ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2021 р. Справа№ 910/14596/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Майданевича А.Г.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Підтикан К.Г.,

за участю представників:

від позивача - Саліхов О.О., ордер серії КС №700738 від 26.03.2021;

від відповідача - представник не прибув;

від третьої особи - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2021 у справі №910/14596/19 (суддя Пукшин Л.Г., повний текст складено - 03.03.2021) за позовом приватного акціонерного товариства "Фірма "Нафтогазбуд" до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - публічне акціонерне товариство "Банк Камбіо" про визнання незаконним рішення та заборону вчиняти дії.

ВСТАНОВИВ наступне.

Приватне акціонерне товариство "Фірма "Нафтогазбуд" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання незаконним рішення та заборони вчиняти дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок припинення правовідносин між ПАТ "Банк Камбіо" та позивачем за кредитними договорами №24/3-07 від 23.04.2017, №КЛ/1000/7/08 від 16.04.2008, №0505/01 від 05.05.2019, №031/1-2009/980 від 19.08.2009, №012/1-2011/980 від 30.03.2011, з огляду на погашення відповідних грошових зобов`язань ПрАТ "Фірма "Нафтогазбуд", у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття рішення №208/15 від 31.08.2015 про затвердження ліквідаційної маси ПАТ "Банк Камбіо" в частині включення до ліквідаційної маси останнього вищевказаних кредитних договорів. На підставі наведеного, позивач звернувся з позовом до суду про визнання незаконним рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №208/15 від 31.08.2015 та заборону відповідачу здійснювати продаж прав вимоги за договорами як такого, що здійснюється в порушення вимог чинного законодавства України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.02.2021 у справі №910/14596/19 позов задоволено частково; визнано незаконним рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №208/15 від 31.08.2015 про затвердження ліквідної маси ПАТ "Банк Камбіо", зокрема, в частині включення до ліквідної маси ПАТ "Банк Камбіо" кредитного договору №24/3-07 від 23.04.2007 про відкриття відновлювальної кредитної лінії між ПрАТ "Фірма "Нафтогазбуд" та ПАТ "Банк Камбіо" та договору іпотеки №91/23-2007 від 24.04.2007 до нього; договору кредитної лінії (в національній валюті) №KJI/1000/7/08 від 16.04.2008 між ПрАТ "Фірма "Нафтогазбуд" та ПАТ "Банк Камбіо" та договору застави нерухомого майна (іпотеки) №КЛЗ/1000/40/08 від 16.04.2008 до нього; кредитного договору №0505/01 (відновлювальна лінія, юридична особа) від 05.05.2009 між ПрАТ "Фірма "Нафтогазбуд" та ПАТ "Банк Камбіо" та договору іпотеки від 05.05.2009 до нього; кредитного договору №031/1-2009/980 від 19.08.2009 між ПрАТ "Фірма "Нафтогазбуд" та ПАТ "Банк Камбіо" та договору іпотеки від 03.09.2009 до нього; кредитного договору №012/1-2011/980 від 30.03.2011 між ПрАТ "Фірма "Нафтогазбуд" та ПАТ "Банк Камбіо" та договорами забезпечення до нього.

Приймаючи вказане рішення в частині задоволення позовних вимог суд виходив з того, що оскільки правовідносини між позивачем та Банком за вказаними кредитними договорами та договорами забезпечення припинилися, включення до ліквідаційної маси ПАТ "Банк Камбіо" цих договорів (права вимог за ними) є неправомірним.

Відмова у задоволені вимоги про заборону відповідачу здійснювати продаж прав вимоги за договорами мотивована неефективністю обраного позивачем способу захисту порушеного права.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане судове рішення в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у позові в цій частині відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що він наділений майновими правами за вказаними кредитними договорами та договорами забезпечення, що на його думку не є тотожнім правам вимоги.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апелянт (відповідач) та третя особа правом на участь представників у даному судовому засіданні не скористалися, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялися судом.

Так, апелянтом було отримано ухвалу суду про призначення даної справи до розгляду на 17.05.2021, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

В свою чергу, поштова кореспонденція направлена на адресу офіційного місцезнаходження третьої особи повернулася в суд з відміткою органу поштового зв`язку про відсутність адресату.

Згідно п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи повідомлення вказаних осіб, а також з урахуванням того, що позиція скаржника викладена ним письмово та з огляду на те, що неявка їх представників у судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

В період з 2007 по 2011 роки Приватне акціонерне товариство "Фірма "Нафтогазбуд" виступило стороною Позичальника в кредитних договорах, а також Іпотекодавцем за договорами іпотеки, зокрема:

між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (Банк) та Закритим акціонерним товариством фірма "Нафтогазбуд" (Позичальник) 23.04.2007 було укладено Кредитний договір №24/3-07 про відкриття відновлювальної кредитної лінії (зі змінами та доповненнями);

між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (Іпотекодержатель) та Закритим акціонерним товариством "Фірма "Нафтогазбуд" (Іпотекодавець) 24.04.2007 укладено Договір іпотеки № 91/23-2007, який забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору № 24/3-07 від 23.04.2007 року, (та всіх додаткових договорів до нього), укладених між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем /чи - Боржником/;

