УХВАЛА

17 травня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/8465/19

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Краснова Є. В.,

розглядаючи матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 (колегія суддів: Корсак В. А., Попікова О. В., Євсіков О. О.) і рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2020 (суддя Смирнова Ю.М.) у справі

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Приватного підприємства "Столичний вокзал" про стягнення 1 888 571,36 грн,

ВСТАНОВИВ:

02.04.2021 Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося до Верховного суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 (повний текст підписаний 17.03.2021) і рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2020.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2021 справу передано на розгляд колегії суддів у складі: Краснов Є. В. - головуючий, Чумак Ю. Я., Багай Н. О.

27.04.2021 Приватним підприємством "Столичний вокзал" подані заперечення проти відкриття касаційного провадження, які мотивовані тим, що на підтвердження повноважень Березінського О. С. до касаційної скарги долучена копія довіреності, однак відсутнє посилання на укладення договору про надання правової допомоги, як і відсутній сам договір чи витяг з нього, не додано копії свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю, а також заявник зазначає, що касаційна скарга не містить підстав, передбачених процесуальним законодавства.

Згідно частиною першою статті 58 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до частини четвертої ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Касаційну скаргу підписано адвокатом Березінським О. С., на підтвердження повноважень діяти від імені Акціонерного товариства «Українська залізниця» до матеріалів касаційної скарги ним додано належним чином засвідчену копію довіреності № Ц/6-55/52-21 від 19.02.2021, а копія свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю міститься в матеріалах справи.

Однак, дослідивши матеріали касаційної скарги Суд дійшов висновку про необхідність залишення її без руху з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) вона подається з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Згідно з частиною другою статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Більше того, при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити: 1) формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується скаржник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, у яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах, 2) обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення; 3) зазначення норми права щодо якої відсутній висновок її застосування з конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтувати необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (пункт 4.6. постанови Верховного Суду від 12.11.2020 у справі № 904/3807/19).

Отже, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

З урахуванням змін до ГПК України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

В якості підстав для відкриття касаційного провадження заявник послався на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, при цьому заявник вказав на неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах від 20.05.2020 (новий розгляд) та від 20.01.2021 (остаточне рішення) у справі № 922/1957/19.

Оскільки скаржник не зазначив конкретної норми права (пункту, частини, статті), яку, на його думку, застосував суд апеляційної інстанції у своєму судовому рішенні без врахування висновків, викладених у вищевказаних постановах Верховного Суду, , це не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України та пункту 1 частини другої статті 287 цього ж Кодексу, тому касаційну скаргу слід залишити без руху.

На виконання вимог цієї ухвали скаржнику необхідно вказати конкретну норму права (пункт, частину, статтю), яку, на його думку, суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні без врахування висновків вищевказаних постанов Верховного Суду, та належним чином обґрунтувати наявність підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.

Частиною третьою статті 169 ГПК України встановлено, що заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він установлюється судом.

Оскільки порядок подання заяви про усунення недоліків саме у вигляді не зазначення підстав оскарження судових рішень чинним ГПК України не визначений, то суд визначає, що скаржнику необхідно направити заяву про усунення недоліків іншим учасникам справи та надати суду докази такого направлення.

Згідно з частиною 2 статті 292 ГПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 169, 174, 234, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без руху до 18.06.2021.

2. Встановити Акціонерному товариству "Українська залізниця" строк усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали суду касаційної інстанції.

3. Акціонерному товариству "Українська залізниця" надати Касаційному господарському суду у складі Верховного Суду (вул. О. Копиленка, 6, м. Київ, 01016) докази про дату вручення даної ухвали суду касаційної інстанції.

4. У разі усунення недоліків документи направити на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: вул. О. Копиленка, 6, м. Київ, 01016 та всім іншим учасникам справи, додавши до заяви про усунення недоліків докази такого направлення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснов