюється окремими партіями за заявками (усними або письмовими) Покупця, на підставі яких Постачальник виставляє рахунок-фактуру на оплату кожної партії Товару. Номенклатура, кількість, ціна Товару визначається у видаткових накладних на поставку кожної партії Товару.

Згідно п. 3.2. Договору перехід права власності на Товар відбувається в момент передачі Товару згідно видаткової накладної.

Товар вважається переданий Постачальником і прийнятий Покупцем по якості - відповідно до технічних умов та інших нормативно-технічних актів (паспорт, сертифікат заводу-виробника), по кількості - відповідно до видаткових накладних та/або товарно-транспортних накладних на партію Товару у відповідності з вибраним базисом поставки партії Товару. (п. 3.5. Договору)

За змістом п. 4.1. Договору Покупець здійснює 100% попередню оплату за Товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, на підставі виставленого рахунку в день отримання такого рахунку на електронну пошту на реквізити вказані в такому рахунку.

Датою здійснення оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. (п. 4.2. Договору)

У випадку наявності у Покупця заборгованості перед Постачальником, останній зараховує кожну наступну оплату в незалежності від призначення платежу в рахунок погашення існуючої заборгованості та має право не відвантажувати товар до моменту повного погашення заборгованості за Договором та звільняється від будь-якої відповідальності за не відвантаження Товару, чи не повернення коштів до моменту повного погашення боргу та оплати за погоджений Товар. (п. 4.7. Договору)

Цей Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і дії до 31.12.2020 включно, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного завершення. Закінчення терміну дії Договору не звільняє винну Сторону від відповідальності за його невиконання. Якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії Договору жодна із сторін письмово не повідомила про свої бажання розірвати Договір або між Сторонами не буде укладений новий Договір, останній вважається кожен раз продовженим на наступний календарний місяць і на тих самих умовах. (п. 9.1. Договору)

Обґрунтовуючи позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, позивач вказав на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору поставки нафтопродуктів № 22-10-2020 від 22.10.2020 не у повному обсязі здійснив оплату за товар, поставлений позивачем, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 835 873,70 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору поставки нафтопродуктів № 22-10-2020 від 22.10.2020, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що в межах Договору поставки нафтопродуктів № 22-10-2020 від 22.10.2020 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 3 303 621,80 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними:

№ 95 від 23.10.2020 на суму 325 125,00 грн.;

№ 134 від 29.10.2020 на суму 493 762,50 грн.;

№ 166 від 04.11.2020 на суму 506 086,50 грн.;

№ 46 від 01.02.2021 на суму 222 432,50 грн.;

№ 105 від 09.02.2021 на суму 370 037,80 грн.;

№ 116 від 11.02.2021 на суму 373 303,80 грн.;

№ 121 від 12.02.2021 на суму 216 283,20 грн.;

№ 166 від 26.02.2021 на суму 215 176,50 грн.;

№ 195 від 02.03.2021 на суму 287 626,00 грн.;

№ 201 від 03.03.2021 на суму 293 788,00 грн.

Вказані видаткові накладні підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені відбитками печаток позивача і відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом п. 4.1. Договору Покупець здійснює 100% попередню оплату за Товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, на підставі виставленого рахунку в день отримання такого рахунку на електронну пошту на реквізити вказані в такому рахунку.

Судом встановлено, що позивачем виставлено відповідачу наступні рахунки на оплату:

№ 92 від 22.10.2020 на суму 325 125,00 грн.;

№ 130 від 29.10.2020 на суму 493 762,50 грн.;

№ 163 від 04.11.2020 на суму 506 086,50 грн.;

№ 111 від 01.02.2021 на суму 222 432,50 грн.;

№ 102 від 09.02.2021 на суму 370 037,80 грн.;

№ 114 від 11.02.2021 на суму 373 303,80 грн.;

№ 119 від 12.02.2021 на суму 216 283,20 грн.;

№ 171 від 26.02.2021 на суму 215 176,50 грн.;

№ 196 від 02.03.2021 на суму 287 626,00 грн.;

№ 204 від 03.03.2021 на суму 293 788,00 грн.

За даними позивача, відповідачем проведено часткові розрахунки по поставлений товар в розмірі 2 467 748,10 грн., і заборгованість останнього складає 835 873,70 грн., які заявлено позивачем до стягнення, і визнаються відповідачем в акті звірки взаєморозрахунків за період з 01.06.2020 по 05.03.2021.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Поряд з цим суд зауважує, що матеріали справи не містять, і сторонами не надано належних та достовірних доказів проведення відповідачем розрахунків за поставлений товар на суму 2 467 748,10 грн.