між Акціонерним комерційним банком "Індустріалбанк" (Банк) та Закритим акціонерним товариством "Фірма "Нафтогазбуд" (Позичальник) 16.04.2008 було укладено Договір кредитної лінії (в національній валюті) № КЛ/1000/7/08;

з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Договором кредитної лінії (в національній валюті) № КЛ/1000/7/08 від 16.04.2008 між Акціонерним комерційним банком "Індустріалбанк" (Іпотекодержатель) та Закритим акціонерним товариством "Фірма "Нафтогазбуд" (Іпотекодавець) укладено Договір застави нерухомого майна (іпотеки) № КЛЗ/1000/40/08 від 16.04.2008;

між Відкритим акціонерним товариством "Комерційний банк "Актив-банк" (Банк) та Закритим акціонерним товариством фірма "Нафтогазбуд" (Позичальник) 05.05.2009 було укладено Кредитний договір №0505/01 (відновлювальна лінія, юридична особа);

у забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Кредитним договором № 00505/1 від 05.05.2009, між Відкритим акціонерним товариством "Комерційний банк "Актив-банк" (Іпотекодавець) та Закритим акціонерним товариством "Фірма "Нафтогазбуд" (Іпотекодержатель) укладено Договір іпотеки від 05.05.2009;

між Товариством з обмеженою відповідальністю "Універсальний комерційний Банк "Камбіо" (Банк) та Публічним акціонерним товариством "Фірма "Нафтогазбуд" (Позичальник) 19.08.2009 було укладено Кредитний договір № 031-1-2009/980;

між Товариством з обмеженою відповідальністю "Універсальний комерційний Банк "Камбіо" (Іпотекодержатель) та Публічним акціонерним товариством "Фірма "Нафтогазбуд" (Іпотекодавець) 03.09.2009 укладено Договір іпотеки, за умовами якого цей договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають із Кредитного договору № 031/1-2009/980-316/2009-Б від 19 серпня 2009 року, а також усіх додаткових угод до вищезазначеного договору, які можуть бути укладені між Іпотекодержателем і Іпотекодавцем до закінчення його строку дії (надалі - Кредитний договір або основне зобов`язання);

між Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" (Банк) та Публічним акціонерним товариством "Фірма "Нафтогазбуд" (Позичальник) 30.03.2011 було укладено Кредитний договір № 012/1-2011/980;

між Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" (Заставодержатель) та ОСОБА_1 27.06.2014 укладено Договір застави майнових прав та відступлення прав вимоги № 24/3-07/3 (грошові кошти), за умовами якого цей договір забезпечує вимоги Заставодержателя, що випливають з: Кредитного договору № 0505/01 (відновлювальна лінія, юридична особа) від 05.05.2009 року; Кредитного договору №24/3-07 від 23.04.2007 року; Кредитного договору №012/1-2011/980 від 30.03.2011 року; Кредитного договору №031/1-2009/980 від 19.08.2009 року; Договору кредитної лінії (в національній валюті) №КЛ/1000/7/08 від 16.04.2008 року, які укладені між Заставодержателем та ПАТ "Фірма "Нафтогазбуд";

за договорами відступлення права вимоги, укладеними між Акціонерним комерційним банком "Індустріалбанк", Відкритим акціонерним товариством "Комерційний банк "Актив-банк", Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо", єдиним Кредитором по відношенню до Приватного акціонерного товариства "Фірма "Нафтогазбуд" за всіма вищезазначеними кредитними договорами стало ПАТ "Банк Камбіо".

В подальшому, повідомленнями ПАТ "Банк Камбіо", які направлялись на адресу приватних нотаріусів, було повідомлено про погашення заборгованості за всіма вказаними кредитними договорами, зокрема:

- повідомленням ПАТ "Банк Камбіо" на адресу Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.В., Банк підтвердив факт того, що відбулося повне погашення кредиту та процентів за користування кредитом Позичальника згідно Кредитного договору №24/3-07 від 23.04.2007 p.;

- повідомленням ПАТ "Банк Камбіо" на адресу приватного нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В., Банк підтвердив факт того, що відбулося повне погашення кредиту та процентів за користування кредитом Позичальника згідно Договору кредитної лінії (в національній валюті) №КЛ/1000/7/08 від 16.04.2008 p.;

- повідомленням ПАТ "Банк Камбіо" на адресу Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лабунського В.О., Банк підтвердив факт того, що відбулося повне погашення кредиту та процентів за користування кредитом Позичальника згідно Кредитного договору № 031/1- 2009/980 від 19.08.2009 p., в зв`язку з чим просило припинити іпотеку на нерухоме майно, яке було предметом застави згідно з Договором іпотеки від 03.09.2009 p.;

- повідомленням ПАТ "Банк Камбіо" на адресу Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Вагіної Ж.В., Банк підтвердив факт того, що відбулося повне погашення кредиту та процентів за користування кредитом Позичальника згідно Кредитного договору № 031/1-2009/980 від 19.08.2009 p., в зв`язку з чим просило припинити іпотеку на нерухоме майно, яке було предметом застави згідно з Договором іпотеки від 03.09.2009 p.;

- повідомленням ПАТ "Банк Камбіо" на адресу Приватного нотаріуса Івано- Франківського міського нотаріального округу Глущенко І.В., Банк підтвердив факт того, що відбулося повне погашення кредиту та процентів за користування кредитом Позичальника згідно Кредитного договору № 0505/01 (відновлювальна лінія, юридична особа) від 05.05.2009 p.;

- повідомленням ПАТ "Банк Камбіо" на адресу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коба Н.В., Банк підтвердив факт того, що відбулося повне погашення кредиту та процентів за користування кредитом Позичальника згідно Кредитного договору № 0505/01 (відновлювальна лінія, юридична особа) від 05.05.2009 p.;

- повідомленням ПАТ "Банк Камбіо" на адресу Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О.В., Банк підтвердив повне погашення заборгованості за Кредитним договором № 012/1-2011/980 від 30.03.2011 р.

На підставі Постанови Правління Національного банку України від 04.12.2014 № 782 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" до категорії неплатоспроможних", Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 04.12.2014 прийнято Рішення № 140 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Камбіо", згідно з яким з 05.12.2014 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство "Банк Камбіо", , МФО 380399, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Заньковецької/Станіславського, 3/1.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 27.02.15 № 144 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо", Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято Рішення від 02.03.2015 р. № 46 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк Камбіо" та призначено Уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку. Згідно з вказаним Рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо".

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 31 серпня 2015 року прийнято Рішення № 208/15 про затвердження ліквідаційної маси ПАТ "Банк Камбіо".

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 14 лютого 2019 року прийнято Рішення № 350D про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ "Банк Камбіо" строком на один рік з 02 березня 2019 року до 01 березня 2020 року включно.

Відповідно до Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25 липня 2019 року № 1863 відсторонено від виконання обов`язків уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" та відкликано всі повноваження ліквідатора, делеговані Фондом провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Северину Юрію Петровичу, з 26 липня 2019 року.

Також, відповідно до вищезазначеного рішення, з 26 липня 2019 року призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Камбіо" провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Савельєвій Анні Миколаївні, визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень щодо звернення до пов`язаної з банком особи з вимогою про відшкодування шкоди та звернення з такою вимогою до суду, а також з вимогою до небанківської фінансової установи, якою від фізичних осіб залучені як позики або вклади кошти, що згідно з цим Законом прирівнюються до вкладів, та повноважень в частині організації реалізації активів банку.

Позивач 15 лютого 2018 року отримав від Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" Повідомлення № 22/198, в якому було зазначено, що ПрАТ "Фірма "Нафтогазбуд" не користується кредитними коштами у ПАТ "Банк Камбіо", а заборгованість за всіма кредитними договорами ПрАТ "Фірма "Нафтогазбуд" перед Банком була погашена в повному обсязі.

Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" 21 вересня 2018 року надіслала до ПрАТ "Фірма "Нафтогазбуд" наступні повідомлення про нікчемність правочину та застосування наслідків нікчемності:

повідомлення про нікчемність за вих. № 22/1736 від 21.09.2018 року відносно погашення заборгованості за кредитним договором № 012/1-2011/980 від 30.03.2011 p.;

повідомлення про нікчемність за вих. № 22/1740 від 21.09.2018 року відносно погашення заборгованості за кредитним договором № 0505/01 від 05.05.2009 p.;

повідомлення про нікчемність за вих. № 22/1747 від 21.09.2018 року відносно погашення заборгованості за кредитним договором № 24/3-07 від 23.04.2007 p.;

повідомлення про нікчемність за вих. № 22/1758 від 21.09.2018 року відносно погашення заборгованості за кредитним договором № 031/1-2009/980 від 19.08.2009 p.;

повідомлення про нікчемність за вих. № 22/1758 від 21.09.2018 року відносно погашення заборгованості за кредитним договором № KJ1/1000/7/08 від 16.04.2008 р.

З вказаних повідомлень вбачається, що погашення кредитних зобов`язань ПрАТ "Фірма "Нафтогазбуд" відбулось шляхом списання коштів з депозитних рахунків фізичних осіб відкритих у ПАТ "Банк Камбіо" в межах одного року до ведення в банку тимчасової адміністрації. Правочини неплатоспроможного банку є нікчемними з тих підстав, що банк уклав правочини, умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (привілеїв/пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, відповідно до п. 7 ч. З ст. 38 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

В.о. Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" Красюк І.І 06 березня 2019 року надав відповідь вих. №22/261 на адвокатський запит позивача, у якому повідомив про наявність заборгованості ПрАТ "Фірма "Нафтогазбуд" перед ПАТ "Банк Камбіо" за кредитними договорами: № 24/3-07 від 23.04.2007 року про відкриття відновлювальної кредитної лінії, за договором кредитної лінії № КЛ/1000/7/08 від 16.04.2008 року; № 0505/01 від 05.05.2009 року про відкриття відновлювальної кредитної лінії, № 031/1-2009/980 від 19.08.2009 року, № 012/1-2011/980 від 30.03.2011 року.