Надаючи оцінку наданому позивачем акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.06.2020 по 05.03.2021 суд враховує, що в постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі №905/1198/17 та від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18 викладено правову позицію, згідно з якою, відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто, має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема, в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

З огляду на наведене, зважаючи на відсутність в матеріалах справи належних доказів проведення відповідачем розрахунків за поставлений позивачем товар, при цьому, виходячи з положень ст. 14 ГПК України, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем до стягнення основний борг в сумі 835 873,70 грн. доведений належними та допустимими доказами, його наявність і розмір відповідачем не спростовані, з огляду на що, суд задовольняє вказану вимогу в повному обсязі.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем, відповідно до збільшених позовних вимог, заявлено до стягнення 27 281,71 грн. пені, 82 083,15 грн. 25 % річних, та 208 968,42 грн. штрафу.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою ст.548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України від 22.11.1996 N 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законом передбачено право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі, нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

Пунктом 5.2. Договору сторони погодили, що у випадку порушення Покупцем термінів здійснення взаєморозрахунків, передбачених Договором, Покупець сплачує Постачальнику: пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується за весь період прострочення по день проведення розрахунків у відповідності з мовами Договору (п. 5.2.1.); при простроченні платежу за отриманий товар Покупець сплачує Постачальнику штраф у розмірі 25% від суми заборгованості (п. 5.2.2).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, п. 5.3. Договору сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 36%.

Таким чином, означені вимоги заявлено позивачем у відповідності до умов укладеного Договору та чинного законодавства України.

При перевірці розрахунку штрафу судом встановлено, що розмір штрафу з суми боргу 835 873,70 грн. складає 208 968,42 грн. Відтак, позивачем штраф обраховано арифметично вірно, у відповідності до положень п. 5.2.2. Договору, що зумовлює задоволення даної вимоги.

Суд акцентує увагу, що відповідачем не висловлено заперечень щодо правильності проведеного позивачем розрахунку штрафу, не надано власного контррозрахунку заборгованості тощо.

Водночас, судом раніше встановлено, що позивачем не надано суду первинних документів щодо проведення відповідачем розрахунків за поставлений товар в межах Договору поставки нафтопродуктів № 22-10-2020 від 22.10.2020.

За змістом статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до положень частин 1 та 3 ст. 74, 76 - 79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Ухвалою суду від 19.01.2021 про відкриття провадження у справі, зобов`язано сторін подати усі наявні у них докази, що стосуються предмета спору в даній справі. Про необхідність подання усіх доказів в межах Договору поставки нафтопродуктів № 22-10-2020 від 22.10.2020 судом наголошено судом і в ухвалі від 15.03.2021 про залишення заяви без руху.

Відповідно до частини 4 статті 226 Господарського процесуального кодексу України, позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на невиконання позивачем вимог ухвал суду від 19.01.2021 та 15.03.2021, за відсутності можливості перевірити розрахунок пені та 36% річних і встановити правомірність розмірів заявлених до стягнення сум, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у частині стягнення 36 % річних у розмірі 82 083,15 грн. та пені у розмірі 27 281,71 грн. слід залишити без розгляду, що не позбавляє позивача права звернутись до суду з означеними вимогами в загальному порядку.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи із оцінки наявних у справі доказів на предмет їх належності, допустимості, достовірності, достатності, а також із дослідження кожного із них окремо та у сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного, об`єктивного з`ясування обставин справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення 835 873,70 грн. основного боргу та 208 968,42 грн. штрафу.

Слід звернути увагу, що при прийнятті рішення суд керувався таким.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що законним є рішення, ухвалене господарським судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Згідно із ч.4 ст.4 ГПК України суд, зокрема, застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як визначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України", яке 10.05.2011 року набрало статусу остаточного, одним із критеріїв обґрунтованості судового рішення є те, щоб продемонструвати сторонами, що вони почуті.

В рішеннях Європейського суду з прав людини наголошується про те, що правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться. На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" від 26.10.1984 року та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" від 28.10.1998).

З огляду на те, що судом детально досліджено усі наявні у справі матеріали, розглянуто та заслухано доводи позивача та не залишено поза увагою жодний його аргумент, у суду наявні правові підстави вважати прийняте рішення законним та обґрунтованим.

Таким чином, рішення господарського суду відповідає завданням господарського судочинства, що цілком узгоджується із положеннями ст.2 та ч. 3 ст.236 ГПК України.

Щодо розподілу судових витрат, то в силу положень ст.129 ГПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 226, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Птахокомбінат «Бершадський» (вул. Соборна, буд. 200, с. Війтівка, Бершадський район, Вінницька область, 244412; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРДОЛ» (вул. Богатирська, буд. 9, офіс, 402, м. Київ, 04209; ) 835 873 грн. 70 коп. - основного боргу; 208 968 грн. 42 коп. - штрафу та 15 672 грн. 63 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРДОЛ» в частині стягнення 36 % річних у розмірі 82 083,15 грн. та пені у розмірі 27 281,71 грн. залишити без розгляду.

Примірник рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, а також на наступні електронні адреси: позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 19 травня 2021 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Богатирська, буд. 9, офіс 402, м. Київ, 04209)

3 - відповідачу (вул. Соборна, буд. 200, с. Війтівка, Бершадський район, Вінницька область, 24412)