Позивач, вважаючи, що рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО №208/15 від 31.08.2015 до ліквідної маси ПАТ "Банк Камбіо" були неправомірно включені права вимоги за Кредитним договором № 24/3-07 від 23.04.2007 р. про відкриття відновлювальної кредитної лінії та Договором іпотеки № 91/23-2007 від 24.04.2007 до нього, за Договором кредитної лінії (в національній валюті) №KJI/1000/7/08 від 16.04.2008 р. та Договором застави нерухомого майна (іпотеки) № КЛЗ/1000/40/08 від 16.04.2008 р. до нього, за Кредитним договором № 031/1-2009/980 від 19.08.2009 р. та Договором іпотеки від 03.09.2009 р. до нього, за Кредитним договором №0505/01 від 05.05.2009 та Договором іпотеки від 05.05.2009 р. до нього, за Кредитним договором № 012/1-2011/980 від 30.03.2011 та договорами забезпечення до нього, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини 1 ст. 50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку.

Згідно з частиною 4 ст. 50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", інвентаризація майна Банку та формування ліквідаційної маси мають бути завершені у строк до шести місяців з дня прийняття рішення про ліквідацію Банку та відкликання банківської ліцензії.

Частиною 2 ст. 50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що до ліквідаційної маси банку включається будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 208/15 від 31.08.2015 про затвердження ліквідаційної маси ПАТ "Банк Камбіо" (із змінами та доповненнями) до ліквідаційної маси Банку були включені наступні договори (права вимог за ними):

- кредитний договір від 23.04.2007 № 24/3-07 про відкриття відновлювальної кредитної лінії, укладений між ПрАТ' "Фірма Нафтогазбуд" та ПАТ "Банк Камбіо"; договір іпотеки від 24.04.2007 № 91/23-2007 до нього;

- договір кредитної лінії (в національній валюті) від 16.04.2008 №КЛ/1000/7/08, укладений між ПрАТ "Фірма "Нафтогазбуд" та ПАТ "Банк Камбіо"; договір застави нерухомого майна (іпотеки) від 16.04.2008 № КЛЗ/100/40/08 до нього;

- кредитний договір від 05.05.2009 № 0505/01, укладений між ПрАТ "Фірма "Нафтогазбуд" та ПАТ "Банк Камбіо"; договір іпотеки від 05.05.2009 до нього;

- кредитний договір від 19.08.2009 № 031/1-2009/980, укладений між ПрАТ "Фірма "Нафтогазбуд" та ПАТ "Банк Камбіо"; договір іпотеки від 03.09.2009 до нього;

- кредитний договір від 30.03.2011 № 012/1-2011/980, укладений між ПрАТ "Фірма "Нафтогазбуд" та ГІАТ "Банк Камбіо"; договори забезпечення до нього.

З листа ПАТ "Банк Камбіо" вих. №22/261 від 06.03.2019 слідує, що ПрАТ "Фірма "Нафтогазбуд" є боржником перед Банком за вищевказаними кредитними договорами, а тому у ліквідаційну масу ПАТ "Банк Камбіо" були включені всі наявні активи, в тому числі і зобов`язання ПрАТ "Фірма "Нафтогазбуд" за вищезазначеними кредитними договорами та договорами забезпечення.

Судом враховується, що у провадженні Господарського суду м. Києва перебувала справа №910/6618/18 за позовом ПрАТ "Фірма "Нафтогазбуд" до ПАТ "Банк Камбіо", третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання правовідносин припиненими, в якій предметом спору було визнання припиненими правовідносини за такими договором: за Кредитним договором № 24/3-07 від 23.04.2007, за Договором іпотеки № 91/23-2007 від 24.04.2007, за Договором кредитної лінії (в національній валюті) №КЛ/1000/7/08 від 16.04.2008; за Договором застави нерухомого майна (іпотеки) від 16.04.2008, за Кредитним договором № 05/01(відновлювальна лінія, юридична особа) від 05.05.2009, за Договором іпотеки від 05.05.2009, за Кредитним договором № 031/1- 5 від 19.08.2009, за Договором іпотеки від 03.09.2009, за Кредитним договором № 012/1-2011/980 від 30.03.2011; та про зобов`язання Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" виключити із ліквідаційної маси ПАТ "Банк Камбіо" активи у вигляді права вимоги боргу за наступними кредитними договорами: за Кредитним договором № 24/3-07 від 23.04.2007, за Договором кредитної лінії (в національній валюті) № КЛ/100/7/08 від 16.04.2008, за Кредитним договором № 0505/01 (відновлювальна лінія, юридична особа) від 05.05.2009, за Кредитним договором № 031/1-2009/980 від 19.08.2009, за Кредитним договором № 012/1-2011/980 від 30.03.2011.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.08.2019 у справі №910/6618/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2020, було задоволено позовні вимоги ПрАТ "Фірма "Нафтогазбуд" про визнання припиненими правовідносини між позивачем та відповідачем за Кредитним договором № 24/3-07 від 23.04.2007 про відкриття відновлювальної кредитної лінії, Договором кредитної лінії (в національній валюті) №КЛ/1000/7/08 від 16.04.2008, Кредитним договором № 05/01 (відновлювальна лінія, юридична особа) від 05.05.2009, Кредитним договором № 031/1- 5 від 19.08.2009, Кредитним договором № 012/1-2011/980 від 30.03.2011, а також за Договором іпотеки № 91/23-2007 від 24.04.2007, Договором застави нерухомого майна (іпотеки) від 16.04.2008, Договором іпотеки від 05.05.2009, Договором іпотеки від 03.09.2009.

Крім цього, зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" виключити із ліквідаційної маси ПАТ "Банк Камбіо" активи у вигляді права вимоги боргу за такими кредитними договорами: за Кредитним договором № 24/3-07 від 23.04.2007 про відкриття відновлювальної кредитної лінії між Приватним акціонерним товариством "Фірма "Нафтогазбуд" та Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо"; за Договором кредитної лінії (в національній валюті) №КЛ/1000/7/08 від 16.04.2008 між Приватним акціонерним товариством "Фірма "Нафтогазбуд" та Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо"; за Кредитним договором №0505/01 (відновлювальна лінія, юридична особа) від 05.05.2009 між Приватним акціонерним товариством "Фірма "Нафтогазбуд" та Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо"; за Кредитним договором №031/1-2009/980 від 19.08.2009 між Приватним акціонерним товариством "Фірма "Нафтогазбуд" та Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо"; за Кредитним договором №012/1-2011/980 від 30.03.2011 між Приватним акціонерним товариством "Фірма "Нафтогазбуд" та Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо".

У наведених судових рішеннях судами були встановлені наступні обставини.

Позивач перестав бути учасником правовідносин з відповідачем та його боржником за Кредитним договором №24/3-07 про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 23.04.2007 внаслідок укладення Договору № 03/01-14 про переведення боргу від 10.09.2014, за яким прав та обов`язків позичальника (боржника) за кредитним договором у повному обсязі набуло Приватне підприємство "РЕМПРОМБУД-СЕРВІС" замість Приватного акціонерного товариства "Фірма "Нафтогазбуд".

Разом з тим, відповідач перестав бути кредитором за Кредитним договором №24/3-07 про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 23.04.2007 у зв`язку з набуттям права вимоги повернення коштів за цим договором заставодавцями внаслідок погашення ними зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі.

Погашення кредиту та процентів у повному обсязі за Кредитним договором №24/3-07 про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 23.04.2007 підтверджується повідомленнями Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" № 22/1998/1 від 12.09.2014 та № 23/9-14-2 від 23.09.2014, а також Договором № 24/03-07-2 про відступлення прав вимоги від 10.09.2014, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" та КОНКЛАВЕКО ХОЛДІНГЗ ЛІМІТЕД.

Крім того, іпотека за Договором іпотеки № 91/23-2007 також припинилася у зв`язку з виконанням зобов`язання, забезпеченого іпотекою, у повному обсязі, що свідчить про припинення правовідносин сторін за цим договором.

Позивач перестав бути учасником правовідносин з відповідачем та його боржником за Договором кредитної лінії (в національній валюті) №КЛ/1000/7/08 від 16.04.2008 внаслідок укладення Договору № 03/02-14 про переведення боргу від 10.09.2014, за яким прав та обов`язків позичальника (боржника) за кредитним договором у повному обсязі набуло Приватне підприємство "РЕМПРОМБУД-СЕРВІС" замість Приватного акціонерного товариства "Фірма "Нафтогазбуд".

Разом з тим, відповідач перестав бути кредитором за Договором кредитної лінії (в національній валюті) №КЛ/1000/7/08 від 16.04.2008 у зв`язку з набуттям права вимоги повернення коштів за цим договором заставодавцями внаслідок погашення ними зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі.

Погашення кредиту та процентів у повному обсязі за Договором кредитної лінії (в національній валюті) №КЛ/1000/7/08 від 16.04.2008 підтверджується повідомленнями Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" № 12/09-14 від 12.09.2014 та № 23/9-14-14 від 23.09.2014, а також Договором № КЛ/1000/7/08 про відступлення прав вимоги від 10.09.2014, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" та КОНКЛАВЕКО ХОЛДІНГЗ ЛІМІТЕД.

Крім того, іпотека за Договором застави нерухомого майна (іпотеки) №КЛЗ/1000/40/08 від 16.04.2008 припинилася у зв`язку з виконанням зобов`язання, забезпеченого іпотекою, у повному обсязі, що свідчить про припинення правовідносин сторін за цим договором.

Позивач перестав бути учасником правовідносин з відповідачем та його боржником за Кредитним договором № 031/1-2009/980 від 19.08.2009 внаслідок укладення Договору переведення боргу від 03.09.2014, за яким прав та обов`язків позичальника (боржника) за кредитним договором у повному обсязі набуло Приватне підприємство "РЕМПРОМБУД-СЕРВІС" замість Приватного акціонерного товариства "Фірма "Нафтогазбуд".

Разом з тим, відповідач перестав бути кредитором за Кредитним договором №031/1-2009/980 від 19.08.2009 у зв`язку з набуттям права вимоги повернення коштів за цим договором заставодавцем внаслідок погашення ним зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі.

Погашення кредиту та процентів у повному обсязі за Кредитним договором №031/1-2009/980 від 19.08.2009 підтверджується повідомленням Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" № 08/09-14 від 08.09.2014 та повідомленням, адресованому приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Лубенському В.О., а також Договором № 031/1-2009/980-1 про відступлення прав вимоги від 10.09.2014, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" та КОНКЛАВЕКО ХОЛДІНГЗ ЛІМІТЕД.

Крім того, іпотека за Договором іпотеки від 03.09.2009 припинилася у зв`язку з виконанням зобов`язання, забезпеченого іпотекою, у повному обсязі, що свідчить про припинення правовідносин сторін за цим договором.

Права вимоги Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" як кредитора позивача за Кредитним договором № 0505/1 (відновлювальна лінія, юридична особа) від 05.05.2009 припинилися у зв`язку з повним виконанням зобов`язання (погашенням заборгованості по кредиту та відсотках) заставодавцями, а саме, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що підтверджується повідомленнями Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" № 09/09-14 від 09.09.2014, № 09/09-14-1 від 09.09.2014, № 04/2201 від 08.10.2014, № 09/09-14/2 від 09.09.2014, № 09/09-14/3 від 09.09.2014 та Договором № 0505/1 про відступлення права вимоги від 09.09.2014, за яким права вимоги повернення коштів на суму 4 898 630,05 грн. до Публічного акціонерного товариства "Фірма "Нафтогазбуд" замість Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" набули вказані фізичні особи.

Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" у повідомленні № 23/9 від 23.09.2014 підтверджено погашення кредиту та процентів за користування кредитом за Кредитним договором № 0505/1 (відновлювальна лінія, юридична особа) від 05.05.2009 у повному обсязі.

Крім того, іпотека за Договором іпотеки від 05.05.2009 припинилася у зв`язку з виконанням зобов`язання, забезпеченого іпотекою, у повному обсязі, що свідчить про припинення правовідносин сторін за цим договором.

Права вимоги Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" як кредитора позивача за Кредитним договором № 012/1-2011/980 від 30.03.2011 припинилися у зв`язку з повним виконанням зобов`язання (погашенням заборгованості по кредиту та відсотках) заставодавцем ОСОБА_1 , що підтверджується повідомленням Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" № 04/2200 від 08.10.2014, внаслідок чого права вимоги повернення коштів до боржника замість Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" набув ОСОБА_1 .

Відсутність заборгованості у Приватного акціонерного товариства "Фірма "Нафтогазбуд" перед Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" за кредитними договорами № 24/3-07 від 23.04.2007, № КЛ/1000/7/08 від 16.04.2008, №031/1-2009/980/1 від 10.09.2014, № 012/1-2011/980 від 30.03.2011, № 0505/01 від 05.05.2009 станом на 12.09.2014 підтверджується також Висновком експерта № 23 судово-економічної експертизи № 23 від 15.07.2019, поданим в матеріали справи позивачем.

Погашення заборгованості Приватного акціонерного товариства "Фірма "Нафтогазбуд" по кредитах та відсотках за користування кредитними коштами перед банком іншими особами підтверджено відповідачем у листі начальнику відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області № 22/198 від 15.02.2018.

Окрім наведеного, судами була надана оцінка доводам щодо нікчемності правочинів в силу п.п.1-7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та встановлено наступне.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 38 Закону Фонд зобов`язаний забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у т.ч. договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у т.ч. договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Пунктом 7 ч. 3 ст. 38 Закону передбачено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Зазначеним у наведеній нормі Закону критерієм передбачається укладення сторонами будь-якого договору, що передбачає таку операцію з майном банку, яка має на меті надати пільги окремим кредиторам банку.

Водночас, із матеріалів справи не вбачається здійснення Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" платежів чи передача іншого майна заставодавцям, позивачу чи іншим особам за спірними правочинами, перелік яких наведений повідомленнях про нікчемність. Так, банк виконував договірне списання грошових коштів, що належать заставодавцям з їх рахунків у рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами перед банком, що навпаки не свідчить про направленість таких дій на зменшення розміру капіталу банку.

При цьому, матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що списання грошових коштів з рахунків заставодавців в рахунок погашення кредитної заборгованості та процентів за кредитними договорами відбулось за згодою усіх сторін, за умови наявності достатніх коштів на рахунках заставодавців.

Суд зазначає, що надання кредиторам банку очевидних "пільг" в розумінні господарських відносин та банківського законодавства не підтверджено належними даними.

Разом з тим, як вбачається зі змісту зазначених повідомлень про нікчемність, наведене у них обґрунтування нікчемності правочинів в порядку п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону стосується договорів із заставодавцями, за наслідками укладення яких було здійснено погашення ними заборгованості, однак жодним чином не обґрунтовує нікчемність правочинів, сторонами яких є лише позивач та відповідач.

Поряд з викладеним, у відзиві на позов відповідач також вказує на нікчемність укладених правочинів з підстави, передбаченої пунктом 1 ч. 3 ст. 38 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відповідно до якої банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.

Однак, Суд зазначає, що у згаданих повідомленнях про нікчемність правочину та застосування наслідків недійсності правочину вказана підстава нікчемності уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виявлена не була.

Разом з тим, з метою забезпечення завдання господарського судочинства та повного встановлення фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, Суд вважає необхідним також оцінити вказані аргументи відповідача, у зв`язку з чим зазначає таке.

При обґрунтуванні вказаної підстави нікчемності, відповідач посилається на те, що 19.08.2014 Правлінням Національного банку України було прийнято постанову № 510/БТ "Про встановлення режиму контролю за діяльністю ПАТ "Банк Камбіо" шляхом призначення куратора", відповідно до якої було заборонено ПАТ "БАНК "КАМБІО" використовувати для розрахунків у національній валюті прямі кореспондентські рахунки; зобов`язано ПАТ "БАНК "КАМБІО" здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України (крім операцій за розрахунками з міжнародними платіжними системами згідно з укладеними договорами та а правочинами щодо цінних паперів за кореспондентським рахунком у ПАТ "РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР"). У зв`язку з цим перераховувати кошти в національній валюті з кореспондентських рахунків ПАТ "БАНК "КАМБІО", відкритих у банках-кореспондентах, на кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України.

Згідно з п. 7.1.3. ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05.04.2001 №2346-ІІІ кореспондентський рахунок - рахунок, що відривається одним банком іншому банку для здійснення міжбанківських операцій.

Відкриття кореспондентських рахунків здійснюється шляхом встановлення між банками кореспондентських відносин у порядку, що визначається Національним банком України, та на підставі відповідного договору.

У ст. 27 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05.04.2001 року №2346-ІІІ визначається порядок виконання міжбанківського та внутрішньогобанківського переказу. Так, відповідно до п. 27.1. цієї статті міжбанківський переказ здійснюється:

1) проведення суми переказу через кореспондентські рахунки, що відкриваються банками в Національному банку України;

2) проведення суми переказу через кореспондентські рахунки, що відкриваються банками в інших банках або в розрахунковому банку.

Внутрішньобанківський переказ здійснюється банком у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Національного банку України.

Відповідно до ч.2, ст. 1071 Цивільного кодексу України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом.

Також, відповідно до п. 1.4. Інструкції про безготівкові розрахунки в України в національній валюті України, затвердженої Постановою Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004 року, в якому визначено поняття договірного списання вказано, що списання договірне - списання банком з рахунку клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом.

У даному випадку ПАТ "БАНК "КАМБІО" 09.09.2014 та 11.09.2014 провів на підставі договорів застави майнових прав та відступлення прав вимоги договірне списання з депозитних рахунків заставодавців в рахунок погашення заборгованості боржника за кредитними договорами, що не передбачає використання кореспондентського рахунку.

Отже, Суд зазначає, що механізм погашення заборгованості по кредиту за указаними кредитними договорами не суперечить Постанові Правління Національного банку України від 19.08.2014 №510/БТ "Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю ПАТ "Банк Камбіо" шляхом призначення куратора" в цілому, та зокрема її пунктам 3, 4.

Крім того, означена постанова НБУ не доводилася до відома вкладників та позичальників, позивач і треті особи не мали загального доступу до неї, а тому станом на час здійснення розрахунків за Кредитним договором, вказані особи не були обізнані щодо наявності застережень, встановлених цією постановою. При цьому, здійснивши проведення розрахункових операцій, банк своїми діями підтвердив наявність на рахунку платника необхідної суми коштів, про що також свідчить відсутність заборони на проведення розрахункових операцій у відповідний спосіб, зі сторони уповноваженої особи-куратора, на яку, в силу приписів постанови Правління НБУ від 19.08.2014 № 510/БТ, покладено обов`язок щодо здійснення контролю за операціями, які проводяться банком.

Поряд з викладеним Суд зазначає, що невиконання вимог постанови НБУ може свідчити про незаконність дій самого Банку, оскільки саме він повинен виконувати вимоги постанови, а тому результатом незаконних дій повинне бути пред`явлення відповідних вимог до винних посадових осіб Банку, а не покладення на заставодавців та боржника відповідальності за дії посадових осіб Банку.

Також, в обґрунтування підстави нікчемності, передбаченої пунктом 1 ч. 3 ст. 38 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відповідач зазначає, що постановою Правління Національного банку України від 25.09.2014 № 603/БТ "По віднесення ПАТ "Банк Камбіо" до категорії проблемних" запроваджено обмеження, а саме: погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями банку, мало прийматись тільки у грошовій формі (крім набуття права власності на об`єкти застави) за погодженням з куратором банку.

Натомість, стосовно вказаного обмеження Суд зазначає, що погашення заборгованості здійснювалося 09.09.2014 та 11.09.2014, тобто, до прийняття вказаної постанови та введення її в дію, у зв`язку з чим ці операції та відповідно договори, які їм передували, не могли підпадати під зазначене обмеження

Належних та достатніх доказів невідповідності спірних правочинів іншим вимогам, передбаченим ч. 3 ст. 38 Закону, матеріали справи не містять.

Отже, з огляду на викладене, Суд доходить висновку про відсутність правових підстав для визначення спірних правочинів як нікчемних відповідно до п.п. 1, 7 ч. 3 ст. 38 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Згідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як роз`яснено п 2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129-1 Конституції України визначають обов`язковість виконання усіма суб`єктами прав судового рішення у вказаній справі.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

В силу частини статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, рішення у справі №910/6618/19 не можуть бути поставлені під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі №910/14596/19, не можуть їм суперечити.

Отже, оскільки в іншій справі №910/6618/19 було встановлено факт припинення правовідносин сторін за кредитними договорами № 24/3-07 від 23.04.2007, № КЛ/1000/7/08 від 16.04.2008, № 031/1-2009/980/1 від 10.09.2014, №012/1-2011/980 від 30.03.2011, № 0505/01 від 05.05.2009 у зв`язку з переведенням боргу та повним виконанням зобов`язання заставодавцями, а також за іпотечними договорами у зв`язку з виконанням у повному обсязі зобов`язання, забезпеченого іпотекою, відповідно до приписів Цивільного Кодексу України, наведені обставини є преюдиціальними та не потребують повторного доведення в силу вимог ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Припиненням правовідносин (зобов`язань) є погашення прав та обов`язків сторін, що складають його зміст. Наведене означає, що кредитор і боржник більше не пов`язані правами та обов`язками. При цьому, перестає існувати і саме зобов`язання. Такий наслідок зумовлений дією правоприпиняючих юридичних фактів. Саме вони становлять підстави для часткового або повного припинення зобов`язань. За загальним правилом, при припиненні зобов`язання правові відносини між його учасниками припиняються у повному обсязі.

З огляду на викладене, оскільки правовідносини між позивачем та Банком за вказаними кредитними договорами та договорами забезпечення припинилися, включення до ліквідаційної маси ПАТ "Банк Камбіо" цих договорів (права вимог за ними), а саме: Кредитного договору № 24/3-07 від 23.04.2007 р. про відкриття відновлювальної кредитної лінії між Позивачем та ПАТ "Банк Камбіо" та Договору іпотеки № 91/23-2007 від 24.04.2007 р. до нього; Договору кредитної лінії (в національній валюті) №KJI/1000/7/08 від 16.04.2008 р. між Позивачем та ПАТ "Банк Камбіо" та Договору застави нерухомого майна (іпотеки) № КЛЗ/1000/40/08 від 16.04.2008 р. до нього; Кредитного договору № 0505/01(відновлювальна лінія, юридична особа) від 05.05.2009 р. між Позивачем та ПАТ "Банк Камбіо" та Договору іпотеки від 05.05.2009 р. до нього; Кредитного договору № 031/1-2009/980 від 19.08.2009 р. між Позивачем та ПАТ "Банк Камбіо" та Договору іпотеки від 03.09.2009 р. до нього; Кредитного договору № 012/1-2011/980 від 30.03.2011 р. між Позивачем та ПАТ "Банк Камбіо" та договорами забезпечення до нього, є неправомірним.

Стосовно доводів апелянта про те, що наразі здійснюється не реалізація прав вимоги, а майнових права за вказаними кредитними договорами та договорами забезпечення, слід зазначити наступне.

Так, колегією суддів враховується, що першочергово на аукціоні з продажу активів ПАТ "Банк Камбіо" було виставлено саме права вимоги за наведеними кредитними договорами та договорами забезпечення, що підтверджується роздруківкою з інформаційного порталу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (т.1 , а.с.235).

В подальшому, після прийняття у справі №910/6618/19 судового рішення, яким, зокрема, зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" виключити із ліквідаційної маси ПАТ "Банк Камбіо" активи у вигляді права вимоги боргу за вказаними договорами, Фондом змінено наведене формулювання на майнові права.

Разом з тим, наведене жодним чином не свідчить про виконання вказаного судового рішення та виключення з ліквідаційної маси прав вимоги за наведеним договорами, оскільки майновими визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності, а також інші специфічні права та права вимоги.

Отже, до складу майнових прав входять також і права вимоги.

В свою чергу, припинення правовідносин сторін за кредитними договорами та договорами забезпечення свідчить про втрату Банком будь - яких майнових прав за ними, що відповідно має наслідком неможливість їх відчуження на користь інших осіб.

Таким чином, наведені доводи апелянта не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Стосовно позовної вимоги щодо заборони Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який здійснює безпосередню ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" здійснювати продаж прав вимоги/майнових прав за вищевказаними договорами як такий, що здійснюється в порушення вимог чинного законодавства України, яка визнана місцевим господарським судом неефективним способом захисту, колегія суддів, погоджуючись з таким висновком, виходить з наступного.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України визначено, що Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином, надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, що не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE, Заява 28924/04) констатував: « 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18).

Порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)».

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06.09.2005 у справі "Гурепка проти України" (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі "Гарнага проти України" (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Враховуючи те, що незаконність рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №208/15 від 31.08.2015 про затвердження ліквідної маси ПАТ "Банк Камбіо" в частині кредитних договорів та договорів забезпечення до них безумовно вплине на подальші дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в частині реалізації прав вимоги за вищевказаними договорами, підстави для додаткової заборони Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснювати продаж прав вимоги/майнових прав за вищевказаними договорами відсутні.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2021 у справі №910/14596/19 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 24.05.2021 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді А.Г. Майданевич

М.А. Дідиченко